Справа № 517/1092/25
Провадження № 2-з/517/8/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року с-ще Захарівка

Суддя Захарівського районного суду Одеської області Меєчко О.М., заяву адвоката Непомнющого Олександра Миколайовича про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом представника позивача адвоката Непомнющого Олександра Миколайовича, поданим в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

установив:

У провадженні Захарівського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовом адвоката Непомнющого О.М., поданим в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

05 листопада 2025 року представник позивачки через підсистему Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи «Електронний суд» подав заяву про забезпечення доказів. У заяві вказує, що згідно з договору позики він вчиняється за письмовою заявою про згоду чоловіка позикодавця та дружини позичальника. Справжність підпису даних осіб на вказаних заявах засвідчено Токарською Т.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 09 серпня 2023 року. Наявна згода дружини позичальника (відповідача) на укладання її чоловіком свідчить про її обізнаність у вчинення відповідачем правочину та фактично відповідальність у вигляді звернення стягнення на майно може бути застосовано на сумісне майно подружжя. Позивач не володіє достовірною інформацією щодо даних про дружину (або факт перебування у шлюбі) відповідача, а самостійне отримання таких даних не є можливим, оскільки ця інформація належить до сфери персональних даних та може бути надана виключно за ухвалою суду. За таких обставин просить суд, забезпечити докази у справі шляхом витребування: офіційної інформації з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації відповідача ОСОБА_2 про наявність (або відсутність) у нього зареєстрованого шлюбу станом на 09 листопада 2023 року та станом на день розгляду справи; офіційної інформації у Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Токарської Т.В., яка посвідчувала договір позики від 09 листопада 2023 року реєстровий № 1256 про наявність та зміст нотаріально посвідченої згоди дружини ОСОБА_2 .

Дослідивши матеріали цивільної справи, заяву про забезпечення доказів суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, статей 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами частини 1 статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 4 статті 84 ЦПК України суд може витребувати докази також до подання позову як захід забезпечення доказів у порядку, встановленому статтями 116-118 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Відповідно до частини 2 статті 116 ЦПК України способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно частини 3 статті 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.

Вимоги, що ставляться до форми та змісту заяви про забезпечення доказів, визначені положеннями статті 117 ЦПК України.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначається обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Згідно частини 1 статті 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Водночас у заяві адвоката посилання на такі обставини відсутні. Зокрема, у заяві не зазначено, внаслідок яких обставин можна припустити, що у разі невжиття заходів забезпечення доказів відповідна інформація, що зберігається у органу державної реєстрації актів цивільного стану та приватного нотаріуса (в реєстрах чи нотаріальних справах), може бути втрачена або її збирання та подання стане згодом неможливим або утрудненим.

Замість цього заява адвоката фактично обґрунтована посиланням на не володіння стороною позивача необхідною інформацією та неможливістю самостійного отримання такої інформації з підстав належності її до сфери персональних даних, які надаються виключно за ухвалою суду.

Варто наголосити, що вказані обставини виходять за межі легітимної мети, для досягнення якої законодавцем запроваджений інститут забезпечення доказів у цивільному процесі, а є підставою лише для подання клопотання про витребування доказів в порядку статті 84 ЦПК України.

Отож, потрібно розрізняти витребування доказів як спосіб забезпечення доказів, що в майбутньому можуть бути втрачені або їх подання виявиться ускладненим (статті 116-119 ЦПК України), та витребування доказів як допомогу суду особам, котрі беруть участь у справі, у поданні відповідно доказу, який неможливо отримати самостійно (стаття 84 ЦПК України).

Відповідно до частини 4 статті 117 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Суд зазначає, що статтею 129 Конституції України гарантовано, що однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Отже, процесуальні вимоги визначені Законом є рівними для усіх учасників судового процесу, а відтак зазначене не свідчить про занадто формальне ставлення до передбачених законом вимог та в жодному разі не робить суд недоступним для заявника.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

За таких обставин, відповідно до частини 4 статті 117 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що заява підлягає поверненню представнику заявника.

Керуючись статтями 81, 84, 116, 117, 258-260, 353 ЦПК України, суд

постановив:

Заяву адвоката Непомнющого Олександра Миколайовича про забезпечення доказів у цивільній справі за позовом представника позивача адвоката Непомнющого Олександра Миколайовича, поданим в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики повернути представнику заявника.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя