Справа № 464/8145/24 Головуючий у 1 інстанції: Беспальок О.А.
Провадження № 22-ц/811/849/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» на рішення Сихівського районного суду міста Львова від 11 лютого 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

28.11.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №209881074 від 23.05.2020 у розмірі 23 751,86 грн.

В обґрунтування позову посилалося на те, що 23 травня 2020 року між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 209881074 у формі електронного документу з використанням електронного підпису за допомогою одноразового ідентифікатора RX9S736A. Заповненням анкети-заяви позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, запропонованих кредитодавцем. Сторонами договору узгоджено усі істотні умови договору, зокрема, розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування. Надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, кредитодавець виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі. На підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги за кредитним договором № 209881074 від 23 травня 2020 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», яке в подальшому відчужило це право вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» на підставі договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року. 28 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» укладено договір факторингу № 2810/24/Е, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» набуло право вимоги до боржника за кредитним договором № 209881074 від 23 травня 2020 року. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором №209881074 від 23 травня 2020 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 23751,86 грн, з яких 7248.46 грн - заборгованість за кредитом, а 16503.40 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» До ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду оскаржило ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс».

Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що надало суду належні та допустимі докази на підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів, а саме, платіжне доручення та довідку про успішне перерахування коштів на рахунок позичальника. Фактичне відступлення права вимоги не обмежується моментом укладення кредитного чи факторингового договору, а здійснюється на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу. Оскільки реєстри прав вимоги укладені в межах строку дії договорів факторингу та після укладення кредитного договору №209881074 від 23 травня 2020 року, перехід права вимоги за кредитним договором стосувався дійсного зобов`язання та відбувся на законних підставах. В договорах факторингу зазначено, що моментом набуття права вимоги є підписання реєстру прав вимог або акту прийому-передачі реєстру, відтак надавши суду договори факторингу, додаткові угоди до них, витяги з реєстру прав вимоги та акти прийому-передачі реєстру боржників, документально підтверджено законність набуття права вимоги за кредитним договором №209881074 від 23 травня 2020 року.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву задоволити, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором № 209881074 від 23.05.2020 року у розмірі 23751,86 грн. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 18 056,00, а саме: судовий збір у розмірі 6 056,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн покласти на Відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості у відповідачки за договором № 209881074 від 23 травня 2020 року, а також не довів наявності у нього права вимоги до неї за цим договором, оскільки на момент укладення договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, тому первісний кредитор не міг передати новому кредитору право вимоги за цим зобов`язанням.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У пункті 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей вищевказаного договору його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 23 травня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено договір № 209881074, за умовами якого Товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети на суму 7250.00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно п. 1.3, п. 1.4 або 1.5 цього договору.

Кредит надається (договір укладається) строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (п. 1.2. договору № 209881074 від 23 травня 2020 року).

Згідно з п. 1.3. договору № 209881074 від 23 травня 2020 року на період строку, визначеного п. 1.2. договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою в розмірі 0.66 відсотків від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Пунктом 1.4 договору № 209881074 від 23 травня 2020 року передбачено, що у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка в розмірі 1.70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується сплатити Товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь строк користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення).

В пункті 1.5. договору № 209881074 від 23 травня 2020 року зазначено, що базова процентна ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом, вказаного в п. 1.2. цього договору, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1.70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом. в усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п. 1.4 цього договору.

Відповідно до п. 1.6. договору № 209881074 від 23 травня 2020 року позичальник зобов`язаний повернути Товариству кредит, нараховані проценти згідно з п. 1.3 цього договору не пізніше строку вказаного в п. 1.2 цього договору.

Платіжним дорученням № 4d-45cb-86c7-936548c939c6 від 23 травня 2020 року підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_2 7250.00 грн на банківську карту 4731-18ХХ-ХХХХ-6868 на виконання умов договору № 209881074 від 23 травня 2020 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» зазначає, що право вимоги до боржника за договором № 209881074 від 23 травня 2020 року перейшло до нього на підставі договорів факторингу.

28 листопада 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити за плату Товариству з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Пунктом 4.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги.

Згідно п. 8.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками.

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 28 листопада 2019 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року).

У пункті 8.6 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину.

28 листопад 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 19 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою продовжено строк дії договору до 31 грудня 2020 року, а всі інші умови договору залишено без змін.

31 грудня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» укладено додаткову угоду № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, якою викладено текст договору в новій редакції.

Зокрема, в пункті 4.1. нової редакції договору передбачено, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимоги по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.

Додатковою угодою № 27 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» 31 грудня 2021 року, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року.

В подальшому, додатковою угодою № 31 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» 31 грудня 2022 року, строк дії договору продовжено до 31 грудня 2023 року.

Додатковою угодою № 32 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» 31 грудня 2023 року, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року.

Згідно з реєстром права вимоги № 105 від 27 жовтня 2020 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за договором № 209881074 від 23 травня 2020 року.

Предметом відступлення договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є, в тому числі вимоги, які виникнуть у клієнта в майбутньому (майбутня вимога), при цьому перелік кредитних договорів, за якими здійснюється відступлення, наводиться у відповідних додатках до договору, а саме реєстрах прав вимоги, що є невід`ємною частиною договору.

За договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, клієнт зобов`язувався передати фактору всі права вимоги, які зазначені в реєстрах прав вимоги.

Відтак, фактичне відступлення прав вимоги не прив`язується виключно до моменту укладення договору, а відбувається на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу.

Разом з тим, реєстр прав вимоги, до якого включена вимога за договором № 209881074 від 23 травня 2020 року, підписано 27 жовтня 2020 року, тобто після укладення кредитного договору, а відтак право вимоги за цим договором вже існувало, а не було майбутнім.

Отже, з моменту підписання реєстру права вимоги № 105 від 27 жовтня 2020 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» набуло право вимоги за договором № 209881074 від 23 травня 2020 року, а також можливість розпоряджатися цим правом, в тому числі і відступати його на підставі договору факторингу.

05 серпня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» за грошові кошти та на умовах, визначених договором, відступає Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» прав вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Пунктом 4.1. договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог по формі, встановленій у відповідному додатку.

Згідно п. 8.1. договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, цей договір набуває чинності та всі права та обов`язки сторін за цим договором набувають повної юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками.

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 8.1 цього договору та закінчується 04 серпня 2021 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 8.2 договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року).

Додатковою угодою № 2 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» 03 серпня 2021 року, продовжено строк дії договору до 31 грудня 2022 року включно.

Згідно з додатковою угодою № 3 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеною між Товариством з обмеженою відповідальністю «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» 03 серпня 2021 року, продовжено строк дії договору до 30 грудня 2024 року включно, всі інші умови договору залишено без змін.

Згідно з реєстром права вимоги № 7 від 28 жовтня 2021 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за договором № 209881074 від 23 травня 2020 року.

28 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 2810/24/Е, за умовами якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» за плату зобов`язується відступити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» прав вимоги, строк виконання зобов`язань за якими настав або виникне у майбутньому, до третіх осіб боржників, перелік яких зазначено в реєстрі боржників, що формується згідно з додатком № 1 до договору та є невід`ємною частиною договору.

В пункті 1.2 договору факторингу № 2810/24/Е від 28 жовтня 2024 року передбачено, що перехід прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2.

Згідно п. 9.2. договору факторингу № 2810/24/Е від 28 жовтня 2024 року договір набуває чинності з моменту його укладення сторонами.

Відповідно до п. 9.3 договору факторингу № 2810/24/Е від 28 жовтня 2024 року строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 9.2 цього договору та закінчується 31 грудня 2026 року, але у будь-якому разі до моменту належного та повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором (п. 9.3 договору факторингу № 2810/24/Е від 28 жовтня 2024 року).

Актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 2810/24/Е від 28 жовтня 2024 року, що є додатком № 2 до договору факторингу № 2810/24/Е від 28 жовтня 2024 року, підтверджується, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» передало, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» прийняло реєстр боржників.

Згідно з реєстром боржників, підписаним 28 жовтня 2024 року, що є додатком № 1 до договору факторингу № 2810/24/Е від 28 жовтня 2024 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право вимоги до ОСОБА_2 за договором № 209881074 від 23 травня 2020 року.

У вищезазначених договорах факторингу сторони погодили момент переходу права вимоги підписанням відповідних реєстрів прав вимоги та реєстрів боржників.

На момент підписання цих реєстрів, що є додатками до договорів факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та № 2810/24/Е від 28 жовтня 2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», право вимоги до ОСОБА_2 за договором № 209881074 від 23 травня 2020 року було дійсним, а відтак могло бути передано.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» набуло право вимоги до ОСОБА_2 за договором № 209881074 від 23 травня 2020 року.

Свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 , виданим Золочівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) підтверджується, що 22 лютого 2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини ОСОБА_4 .

З розрахунку заборгованості за договором № 209881074 від 23 травня 2020 року вбачається, що така становить 23751,86 грн, з яких 7248.46 грн - заборгованість за тілом кредиту та 16503.40 грн - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

При цьому, проценти за користування кредитними коштами нараховувалися до 28 жовтня 2021 року.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Оскільки договір № 209881074 від 23 травня 2020 року укладено на 30 днів, строк дії договору закінчився 22 червня 2020 року, тому нарахування позивачем відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним.

В той же час, умовами договору № 209881074 від 23 травня 2020 року передбачена дисконтна процентна ставка та базова процентна ставка для нарахування процентів за користування кредитними коштами.

Дисконтна процентна ставка розмірі 0.66 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом застосовується у випадку користування кредитними коштами лише в межах встановленого договором тридцятиденного строку кредитування.

Відтак, для застосування дисконтної процентної ставки позичальнику необхідно повністю сплатити заборгованість за кредитом протягом тридцяти днів з моменту його отримання.

Крім того, у пункті 1.4. договору № 209881074 від 23 травня 2020 року передбачено, що у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2 договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною процентною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна в розмірі 1.70 % від суми кредиту за кожен день користування кредитними коштами, починаючи з дати отримання кредиту.

З огляду на те, що станом на 22 червня 2020 року, тобто на день закінчення строку дії договору № 209881074 від 23 травня 2020 року, позичальник не сплатив заборгованість за кредитом, проценти за користування кредитними коштами підлягали нарахуванню за базовою процентною ставкою, що становить 1.70 % від суми кредиту, починаючи з першого дня користування кредитними коштами.

Таким чином, за користування кредитними коштами за договором № 209881074 від 23 травня 2020 року за період з 23 травня 2020 року до 22 червня 2020 року підлягали нарахуванню проценти в розмірі 3697.50 грн (7250 х 1.7 % х 30 днів = 3697.50 грн).

Отже, станом на 22 червня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 за договором № 209881074 від 23 травня 2020 року становила 10 947.50 грн, з яких 7250 грн - заборгованість за тілом кредиту та 3697.50 грн - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, в подальшому ОСОБА_1 сплачувала кошти на погашення наявної у неї заборгованості, а саме: 1677 грн - 24 червня 2020 року, 3490 грн - 23 липня 2020 року та 2977 грн - 24 серпня 2020 року, сплативши 8144 грн.

Враховуючи наведе, колегія суддів приходить до висновку, що внаслідок неналежного виконання умов договору № 209881074 від 23 травня 2020 року у ОСОБА_1 виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», що набуло право вимоги за цим договором, в розмірі 2803.50 грн (10 947.50 грн - 8144 грн = 2803.50 грн).

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», то на підставі ч. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» підлягає стягненню 285,86 грн судового збору за подання позову та 428.75 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Крім того, звертаючись з позовними вимогами та з апеляційною скаргою, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» просило стягнути понесені витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 12000 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 30/10/24-01 від 30 жовтня 2024 року, додаткову угоду № 1 до договору про надання правничої допомоги № 30/10/24-01 від 30 жовтня 2024 року, акти прийому-передачі наданих послуг від 30 жовтня 2024 року та від 13 березня 2025 року із зазначенням переліку правових та юридичних послуг, що надавалися, кількості часу, затраченого на їх надання та вартості цих послуг.

Отже, позивачем документально доведено, що ним понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12000 грн у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено частково, складність справи, співмірність складності справи та обсягу виконаної адвокатом роботи, беручи до уваги критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає ,що з з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» підлягає стягненню 1400 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 03 листопада 2025 року.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду міста Львова від 11 лютого 2025 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» заборгованість за договором № 209881074 від 23 травня 2020 року в розмірі 2803,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» 285,86 грн судового збору за подання позову та 428,75 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Ейс» 1400 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра