Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

Справа №377/409/25

Провадження №2/377/318/25

10 листопада 2025 року Славутицький міський суд Київської області у складі головуючої судді Бабич Н.С., за участю секретаря судового засідання Присяжного В.В., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року до суду надійшла позовна заява, в якій позивач ОСОБА_1 , з урахуванням уточненої позовної заяви, яка по суті є заявою про зміну предмета позову, посилаючись на статтю 51 Конституції України, статтю 180, частину третю статті 181, частини першу, другу статті 196 СК України, просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів в розмірі 99 570,29 гривень за період з лютого 2023 року по квітень 2025 року.

Позивач ОСОБА_1 обґрунтувала позов тим, що відповідно до судового наказу Славутицького міського суду Київської області від 21 лютого 2023 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частки від його заробітку. На підставі її заяви 02.03.2023 відкрито виконавче провадження №71176973 з примусового виконання вказаного судового наказу, яке здійснюється старшим державним виконавцем Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ). Відповідач був проінформований про існування виконавчого провадження та необхідність сплачувати аліменти, проте не сплачував, тому утворилась заборгованість, яка за розрахунком державного виконавця станом на 01.05.2025 складає 99 570,29 гривень. Заборгованість сукупно перевищує суму виплат за два календарні роки. Вжиті державним виконавцем заходи щодо стягнення аліментів є безрезультатними. Так, державний виконавець виніс повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного державного реєстру боржників, постанову про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користуватися зброєю, постанову про арешт коштів боржника відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження». Будучи обізнаним про наявність заборгованості зі сплати аліментів, відповідач не вживає жодних заходів щодо її погашення, хоча зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Згідно з розрахунком позивача за період з лютого 2023 року по квітень 2025 року (включно) розмір пені складає 388 610,95 гривень. Враховуючи передбачене частиною першою статті 196 СК України обмеження щодо стягнення суми неустойки (пені), яка не може бути більшою 100 %заборгованості, з відповідача підлягає стягненню заборгованість зі сплати аліментів за період з лютого 2023 року по квітень 2025 року в розмірі 99 570,29 гривень, що не перевищує 100% суми основного боргу за аліментами за вказаний період помісячно ( а.с. 1-5, 35-39).

Ухвалою судді від 27 травня 2025 року після виконання вимог, передбачених частиною шостою статті 187 ЦПК України, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 24 червня 2025 року ( а.с. 28-29).

29 травня 2025 року позивач подала до суду уточнену позовну заяву ( а.с.35-39).

Ухвалою суду від 24 червня 2025 року прийнято уточнену позовну заяву до розгляду як заяву про зміну предмета позову, відкладено підготовче засідання на 15 липня 2025 року на підставі пункту 3 частини другої статті 198 ЦПК України ( а.с.43-45).

15 липня 2025 року протокольною ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 30 липня 2025 року на підставі пункту 1 частини другої статті 198, пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України за клопотанням відповідача ( а.с.54-55).

Ухвалою суду від 30 липня 2025 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 10 вересня 2025 року, задоволено клопотання позивача про витребування доказів, витребувано в Головного управління Державної податкової служби у Київській області довідку про доходи за 2025 рік ОСОБА_2 , на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 198 ЦПК України у підготовчому засіданні оголошено перерву до 10 вересня 2025 року ( а.с.67-68, 83-84).

У період з 05.08.2025 по 01.09.2025 головуюча у справі суддя Бабич Н.С. перебувала у щорічній відпустці.

Ухвалою суду від 10 вересня 2025 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано в Славутицького міського суду Київської області для огляду в судовому засіданні матеріали цивільної справи №377/122/23 ( провадження № 2-н/377/6/23 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Київській області виконати вимоги ухвали суду від 30 липня 2025 року в частині надання витребуваних доказів з урахуванням ухвали суду від 10 вересня 2025 року про виправлення описки, оголошено перерву у підготовчому засіданні до 30 вересня 2025 року на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 198 ЦПК України ( а.с.85-87).

Ухвалою суду від 30 вересня 2025 року у підготовчому засіданні оголошено перерву до 16 жовтня 2025 року на підставі пункту 3 частини п`ятої статті 198 ЦПК України ( а.с. 99-101).

Ухвалою суду від 16 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 27 жовтня 2025 року ( а.с.111-113).

27 жовтня 2025 року цивільну справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючої у справі судді Бабич Н.С. на лікарняному, призначено судове засідання на 10 листопада 2025 року.

Позивач ОСОБА_1 у призначене судове засідання не прибула, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом доставки судової повістки у додаток «Viber», що підтверджується відповідною довідкою ( а.с.120). У поданому до суду клопотанні просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, щодо заочного розгляду справи не заперечувала ( а.с.81).

Відповідач ОСОБА_2 у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце якого повідомлявся в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України. Рекомендований лист з повідомленням про вручення, яким відповідачу за зареєстрованим місцем проживання направлялась судова повістка, повернутий до суду з відміткою « адресат відсутній за вказаною адресою» ( а.с.122). У такому випадку відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України відповідач ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання. Причин неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності до суду не направив, відзив на позов не подав.

За наявності умов, передбачених статтями 280-282 ЦПК України, відповідно до ухвали суду від 10 листопада 2025 року суд ухвалив заочне рішення у справі.

Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали цієї справи, оглянувши матеріали цивільної справи №377/122/23 (провадження № 2-н/377/6/23), дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі, зареєстрованому 15 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, який було розірвано заочним рішенням Славутицького міського суду Київської області від 03 травня 2023 року у справі № 377/121/23 ( провадження №2/377/87/23), що набрало законної сили 05 червня 2023 року (а.с. 11-14).

Під час шлюбу в них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач, матір`ю позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 09 серпня 2017 року Славутицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, копію якого долучено до матеріалів справи (а.с.18).

Судовим наказом судді Славутицького міського суду Київської області від 27 лютого 2023 року, що набрав законної сили 27 лютого 2023 року, у цивільній справі № 377/122/23, (провадження 2-н/377/6/23) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 21 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15-17; справа № 377/122/23 а.с. 5).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного старшим державним виконавцем Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з лютого 2023 року ( з 21 лютого 2023 року ) по квітень 2025 року становить 99 570, 29 гривень ( а.с. 8).

Згідно з витягом з реєстру Славутицької територіальної громади № 2024/010729250 від 06.09.2024 ОСОБА_1 з 18.04.2014 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 19).

Як вбачається з інформації Управління адміністративних послуг виконавчого комітету Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області №15-08/729, яка надійшла до суду 27 травня 2025 року, за даними Реєстру Славутицької територіальної громади відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 14.11.1993 по теперішній час ( а.с. 24).

Відповідно до витягу з реєстру Славутицької територіальної громади №2024/ від 06.09.2024 малолітня дочка сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 17.08.2017 зареєстрована та проживає за зареєстрованим місцем проживання її матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 20).

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого/перерахованого податку та військового збору ГУ ДПС у Київській області від 23.09.2025 № 18702/5/10-36-12-03-05 за період з січня 2025 року по липень 2025 року на виконання вимог ухвали суду від 10 вересня 2025 року інформація щодо доходів стосовно ОСОБА_2 відсутня (а.с. 104-106).

Згідно з відповіддю на запит №278072912 від 02.07.2025 Славутицького відділу державної виконавчої служби до Пенсійного фонду України та на запит №278073187 від 02.07.2025 до Державної податкової служби України в рамках виконавчого провадження №71176973 від 02.03.2023 стосовно ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , інформація про майновий стан і доходи в Державному реєстрі відсутні ( а.с. 59-60).

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною дев`ятою статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частини перша, четверта статті 15 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789Х11 та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як вбачається з частини другої статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частини друга, третя статті 181 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Частиною першою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України).

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) вказано, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 Сімейного кодексу України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

На зазначену постанову Верховного Суду посилається також Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21, де, зокрема, зазначає, що «стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів».

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому, стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Як вбачається з частин першої, третьої та четвертої статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою, другою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, позивач ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач з моменту ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів, тобто з лютого 2023 року по квітень 2025 року включно не сплачував аліменти на утримання дитини.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач ОСОБА_2 виконував покладений на нього обов`язок зі сплати аліментів, а також вживав всіх заходів щодо належного виконання зобов`язання, що могло б бути правовою підставою для відмови у стягненні неустойки (пені).

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

Якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позовні вимоги про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, складеного старшим державним виконавцем Славутицького відділу державної виконавчої служби у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ), заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів за період з лютого 2023 року ( з 21 лютого 2023 року) по квітень 2025 року включно становить 99 570, 29 гривень ( а.с. 8).

Відповідач у справі не надав суду іншого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, хоча відповідно до статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» мав право на отримання від державного виконавця вказаних відомостей.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2023 року по квітень 2025 року, яка нарахована за період з 01 березня 2023 року по 06 травня 2025 року в сумі 388 610,95 гривень, суд погоджується з ним, оскільки він відповідає зазначеним вище вимогам (а.с. 6-7).

Оскільки позивач просить стягнути неустойку (пеню) у розмірі 99 570, 29 гривень, що дорівнює сумі заборгованості зі сплати аліментів, яка виникла за період з лютого 2023 року (з 21 лютого 2023 року) по квітень 2025 року включно, вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з урахуванням положень частини першої статті 196 СК України.

За таких обставин необхідно стягнути з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) в сумі 99 570, 29 гривень за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2023 року ( з 21 лютого 2023 року) по квітень 2025 року, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 27 лютого 2023 року суддею Славутицького міського суду Київської області у справі № 377/122/23 (провадження №2-н/377/6/23), тому позов підлягає задоволенню повністю.

Виходячи з положень частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 гривень, від сплати якого звільнена позивач на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 258, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) в сумі 99 570 гривень 29 копійок за прострочення сплати аліментів за період з лютого 2023 року ( з 21 лютого 2023 року) по квітень 2025 року, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 27 лютого 2023 року суддею Славутицького міського суду Київської області у справі № 377/122/23 (провадження №2-н/377/6/23).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 гривень 20 копійок.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне заочне рішення суду складено 10 листопада 2025 року

Суддя Н. С. Бабич