Справа № 305/1856/25
Провадження по справі 2-о/305/54/25
РІШЕННЯ
07.11.2025. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді Марусяк М.О.
секретаря судового засідання Веклюк А.В., Верещак С.Л.
з участю заявника ОСОБА_1
представника заявника Сідєльнікової Є.І.
заінтересованої особи ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в режимі відеоконференції справу за заявою адвоката Сідєльнікової Єлизавети Ігорівни, що діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,-
ВСТАНОВИВ:
05.06.2025, ОСОБА_3 , яка діє, як представник за довіреністю від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про встановлення факту перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання військового обов`язку, заінтересована особа: ОСОБА_2 . Заяву мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 загинув ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На підтвердження факту смерті надає копію свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22.03.2022, виданого Нікопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №707. Місце смерті - село Запоріжжя, Бериславський район, Херсонська область. Стверджує, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є пасинком загиблого, оскільки ОСОБА_4 , перебував у зареєстрованому шлюбі з ІНФОРМАЦІЯ_5 з його матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Зазначає, що загиблий і заявник тривалий час проживали разом, а саме з 2005 року, як члени сім`ї, мали спільний побут, вели домашнє господарство і виконували взаємні обов`язки, що підтверджується наявними доказами. Оскільки пасинок не є прямим родичем, важливо юридично підтвердити, що він був членом сім`ї загиблого, у даному випадку, це є спільне проживання на момент загибелі та наявність спільного побуту, взаємних прав і обов`язків. Визнання цього факту є юридично значимим для отримання соціальної допомоги як особі, яка втратила годувальника. Утім підтвердити цей факт в інший спосіб, окрім як через суд, неможливо, тому ОСОБА_1 , вимушений звернутися, відповідно до ст.315 ЦПК України, в порядку окремого провадження. Заявник є сином ОСОБА_2 від першого шлюбу. Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 29.07.1996 року, виданого Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, актовий запис №379 від 29.07.1996, у місті Донецьк ІНФОРМАЦІЯ_4 , народився ОСОБА_5 . Батьки: батько - ОСОБА_6 , матір - ОСОБА_7 . Зазначає, що оригінал свідоцтва про народження знаходиться у заявника. 30.09.2002, шлюб між батьками заявника, громадянами ОСОБА_6 і ОСОБА_7 розірвано, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції м. Донецька Донецької області зроблено актовий запис №332 від 30.09.2002 і видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 30.09.2002. Зауважує, що 10.09.2013, заявник змінив прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_1 », про що складено відповідний актовий запис №46 від 10.09.2013, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у місті Донецьку, зазначене підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_4 від 10.09.2013. 15.04.2011, ОСОБА_4 і ОСОБА_9 зареєстрували шлюб про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №100 від 15.04.2011 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 15.04.2011. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка « ОСОБА_10 », дружини « ОСОБА_10 ». Від цього шлюбу народилася донька, ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоновосилівського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №51 від 18.02.2015. Заявник зазначає, що на початку 2005 року його матір ОСОБА_9 , познайомилася із майбутнім її чоловіком ОСОБА_4 , а з березня 2005 року вони стали проживати однією сім`єю, без укладення шлюбу. На той момент, заявнику було вісім років, він навчався у четвертому класі загальноосвітньої школи. З перших місяців спільного проживання між заявником і ОСОБА_4 встановилися стосунки, характерні для відносин між батьком і сином. Оскільки, біологічний батько майже від народження був практично відсутній у житті заявника, загиблий ОСОБА_4 , фактично виконував функції батька з дитячого віку, а сам заявник звертався до нього як до «батька». Їхні взаємини були тісними, родинними, вони мали емоційно-батьківські теплі стосунки й тривали у такому форматі багато років аж до дня загибелі ОСОБА_4 . Зазначає, що для забезпечення належних умов життя новоствореної родини, ОСОБА_4 постійно працював, у тому числі виїжджав на заробітки за кордон - зокрема, до Чехії. У 2015 році він добровільно вступив до лав Збройних Сил України. Заявник, зазначає, що мав глибоку повагу до ОСОБА_4 , вважав його батьком у повному розумінні цього слова та цитує: «Я дуже пишався ним!». Заявник проживав, як член сім`ї у спільному домогосподарстві разом ОСОБА_4 , останній виховував його, як власного сина. Фактично знаходився на утриманні свого вітчима, який повністю забезпечував його харчуванням, одягом навчальними матеріалами тощо. Постійно цікавився успіхами в навчанні, прикладав багато зусиль для виховання і успішного закінчення та отримання заявником диплома зі спеціальності «медицина». Прививав йому почуття патріотизму і національної гідності, справжнього захисника родини і Батьківщини. Після досягнення повноліття спільне проживання та побут зберігалися. Заявник стверджує, що продовжував перебувати на утриманні вітчима до моменту загибелі останнього, який надавав повністю фінансову допомогу, у період навчання в освітніх заклада оплачував проживання, витрати на харчування, транспорт, навчання та інші побутові потреби. Кошти, які отримував заявник від загиблого ОСОБА_4 були постійним і основним джерелом засобів до існування. Мати заявника у зв`язку народженням доньки, молодшої сестри заявника, не працювала і по сьогоднішні день не працює. З 2014 року і по день смерті чоловіка доходів не мала. Сім`ю, у тому числі і неповнолітнього, а потім по досягненню 23 років заявника повністю утримував ОСОБА_4 . Заявник вважає, що у зв`язку із загибеллю вітчима ОСОБА_4 , він фактично втратив годувальника та відповідно має законне право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року та статтею 16-1 Закону України №2011-ХІІ. Однак, реалізація його права можлива лише за умови встановлення юридичного факту, що він ОСОБА_1 , є членом сім`ї загиблого військовослужбовця. На підставі вищенаведеного просить встановити юридичний факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебував станом на 14.03.2022 на утриманні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання військового обов`язку та визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , членом сім його вітчима ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на день його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, ОСОБА_12 від 07.10.2024, прийнято до розгляду да відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку окремого провадження.
У судовому засіданні заявник, ОСОБА_1 , заявлені вимоги підтримав, просить такі задовольнити в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві.
Представник заявника, ОСОБА_3 , у судовому засіданні в режимі відеоконференції, заяву підтримала з викладених у ній підстав та просила задовольнити.
Заінтересована особа, ОСОБА_2 , у судовому засіданні, не заперечувала проти задоволення заяви, зазначає, що необхідністю для встановлення цього факту є також те, що її син, в разі задоволення заяви та визнання його членом сім`ї вітчима ОСОБА_13 , відповідно до законодавства не зможе бути призваний на військову службу. Зазначила, що не хоче щоб її сина призвали на військову службу, оскільки боїться втратити його.
Окрім цього, 04.11.2025, представником заявника, адвокатом Сідєльніковою Є.І., надіслано до суду клопотання про долучення письмових пояснень свідків, як доказів у справі.
Заслухавши заявника, дослідивши матеріали справи, показання свідків, перевіривши їх доказами, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 15.04.2011, ОСОБА_4 і ОСОБА_9 зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №100 від 15.04.2011, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 15.04.2011. Прізвище після реєстрації шлюбу чоловіка « ОСОБА_10 », дружини « ОСОБА_10 ».
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , загинув ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 22.03.2022, виданого Нікопольським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), за актовим записом №707.
ОСОБА_4 загинув під час виконання військового обов`язку в умовах збройної агресії РФ проти України. На момент загибелі він проходив службу у складі військової частини НОМЕР_7 .
З матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 є пасинком загиблого, оскільки ОСОБА_4 перебував у зареєстрованому шлюбі з 15.04.2011 року з його матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Заявник є сином ОСОБА_2 від першого шлюбу. Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 29.07.1996 року, виданого Ленінським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Донецька, за актовим записом №379 від 29.07.1996, у місті Донецьк ІНФОРМАЦІЯ_8 , народився ОСОБА_5 . Батьки: батько - ОСОБА_6 , матір - ОСОБА_7 .
Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_8 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції у м. Донецьку, заявник змінив прізвище з ОСОБА_14 на ОСОБА_15 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Великоновосилівського районного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №51 від 18.02.2015 року, від даного шлюбу народилася донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
З довідки від 08.05.2025 №01-25/1320 за підписом заступника начальника Великоновосілківської селищної військової адміністрації Волноваського району Донецької області, вбачається, що родина у складі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 01.07.2014 по 15.11.2018 року проживали у житловому приміщені за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою з 08.02.2015 по 15.11.2018 року проживала ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Свідок, ОСОБА_16 , відповідно до нотаріально послідченої приватним нотаріусом Черкаського районного нотаріального округу, Бачуменко А.С. заяви, зареєстрованої в реєстрі за №676, ствердила, що у1995 році вона була присутня на весіллі своєї племінниці ОСОБА_17 , яка тоді зареєструвала шлюб із ОСОБА_18 , змінивши дівоче прізвище з « ОСОБА_15 » на « ОСОБА_14 ». ІНФОРМАЦІЯ_10 у подружжя народився син - ОСОБА_19 . Однак, після народження сина шлюбні стосунки між подружжям фактично припинилися, а у 2002 році шлюб було розірвано офіційно. Від батька, ОСОБА_19 , фактично не отримував належної підтримки, спочатку надходили незначні аліменти, а згодом їх сплата взагалі припинилася. Ці відомості вона отримала від брата і племінниці. Отже, дитина від народження свого рідного батька не знала, оскільки батьки майже відразу після його народження проживали окремо. У квітні 2011 року ОСОБА_20 та ОСОБА_21 офіційно зареєстрували шлюб, після чого племінниця змінила прізвище на ОСОБА_10 . У 2014 році сім`я переїхала з м. Донецька до придбаного будинку в селі. ІНФОРМАЦІЯ_11 у подружжя народилася донька, ОСОБА_11 . Родина жила у злагоді, у любові та взаємній підтримці. ОСОБА_21 повністю забезпечував сім`ю, дбав про дружину, сина ОСОБА_19 та доньку ОСОБА_22 . Від дня їх знайомства і до самої загибелі ОСОБА_21 залишався сповненим теплоти, любові та відповідальності за свою сім`ю. ОСОБА_21 був для ОСОБА_19 справжнім прикладом чоловічості, порядності й дисциплінованості. Пам`ятаю, як, дорослішаючи, ОСОБА_19 не раз запитував мене: «А я схожий на свого батька?» - і батьком він завжди називав саме ОСОБА_4 . З усього відомого їй та особисто спостереженого, може впевнено стверджувати, що ОСОБА_4 фактично виконував батьківські обов`язки стосовно ОСОБА_1 , повністю піклувався про нього, утримував і виховував як рідного сина.
Свідок, ОСОБА_23 , відповідно до нотаріально послідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, Межева І.М., заяви, зареєстрованої в реєстрі за №1375, ствердив, що у період з 2019 року по 2020 рік він проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_9 , що дислокується у АДРЕСА_2 . Під час проходження служби вінособисто познайомився та підтримував товариські, щирі, доброзичливі й довірчі стосунки із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , який героїчно загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання службового обов`язку. Під час їх численних розмов, ОСОБА_24 часто і з батьківською теплотою і гордістю розповідав про свою родину - дружину ОСОБА_2 , її сина ОСОБА_19 та їх спільну доньку ОСОБА_22 . Найчастіше він згадував саме про ОСОБА_19 , 1996 року народження, якого ОСОБА_21 виховував з восьмирічного віку, тобто фактично з раннього дитинства. Із його слів йому стало відомо, що біологічний батько ОСОБА_19 самоусунувся від виконання батьківських обов`язків (виховання та матеріальної підтримки), тому ОСОБА_24 узяв на себе повну батьківську моральну, матеріальну і виховну відповідальність за хлопця. Він неодноразово підкреслював, що вважає ОСОБА_19 своїм рідним сином, незважаючи на відсутність біологічного зв`язку. ОСОБА_4 піклувався про ОСОБА_19 як справжній батько - забезпечував його матеріально, сплачував за навчання, надавав фінансову допомогу, виховував у дусі моральності, працьовитості та порядності. Його щирим бажанням було, щоб син здобув медичну освіту і став гідною людиною і фахівцем (лікарем). Таким чином, вважає, що фактичні обставини їхнього спілкування та спільного життя беззаперечно свідчать про наявність стійких батьківсько-дитячих відносин, які базувалися на любові, турботі, духовній єдності та взаємній повазі.
Свідок, ОСОБА_25 , відповідно до нотаріально послідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, Новікова А.В., заяви, зареєстрованої в реєстрі за №1446, ствердила, що вона особисто була свідком подій, як її племінниця ОСОБА_20 у 1995 році одружилася, змінила прізвище на « ОСОБА_14 » і ІНФОРМАЦІЯ_10 народила сина ОСОБА_19 . Майже відразу після народження дитини шлюбні стосунки причинилися, а згодом подружжя офіційно розлучилося. Біологічний батько ОСОБА_19 не надавав матеріальної підтримки. У березні 2005 року племінниця познайомила її з ОСОБА_4 , повідомивши, що вони спільно проживають без реєстрації шлюбу, ведуть спільне господарство, як подружжя, винаймають у місті Донецьк квартиру, і разом із ними мешкає її малолітній син ОСОБА_19 , про якого ОСОБА_21 піклується, як про рідну дитину. У липні 2014 року, племінниця із сім`єю переїхала з міста Донецька до їх села та почали проживати у будинку її батька. ОСОБА_20 не працювала, старша дитина ОСОБА_19 навчався, а матеріальне забезпечення сім`ї здійснював її чоловік - ОСОБА_26 . З восьмирічного віку ОСОБА_19 був ним повністю утримуваний, отримував підтримку у навчанні, проживав разом із ОСОБА_21 у сім`ї та мав з ним емоційно-батьківські стосунки. У вересні 2014 року ОСОБА_27 вступив до Донецького медичного коледжу, але у грудні 2014 року через військові дії на території міста та області навчання було перервано. ІНФОРМАЦІЯ_11 племінниця народила доньку ОСОБА_28 . Родина жила дружно у злагоді і любові та взаємній підтримці. ОСОБА_21 забезпечував сім`ю, піклувався про дружину, сина ОСОБА_19 та доньку ОСОБА_22 .
Згідно п.1 ч.1, ч.2 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Частина перша ст.319 ЦПК України зобов`язує суд у рішенні про встановлення факту, що має юридичне значення, серед іншого зазначити мету встановлення факту.
Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету його встановлення.
Як вбачається із заяви заявника, метою заявленого ним встановлення факту перебування на утриманні потрібно у зв`язку із загибеллю вітчима ОСОБА_4 ,так як він фактично втратив годувальника та відповідно має законне право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року та статтею 16-1 Закону України №2011-ХІІ. Однак реалізація його права можлива лише за умови встановлення юридичного факту, що він, ОСОБА_1 , є членом сім`ї загиблого військовослужбовця.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина перша статті 180 СК України).
Тобто, Закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.
Згідно з частиною першою статті 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів і сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (частина перша статті 268 СК України).
Отже, у вітчима виникає обов`язок утримувати своїх падчерку та пасинка лише за сукупності таких обставин: такі діти не мають матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер, або ж ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу.
Вітчим має особливий правовий статус, що істотно відрізняється від статусу батька, усиновлювача, опікуна та піклувальника, характеризується мінімально необхідним набором прав та обов`язків щодо пасинка, падчерки.
Виходячи з аналізу вказаної норми Сімейного кодексу України, сім`єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей (власних або прийомних) та інших осіб, поєднаних родинними зв`язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей.
Конституційний Суд України в рішенні від 03 червня 1999 року у справі №1-8/99 (№ 5-рп/99) роз`яснив, що під членом сім`ї військовослужбовця треба розуміти особу, пов`язану кровними (родинними) зв`язками або шлюбними відносинами; постійним проживанням з військовослужбовцем, веденням з ним спільного господарства. До кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їх діти і батьки. Діти є членами сім`ї незалежно від того, чи є це діти будь-кого з подружжя, спільні або усиновлені, народжені у шлюбі або позашлюбні. Членами сім`ї військовослужбовця можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання разом з суб`єктом права на пільги і ведення з ним спільного господарства, тобто не лише його (її) близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (неповнорідні брати, сестри; зять, невістка; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки та інші). Членом сім`ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця є та з визначених у пункті 1 цього Рішення особа, що перебуває на повному утриманні військовослужбовця або одержує від нього допомогу, яка є для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.
Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у виді витрат на утримання житла, його ремонті, сплату комунальних платежів, купівлі продуктів харчування, речей першої необхідності тощо. Тому, отримання заявником інших виплат не можуть бути перешкодою для визнання факту перебування його на утриманні.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Проте, заявником не доведено факту перебування на повному утриманні покійного вітчима ОСОБА_4 або одержання від нього допомоги, яка була для нього єдиним, постійним і основним джерелом засобів до існування.
Надані заявником докази не є достатніми та переконливими доказами у розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України, для того, щоб суд беззаперечно дійшов висновку про те, що йому за рахунок відчима надавалася систематична грошова допомога, за рахунок якої він був забезпечений харчуванням, одягом, сплачував за навчання, тощо.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 має рідних батьків, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 .
Батько заявника ОСОБА_6 не є позбавлений батьківських прав та не був звільнений від обов`язку надання коштів на утримання дитини. Беззаперечних доказів, які б вказували на те, що біологічний батько - ОСОБА_6 не виконував свій обов`язок щодо утримання свого сина, суду не надано.
Будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів, які б свідчили про перебування заявника ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_4 , який загинува під час виконання військового обов`язку, окрім спільного місця проживання, матеріали справи не містять. Також, суд звертає увагу, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення цього факту.
Суд зауважує, що Законом не заборонено добровільно утримувати неповнолітніх дітей своєї дружини від першого шлюбу, дбати про їх всебічний розвиток, забезпечувати повсякденні побутові потреби, навчання, піклуватися про їх духовний та фізичний стан, проте таке право не породжує юридичного значення за наслідками встановлення факту, про який просить ОСОБА_1 .
Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України N5 від 31.03.95 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
При цьому, ключовим при встановленні факту, що має юридичне значення є з`ясування достеменної мети встановлення даного факту, оскільки це дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.
Разом з тим, судом під час розгляду справи встановлено, що підстави для звернення до суду заявником зазначені завуальовано, оскільки у судовому засіданні ОСОБА_2 , зазначала, що встановлення факту перебування її повнолітнього сина ОСОБА_1 на утриманні нині померлого чоловіка ОСОБА_4 надасть її сину, можливість уникнути призову на військову службу, при цьому ці підстави не породжують жодних юридичних наслідків і від них не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Щодо заявленої вимоги про визнання заявника членом сім`ї його відчима ОСОБА_4 , станом на день його смерті, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п.1.3 Порядку Порядку і умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану затвердженого Наказом Міністерства оборони України №45 від 25.01.2023 року, сім`ям загиблих військовослужбовців відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується ОГД, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Відповідно до ч.1,4 ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Враховуючи вищенаведене пасинок зазвичай не визнається членом сім`ї загиблого військовослужбовця, якщо він не був усиновлений або не перебував на утриманні військового. Законодавство чітко визначає коло осіб, які мають право на пільги, а пасинок не входить до нього, якщо не відповідає додатковим умовам.
З огляду на викладене, заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, є не обґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.
У відповідності до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати понесені заявником на сплату судового збору, не відшкодовуються.
На підставі викладеного керуючись ст.ст.293, 294, 315 ЦПК України, ст.ст.166, 180, 268 СК України, ст.ст. 10, 11, 12,13,76,81, 258-259, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд-
У задоволенні заяви адвоката Сідєльнікової Єлизавети Ігорівни, що діє в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення- відмовити.
Відомості щодо учасників справи:
Заявник, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_10 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .
Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_11 , мешканка АДРЕСА_5 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Головуюча: М.О. Марусяк