Головуючий у суді першої інстанції: Романишена І.П.
У Х В А Л А

06 листопада 2025 року місто Київ

Справа № 761/4501/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15298/2025

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

перевіривши виконання вимог ст.ст. 352-361 ЦПК України у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Ломановим Денисом Олександровичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Друга Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синьовид Ірина Олексіївна про визнання договору іпотеки недійсним, скасування записів та витребування майна,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року задоволено позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Друга Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О., Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синьовид І.О. про визнання договору іпотеки недійсним, скасування записів та витребування майна.

Не погоджуючись з рішенням суду, 05 серпня 2025 року через прийом громадян Київського апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат Ломанов Д.О. до Київського апеляційного суду подав апеляційну скаргу, разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження представник ОСОБА_1 - адвокат Ломанов Д.О. просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року.

В обґрунтування підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження вказує про те, що 29 грудня 2024 року відповідач ОСОБА_7 через підсистему «Електронний суд» подав до Київського апеляційного суду апеляцій скаргу. Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме - сплати судового збору та виконання вимог ст. 356 ЦПК України.

В подальшому, 29 січня 2025 року, ОСОБА_1 сплачено судовий збір та надіслано докази сплати судового збору до Київського апеляційного суду . Разом з тим, вимоги, щодо оформлення апеляційної скарги апелянтом виконані не були.

Вказані вимоги апелянт не міг виконати, оскільки останній не є фахівцем в галузі права, а тому для нього не було зрозумілі, які саме недоліки, окрім сплати судового збору необхідно усунути.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто апелянту.

В подальшому ОСОБА_1 подав на вказану ухвалу касаційну скаргу, від якої він, разом з тим, відмовився 05 серпня 2025 року.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_1 в період з 01 лютого 2025 року по 01 серпня 2025 року перебував на лікуванні та знаходить під наглядом лікарів ДП «Клінічний санаторій «Карпати», оскільки страждає на ряд захворювань.

Лише 04 серпня 2025 року, ОСОБА_1 укладено з ним, як з адвокатом, угоду про надання правничої допомоги, та відповідно 05 серпня 2025 року після укладення договору та вивчення матеріалів справи подається апеляційна скарга, а тому просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Ломановим Д.О., на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року залишено без руху.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху суду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що викладені представником ОСОБА_1 - адвокатом Осадчуком М.П Ломановим Д.О. причини пропуску строку не є неповажними, оскільки посилання представника ОСОБА_1 - адвоката Ломанова Д.О. на те, що ОСОБА_1 не є фахівцем в галузі права, а тому для нього не було зрозумілі, які саме недоліки необхідно усунути, само по собі не є достатньою підставою для його поновлення. При цьому апеляційний суд звернув увагу на те, що безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також не заслуговують на увагу посилання на те, що ОСОБА_1 в період з 01 лютого 2025 року по 01 серпня 2025 року перебував на лікуванні та знаходить під наглядом лікарів ДП «Клінічний санаторій «Карпати», оскільки страждає на ряд захворювань, оскільки зазначене не заважало Жирікову І.А. у липні 2025 року звернутися до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року про повернення апеляційної скарги.

Також зазначено, що оскарження ухвали про повернення апеляційної скарги в касаційному порядку та в подальшому відмова від касаційної скарги не є поважною причиною пропуску строку та підставою його поновлення.

25 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ломанов Д.О. через засоби поштового зв`язку подав заяву про усунення недоліків, разом із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження та доказами сплати судового збору.

В заяві про поновлення строку зазначає про те, що повний текс оскаржуваного рішення складено 02 грудня 2024 року. 29 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 січня 2025 року апеляцій скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме, сплати судового збору та виконання вимог ст. 356 ЦПК України.

29 січня 2025 року ОСОБА_1 сплачено судовий збір та надіслано докази сплати судового збору до Київського апеляційного суду.

Разом з тим, вимоги щодо оформлення апеляційної скарги ОСОБА_1 виконані не були, оскільки останній не є фахівцем в галузі права, а тому для нього не було зрозуміло, які саме недоліки необхідно булу усунути.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 червня 2025 року апеляцій скаргу визнано неподаною та повернуто.

В подальшому ОСОБА_8 подав касаційну скаргу на вказану ухвалу, від якої в подальшому відмовився.

Зазначає, що дійсно, ОСОБА_1 не усунув недоліки апеляційної скарги, оскільки, як зазначалося раніше, він не є фахівцем в галузі права. Формальне подання останнім касаційної скарги було ним здійснено в порядку подальшого захист свої прав. При цьому при ознайомленні зі змістом касаційної скарги вбачається та підтверджується той факт, що ОСОБА_1 складав її без фахових знань та вказана скарга не могла бути задоволена. Більш того, всі зазначені дії відбувалися під час проходження лікування ОСОБА_1 , який має захворювання на цукровий діабет та міг у повній мірі здійснювати свій захист без надання кваліфікованої правничої допомоги.

Відповідно до частини 4 статті 357 ЦПК України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті провадження якщоскаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зокрема, ЄСПЛ у справах «SVITLANA NAUMENKO v. UKRAINE», «TREGUBENKOv. UKRAINE», «PRAVEDNA v. RUSSIA», «ZHELTYAKOVv. UKRAINE» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень, судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «YUNION ALIMENTARIYA v. SPAIN» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Таким чином, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» [ВП], N 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).(п. 42 Рішення).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії», № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).(п. 43 Рішення).

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави…» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

У кожній справі суди мають перевірити наявність підстав для поновлення строку на оскарження, визнати їх виправданими, а також мотивувати свій висновок про наявність поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку. Сама лише вказівка на наявність поважних причин не є належним мотивуванням висновку про поновлення строку і є порушенням вимогст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, у випадку пропуску строку на апеляційне оскарження підставами для прийняття апеляційної скарги є лише наявність поважних причин (підтверджених належними доказами), тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.

Разом з тим, підстави для поновлення строку на апеляційне оскаржені, зазначені в клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження, поданого на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху, є аналогічними за змістом тим, що зазначені в клопотанні поданого разом з апеляційною скаргою, і яким судом надано оцінку та визнано неповажними.

Таким чином суд приходить до висновку, що наведені стороною відповідача причини не є об`єктивно непереборними і пов`язаними з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій,

Виходячи з п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Зважаючи на те, що наведені апелянтом підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані апеляційним судом неповажними, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Підстави пропуску строку оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання скарги. Виключно наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин.

Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2019 року у справі № 0818/4970/2012.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини й у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.

Апелянтом не наведені обґрунтовані причини поважності пропуску строку апеляційного оскарження, що не залежали від волі заявника і дійсно були пов`язані з істотними перешкодами та труднощами, що об`єктивно ускладнювали можливість позивача (заявника) своєчасно звернутися до суду у визначений законом строк або аргументи, які б свідчили про дотримання ним такого строку.

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 6 грудня 2007 року). Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Керуючись ст.ст. 354, ч. 4 ст. 357, ст. 358, ч. 2 ст. 381 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Ломановим Денисом Олександровичем, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Друга Київська державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синьовид Ірина Олексіївна про визнання договору іпотеки недійсним, скасування записів та витребування майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна