ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2025 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Оболєнської С.А.,

за участю секретаря судового засідання Романової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чугуєві в залі суду заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області, ухваленого 20.03.2025 у цивільній справі за позовом моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилається на те, що він з 01.02.2025 не мешкає за адресою, на котру надсилалась поштова кореспонденція, а тому не знав про розгляд справи та не з`являвся до суду з поважних причин. Також зазначає, що при винесенні рішення позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, сума завданих збитків перебільшена, оскільки для всебічного розгляду справи потрібно витребувати матеріали кримінального провадження №0000257 від 07.03.2023 та провести автотехнічну експертизу, вважає що розмір відшкодування повинен бути зменшений.

Представник відповідача просив розглянути заяву про перегляд заочного рішення за відсутності відповідача.

Представник МТБСУ в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, заяв про розгляд справи без його участі не надходило.

Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.

Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 09.12.2024 відкрито провадження у зазначеній справі за позовом моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою.

В порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України судом отримано відповідь з Єдиного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання відповідача, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, на адресу відповідача ОСОБА_1 було надіслано засобами поштового зв`язку рекомендованим листом копію ухвали про відкриття провадження від 09.12.2024 та копію позовної заяви з додатками, яке повернулося до суду 13.01.2025 з відміткою «вручене», під особистий підпис та датовано 12.01.2025. Також 03.04.2025 рекомендованим листом ОСОБА_1 було надіслано копію заочного рішення суду, яке повернулося до суду 15.04.2025 з відміткою «вручене», під особистий підпис та датовано 12.04.2025.

Відповідно до ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту ст. 288 ЦПК України випливає, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом двох обставин: перша - відповідач не з`явився в судове засідання, в якому ухвалено рішення, та не повідомив про причини неявки, не подав відзив на позовну заяву; друга - докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За змістом вказаних норм наявність цих двох підстав для скасування заочного рішення є обов`язковою.

Жодних доказів, в тому числі і доказів, які мають істотне значення для вирішення справи в розумінні ст. 288 ЦПК України, відповідачем не надано, враховуючи наступне.

Згідно листа Верховного Суду України від 01.05.2007 «Про практику ухвалення та перегляду судами заочних рішення у цивільних справах» правильною є практика тих судів, які скасовують заочне рішення лише за наявності двох підстав, визначених у ст. 232 ЦПК України, зокрема якщо буде встановлено, що відповідач, який був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причини і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Використання законодавцем в конструкції коментованої ст. 288 ЦПК України сполучника «і» дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна стверджувати про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Згідно ст. 44 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Зі змісту п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України вбачається, що судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд зауважує, що відповідачу було відомо про розгляд зазначеної справи в суді, що вбачається з отриманого рекомендованого повідомлення відповідачем з відміткою «вручене» від 12.01.2025, однак своїм правом на подачу відзиву та надання доказів на спростування заявлених позивачем вимог він не скористався, будь-яких доказів причин поважності неявки в судові засідання суду не надав.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16.

Крім того, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Смірнов проти України», у силу вимог ч. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється у залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Також у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Також у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки в позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах державучасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ як джерело права Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Окрім того, інформація щодо розгляду справи розміщена на офіційному сайті «Судова влада», який є у загальному доступі.

Таким чином, відповідач достеменно знав про розгляд зазначеної справи в суді, своїми процесуальними правами не скористався, доказів на підтвердження поважності причин неявки суду не надав, а отже справа розглянута на підставі наявних доказів, які досліджені судом у повному обсязі.

Водночас, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Для цього відповідач має вказати докази, які мають значення для справи, та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність вищенаведених обставин повинна бути в їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них заочне рішення скасуванню не підлягає.

У заяві про перегляд заочного рішення відповідач лише навів доводи щодо незгоди з наданою судом оцінкою доказів, що були надані позивачем та на підставі яких ухвалене судове рішення. При цьому у заяві відсутнє посилання на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, і які не були досліджені судом через те, що відповідач не з`явився до суду.

Таким чином, жодної з умов, передбачених ст. 288 ЦПК України, судом не встановлено.

За таких обставин, підстав для скасування вказаного заочного рішення суд не вбачає, тому заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без задоволення, що не перешкоджає відповідачу оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.287, 288 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 20.03.2025 року по цивільній справі за позовом моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою залишити без задоволення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: С.А. Оболєнська