Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/458/25
Єдиний унікальний №733/1398/25
14 листопада 2025 року м. Ічня
Ічнянський районний суд Чернігівської області
у складі головуючого судді Овчарика В.М.,
за участю секретарів Пікуль Л.К., Ткаченко В.М.,
представника позивачки ОСОБА_2 та
представника третьої особи Андрусенко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ічня за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Парафіївська селищна рада Прилуцького району Чернігівської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, встановлення піклування та призначення піклувальника,
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити над ним піклування та призначити її піклувальником неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_1 зазначає, що відповідачка є матір`ю неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких являється її син ОСОБА_6 . 06 квітня 2021 року. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області у цивільній справі №733/233/21 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 залишився проживати разом з батьком ОСОБА_6 , а ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 під час виконання військової служби при захисті батьківщини поблизу с. Новосілка Волноваського району Донецької області зник безвісти. Дитина залишилась проживати разом з бабусею ОСОБА_1 . Мати з дитиною не спілкується, не проявляє до неї батьківської турботи, не цікавиться нею та не відвідує її, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання та лікування дитини, тобто фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Будь-яких перешкод для виконання нею своїх обов`язків позивач не чинить. Свідоме та тривале нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками стосовно сина є підставою для позбавлення її батьківських прав відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Враховуючи вище викладене, позивачка просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити над ним піклування та призначити позивачку піклувальником неповнолітньої дитини.
Ухвалою судді Ічнянського районного суду Чернігівської області від 11 липня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи у порядку загального позовного провадження (а.с. 32); 30 липня 2025 року Парафіївською селищною радою надані висновки щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав та призначення піклувальника (а.с. 36-36-41, 44-46); 22.09.2025 року представником позивачки подані заяви про виклик свідків та приєднання нових доказів (а.с. 60, 61); 22 вересня 2025 року представником позивачки подане клопотання про виклик свідків (а.с. 60); ухвалою суду від 22 вересня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду (а.с. 65).
Інших заяв та клопотань від учасників справи не надійшло.
Позивачка ОСОБА_1 , допитана у судовому засіданні за її згодою як свідок, свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, при цьому пояснила, що її син ОСОБА_6 у 2021 році після розірвання шлюбу з відповідачкою прийшов проживати з неповнолітнім ОСОБА_7 до неї. Восени 2021 року ОСОБА_3 прийшла до її сина, з яким вчинила сварку, після чого пішла у своїх справах. З цього часу мати її внука ОСОБА_7 жодного разу його не провідувала, не приносила йому жодних подарунків, не вітала з днем народження, хоча живе в одному селі з ними. Будь-яких перешкод у спілкуванні онука з матір`ю вона не чинить, при цьому відповідачка не проявляє жодного інтересу, щоб спілкуватися зі своїм сином.
Представник позивачки ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити із зазначених у ньому підстав.
Представник Парафіївської селищної ради, як органу опіки та піклування, ОСОБА_8 у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.
Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у судовому засіданні показали, що вони є сусідами ОСОБА_1 . Після розірвання шлюбу сина останньої з відповідачкою у 2021 році, неповнолітній ОСОБА_7 залишився проживати з батьком у позивачки. З цього часу вони жодного разу не бачили, щоб ОСОБА_3 приходила до свого сина та навідувала його. Зі слів позивачки їм відомо, що відповідачка не цікавиться своїм сином ОСОБА_7 .
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні показала, що вона є рідною тіткою неповнолітнього ОСОБА_4 . Починаючи з 2021 року ОСОБА_3 взагалі не цікавиться своїм сином ОСОБА_7 , якого не відвідує, не допомагає йому, не вітає з днем народження. Зі слів ОСОБА_7 він не хоче спілкуватися зі своєю матір`ю, так як та не цікавиться ним взагалі.
Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, яка про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзиву на позов не надала, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України вирішив справу на підставі наявних у ній даних та доказів, тобто про заочний розгляд справи, враховуючи, що позивачка та її представник не заперечують проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, та заслухавши показання свідків, суд дійшов наступного висновку.
Судом установлено, що відповідачка ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , який доводиться рідним сином позивачці (а.с. 13), перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 06 квітня 2021 року розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачці було змінено прізвище з « ОСОБА_12 » на дошлюбне « ОСОБА_13 » (а.с. 11-12).
Від спільного проживання в шлюбі в них народилося двоє дітей: ІНФОРМАЦІЯ_4 син ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 - син ОСОБА_5 (а.с. 9, 10).
Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 залишився проживати разом з батьком ОСОБА_6 , а ОСОБА_5 з матір`ю ОСОБА_3 .
Позивачка ОСОБА_1 доводиться бабою по лінії батька неповнолітньому ОСОБА_4 (а.с. 9, 13), який проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні.
Згідно сповіщення сім`ї від начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 від 11 червня 2025 року, солдат ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , стрілець номер обслуги 3 відділення 1 взводу 1 роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 під час виконання військової служби при захисті Батьківщини поблизу с. Новосілка Волноваського району Донецької області зник безвісти (а.с. 14).
Даний факт також підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13.06.2025 року (а.с. 15).
Як видно з акту № 30 від 26 червня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2021 року проживає разом з батьком ОСОБА_6 в АДРЕСА_1 у своєї бабусі ОСОБА_1 . Мати дитини ОСОБА_3 участі у вихованні сина не бере, матеріально не забезпечує, не відвідує. На даний час ОСОБА_6 вважається безвісти зниклим (а.с. 16).
Згідно акта від 07 липня 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2021 року по даний час фактично проживає (без реєстрації) в АДРЕСА_1 . Також за даною адресою зареєстрований, але фактично не проживає ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с. 17).
Із довідки № 01-25/77 від 24 червня 2025 року, виданої Світанківським ліцеєм Парафіївської селищної ради вбачається, ОСОБА_4 переведений до 10 класу Світанківського ліцею Парафіївської селищної ради. Учень регулярно відвідує заняття. Дитина завжди охайна, доглянута. Адміністрація та педагогічний колектив ліцею підтримує тісний зв`язок із бабусею ОСОБА_1 щодо питань навчання та виховання ОСОБА_4 (а.с. 18).
Відповідно до довідки № 14 КП Парафіївський ЦПМСД від 26 червня 2025 року до даного закладу за медичною допомогою та для проходження медичного огляду ОСОБА_4 звертається бабуся ОСОБА_1 (а.с. 19).
У висновку про стан здоров`я ОСОБА_1 від 08 липня 2025 року, у графі «остаточний висновок» зазначено, що остання за станом здоров`я може виконувати обов`язки опікуна (а.с. 21).
Із довідки-характеристики, виданої виконавчим комітетом Парафіївської селищної ради Прилуцького району Чернігівської області № 5-51 від 07 липня 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 зі своїм чоловіком ОСОБА_15 , які виховують внука. Батько дитини вважається безвісти зниклим, перебуваючи на службі ЗСУ. Позивачка за характером спокійна, алкоголю не вживає, скарг від сусідів та жителів села не надходило (а.с. 22).
Довідкою про доходи № 1513 6151 1859 2596 від 07 липня 2025, виданою Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області підтверджується, що позивачка перебуває на обліку в Борзнянському об`єднаному управлінні ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію за віком (а.с. 23).
Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 29 березня 2016 року ОСОБА_1 являється власницею житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 (а.с. 24-25, 26).
Згідно рішення виконавчого комітету Парафіївської селищної ради № 176 від 23 липня 2025 року (а.с. 39), затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , стосовно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 40-41).
Згідно рішення виконавчого комітету Парафіївської селищної ради № 177 від 23 липня 2025 року (а.с. 45), затверджено висновок органу опіки та піклування щодо доцільності призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , піклувальником над неповнолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в разі прийняття рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 (а.с. 46).
Відповідно до Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» станом на 18 липня 2025 року відомості про судимість ОСОБА_1 відсутні (а.с. 62).
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття, а згідно ч. 1 статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року) та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.
Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі за ст. 164 Сімейного Кодексу України - підставою позбавлення батьківських прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною;4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
При вирішенні даного судового спору, суд виходить з положень СК України, ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, нормативних положень Конвенції про права дитини, що була ратифікована Україною 27.02.1991 за положеннями якої, держава зобов`язалася приділяти особливу увагу правам дітей, які є особливо уразливою групою з огляду на їх вік, психічний та фізичний розвиток, та враховує, що діти потребують спеціального постійного нагляду та захисту, і в першу чергу враховує якнайкраще забезпечення інтересів дитини, на що вказує і ст.27 Конвенції про права дитини.
Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За положеннями частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина може бути розлучена з батьками у разі, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням в її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідачки на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції.
З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 171 СК України, судом у присутності представника органу опіки та піклування, а також психолога ОСОБА_16 було вислухано думку дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з приводу вирішення спору про позбавлення його матері батьківських прав та призначення йому піклувальника ОСОБА_1 , який не заперечував проти цього та зазначив, що на даний час він проживає разом з бабою ОСОБА_1 та дідом. Його батько вважається зниклим безвісти як військовослужбовець. Мати проживає окремо тривалий час, яка йому не телефонує, не поздоровляє з днем народження, матеріально не підтримує та взагалі не цікавиться його життям.
Із досліджених судом доказів, останній приходить до висновку про доведеність факту ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , так як ОСОБА_3 з останнім не проживає, не спілкується з ним в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не готує до самостійного життя, при цьому жодних об`єктивних причин, які позбавляють її можливості виконувати батьківські обов`язки по відношенню до свого сина ОСОБА_4 під час розгляду справи не встановлено, тобто мати дитини фактично самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами та показаннями свідків.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_4 підлягають задоволенню, що сприятиме забезпеченню якнайкращих інтересів дитини.
Згідно ч. 1, 2 ст. 20 Конвенції про права дитини дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Держави-учасниці відповідно до своїх національних законів забезпечують зміну догляду за дитиною.
Відповідно до ч. 4 ст. 167 СК України, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим.
Статтею 243 СК України передбачено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.
Опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки (ст. 55 ЦК України).
Згідно із ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов`язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.
Піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена (ст. 59 ЦК України).
Орган опіки та піклування встановлює опіку над малолітньою особою та піклування над неповнолітньою особою, крім випадків, встановлених частинами першою та другою статті 60 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦК України суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування.
З наведеного вбачається, що підставою встановлення піклування над неповнолітніми особами є статус сироти або дитини, позбавленої батьківського піклування.
Оскільки судом установлено, що неповнолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично позбавлений батьківського піклування, який не заперечує проти того, щоб його піклувальником була ОСОБА_1 , тому, з урахуванням рішення виконавчого комітету Парафіївської селищної ради № 177 від 23 липня 2025 року (а.с. 45), яким затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність призначення ОСОБА_1 піклувальником над її неповнолітнім внуком ОСОБА_4 (а.с. 46), позовні вимоги про встановлення піклування та призначення піклувальника також підлягають задоволенню у повному обсязі.
Так як позивачкою не ставиться питання про стягнення судових витрат, тому такі не підлягають стягненню з відповідачки.
Керуючись ст. 6, 150, ст. 164, ст. 165, ст. 167, ст. 243 Сімейного кодексу України, ст. 58, 60 ЦК України, ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 280, 281, 282, 283 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , батьківських прав стосовно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановити піклування над неповнолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначивши його піклувальником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , уродженку с. Болотниця Талалаївського району Чернігівської області.
Копію заочного рішення направити відповідачці в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте Ічнянським районним судом за письмовою заявою відповідачки, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків та паспортні дані невідомі.
Повне рішення складено 14 листопада 2025 року.
Головуючий суддя В. М. Овчарик