ПОСТАНОВА

Іменем України

01 жовтня 2025 року м. Кропивницький

справа № 405/4967/24

провадження № 22-ц/4809/1314/25

Кропивницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Дьомич Л.М.,

при секретарі - Зайченко В.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Харченко Олександр Володимирович, на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2025 року (суддя Драний В.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,-

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що вона має двох повнолітніх дітей: сина - ОСОБА_8 та дочку - ОСОБА_2 . Після смерті чоловіка вона успадкувала частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вона проживала зі своєю онукою ОСОБА_4 . Пізніше прийняли рішення на придбання більшої площею квартири, внаслідок чого квартира, власником якої була позивач продана, та придбана квартира за адресою: АДРЕСА_2 , в якій стали проживати позивач, онука позивача та правнук. Право власності на вказану квартиру без погодження з позивачем було зареєстроване лише за онукою. З часом відносини з онукою погіршились, і вона разом з відповідачем позбавили її житла, зняли з реєстрації за вказаною адресою та вивезли з квартири речі позивача. Вказала, що вона є пенсіонеркою, отримує пенсію в розмірі 4289,75 грн, людина похилого віку, має проблеми зі здоров`ям, пенсії не вистачає для постійного лікування, харчування тощо. На даний час проживає сама у найманій квартирі і потребує допомоги, яку надає лише син. Відповідач, позбавивши матір житла, жодної допомоги не надає, навіть не спілкується.

Посилаючись на ці обставини, позивач просила задовольнити позов в повному обсязі, стягнути з відповідача аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб, починаючи з дня подання позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, а також неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого міським відділом РАЦС м. Кіровограда 02.06.1964 року. Уклавши шлюб відповідач змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 11, 52).

Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , виданого 09.11.2022 року та довідки про доходи № 0992 0097 2358 1911 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Кіровоградській області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.01.2023 по 30.06.2024 року складає 72332,04 грн. Станом на червень 2024 року сума щомісячної пенсії становить 4289,75 грн.(а.с. 10, 29).

Відповідно до довідки про доходи № 7742 3377 3475 2731 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Кіровоградській області і отримує пенсію за віком. Сума пенсії за період з 01.07.2024 по 31.03.2025 року складає 38 995,75 грн. Станом на березень 2025 року сума щомісячної пенсії становить 4677,75 грн. (а.с. 94).

Станом не час розгляду справи позивач не має у власності нерухомого майна, з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , знята (а.с.14-27).

Відповідно до договору оренди об`єкта нерухомого майна від 19.07.2024 року, ОСОБА_6 орендує у ОСОБА_7 квартиру (а.с. 95).

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу з державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування по ОСОБА_2 наявні відомості за період з 1998 по 2016 рік (а.с. 53-58).

Встановивши дані обставини справи, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не доведено, що розмір отримуваної нею пенсії є нижчим за розмір її необхідних щомісячних витрат.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення даної норми права свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав: непрацездатність батьків та потреба у матеріальній допомозі.

Положеннями статті 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України).

З указаного вбачається, що обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18-ц, провадження № 61-2386сво19.

У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, при встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 757/52096/18 (провадження №61-9640св20) зазначено, що отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , пославшись на те, позивачка не довела факт потреби в матеріальній допомозі.

Разом із цим, судом першої інстанції не надано належної правової оцінки доводам позовної заяви та наданим позивачкою доказам, не встановлено, чи наявні обставини, з якими закон пов`язує обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, не враховано вищенаведені норми СК України та судову практику Верховного Суду.

При цьому судом встановлено, що позивачка є пенсіонером за віком та отримує пенсію у розмірі 4677,75 грн на місць, власного житла немає та проживає у найманій квартирі, за яку необхідно сплачувати 5000 грн орендної плати щомісячно, а також комунальні послуги. З огляду на встановлені обставини, вбачається те, що позивачка потребує матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків.

Підстав передбачених положеннями статті 204 СК України, для звільнення відповідача від обов`язку утримувати непрацездатну матір судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з підстав його недоведеності. Враховуючи те, що позивач отримує матеріальну допомогу від свого повнолітнього сина, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1000 грн щомісячно.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про частково задоволення позову.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини першої, другої, шостої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в сумі 3028 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Харченко Олександр Володимирович, задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 22 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на її утримання як непрацездатної матері, у розмірі 1000 грн щомісяця, починаючи з 12 липня 2024 року.

Стягнути зі ОСОБА_2 судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги 3028 грн в дохід держави.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11.11.2025.

Судді:

О.А.Письменний О.Л. Дуковський Л.М. Дьомич