справа № 619/4354/25
провадження № 2/619/1924/25
РІШЕННЯ

іменем України

13 листопада 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Овсяннікова В.С., за участі секретаря судового засідання Кісіль А.О., розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Технофінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

ТОВ «ФК «Технофінанс» звернулося до суду із позовною заявою, з урахуванням уточненої, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №-019350 від 17.04.2024 у розмірі 44 382 (сорок чотири тисячі триста вісімдесят дві) гривні 75 копійок, витрати за сплату судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 17.04.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Технофінанс» було укладено Договір позики «Ультра Смарт» №-019350, відповідно до якого останній отримав у кредит у розмірі 8 500 гривень, шляхом перерахування на банківську картку Позичальника НОМЕР_1 , зі строком повернення до 13.09.2024 року включно.

Сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі Відповідача для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

На виконання умов вищевказаного договору ТОВ «ФК «Технофінанс» свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту виконав повністю.

Вказує, що відповідач не надава своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач має заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 44 382 (сорок чотири тисячі триста вісімдесят дві) гривні 75 копійок, з яких:

-8 500 (вісім тисяч) гривень - заборгованість за тілом кредиту;

-31 662 (тридцять одна тисяча шістот шістдесят дві) гривні 50 копійок - борг за відсотками по кредиту;

-4 220 (чотири тисячі двісті двадцять) гривень 25 копійок - борг пені.

Позивач зазначає, що ТОВ «ФК «Технофінанс» намагалось врегулювати питання щодо погашення заборгованості у досудовому порядку, шляхом взаємодії за телефоном, проте Відповідач жодного разу за телефонним номером зазначеним договорі не відповів.

Позивач звернувся до суду для захисту та відновлення свого порушеного права.

Враховуючи, що відповідач у добровільному порядку не вчиняє дій спрямованих на повернення вказаних грошових коштів, з метою захисту порушеного права й охоронюваних законом інтересів, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом.

Ухвалою суду відкрито провадження по даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача.

Пояснив, що позовну заяву подано до ОСОБА_2 , у той час коли він змінив своє прізвище на « ОСОБА_3 », надав до суду сканкопію ID-паспорт громадянина Україна ща № НОМЕР_2 , орган що видав - 8012 від 10.06.2024 та сканкопію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданий Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на підставі якого ним було змінено прізвище. Позивач, звертаючись до суду, не виконав свого обов`язку щодо належної ідентифікації відповідача та перевірки актуальності його особистих даних.

Також не погоджувався з нарахованими процентами, вказав, що згідно п. 2.3. Договору, за користування позикою нараховуються проценти за ставкою 912,5% річних, що становить 2,5% на день.

Однак, 22.11.2023 року було ухвалено Закон України № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 01.01.2024 року. Відповідно до п. 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, з 01.01.2024 та протягом 120 днів з дня набрання ним чинності, максимальна денна процентна ставка за договором про споживчий кредит не може перевищувати 1 відсоток.

Договір між ним та Позивачем було укладено 17.04.2024 року, тобто у період дії законодавчого обмеження денної ставки на рівні 1%.

Встановлена Позивачем у Договорі процентна ставка в розмірі 2,5% на день в 2,5 рази перевищує максимально дозволений законом розмір. Відповідно до ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, умова Договору в частині встановлення процентної ставки, що перевищує 1% на день, є нікчемною, оскільки прямо суперечить вимогамзакону.

Таким чином, розрахунок заборгованості за відсотками у сумі 31 662,50 грн є безпідставним, незаконним та не підлягає задоволенню. Аналогічно, є безпідставною і вимога про стягнення пені у розмірі 4 220,25 грн, оскільки вона є похідною від незаконно нарахованих відсотків.

У відповідь на відзив представник ТОВ «ФК «Технофінанс» заперечувала проти вказаних відповідачем доводів та пояснила.

Щодо пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Кредитний договір, укладений між позивачем та ОСОБА_2 , паспорт № НОМЕР_4 , виданий органом №8017, 2022-09-28 року, РНОКПП : НОМЕР_5 зареєстрований АДРЕСА_1 , водночас, відповідачем надані до відзиву документи зокрема паспорт на ім`я ОСОБА_4 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий органом №8012, 10.06.2024 року, РНОКПП : НОМЕР_5 зареєстрований UA, Харківська обл., м. Харків, з наданих документів вбачається, що РНОКПП належить одній тій самій особі, збігаються також ім`я по-батькові, адреса, а також вбачається те, що Відповідачем було здійснено заміну паспорту у зв`язку зі зміною Прізвища.

Згідно приписів Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 822 від 29.09.2017р., реєстраційний номер облікової картки платника податків присвоюється фізичній особі один раз і не змінюється протягом життя останнього незалежно від зміни прізвища чи інших особистих даних фізичної особи.

Тож відповідач ОСОБА_2 змінив прізвище на « ОСОБА_3 », що вказує на те що це одна й та сама людина, яка внаслідок тих чи інших життєвих ситуацій змінив прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_3 ».

Проте, що відповідач змінив своє прізвище позивачу не було відомо, у зв`язку з цим в позовній заяві було вказано прізвище відповідача як ОСОБА_5 , оскільки це було останнє відоме позивачу прізвище позичальника та яке ним було зазначено при укладанні договору та надано відповідні документи.

Відповідно до п.3.4.3. Договору, позичальник зобов`язаний повідомляти Позикодавця про зміну власних даних протягом 3 (трьох) днів з моменту виникнення таких змін шляхом направлення електронного повідомлення через Особистий кабінет.

Проте, відповідачем не було належно та своєчасно повідомлено позивача про зміну власних даних.

Отже, ОСОБА_1 є належним відповідачем, оскільки пред`явленні позовні вимоги стосується заборгованості за договором кредиту укладеного особисто з ним та зміна прізвища не є ознакою неналежності до справи.

Щодо нарахування відсотків за договором кредиту.

Між сторонами по справі було укладено договір позики «Ультра Смарт» №-019350 від 17.04.2024, згідно з яким сума кредиту становить 8 500 гривень. Відповідно до п. 2.2. Строк Позики(строк кредитування) за цим Договором складає 150 календарних днів та складається з пільгового періоду кредитування з 17.04.2024 по 16.05.2024, та поточного періоду кредитування з 17.05.2024 по 13.09.2024. По закінченню вказаного терміну позика має бути повернута у повному обсязі у термін до 13.09.2024 року включно.

Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту відповідно до умов Договору , та відповідно до ст.1048 ЦК України.

Згідно до п. 2.3. За користування Позикою Позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою 912.5% річних протягом всього строку кредитування, що становить за базовим розміром 2.50% на день. База нарахування процентів - залишок Суми Позики, що обліковується як заборгованість Позичальника перед Позикодавцем. Нарахування процентів на Суму Позики здійснюється за період починаючи з наступного від дня надання Позики (тобто день надання Позики не враховується при нарахуванні процентів) до дати першого обов`язкового платежу за

Графіком платежів (включно). День внесення першого обов`язкового платежу враховується в період нарахування процентів для їх сплати. Після дати першого обов`язкового платежу 16.05.2024, нарахування процентів в кожному наступному періоді здійснюється починаючи з кожного першого дня наступного за днем обов`язкових платежів періоду, по останній день періоду, яким є день внесення платежу за цей період. Нарахування процентів за користування позикою за відповідний період між обов`язковими платежами здійснюється на залишок заборгованості за Позикою, яка є базою нарахування процентів. День повернення Позики при нарахуванні процентів враховується як день користування Позикою з нарахування процентів за цей день на загальних умовах відповідного періоду кредитування.

Зазначила, що Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %. Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %.

Договір позики №-019350 був укладений сторонами 17.04.2024, у період дії п. 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», яким встановлено обмеження максимальної денної процентної ставки на рівні не більше 2,5%. Відповідно до п. 2.3. Договору, нарахування процентів здійснювалося за ставкою 2,5% на день, у результаті чого відповідачу було нараховано відсотки на загальну суму 31 662,50 грн. Розрахунок підтверджується формулою: 8 500 ? 2,5% ? 149 = 31 662,50 грн. Таким чином, нарахування відсотків проведено у повній відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства.

Вважає, що позовні вимоги в частині нарахованих відсотків є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо нарахування пені.

Вказала, що п. 6.1. Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» який передбачав, звільнення споживача, який прострочив зобов`язань за договором про споживчий кредит від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит - виключено відповідно до Закону України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань.

Кредитний договір з відповідачем був укладений після набрання чинності змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування.

Просила задовольнити позовні вимоги ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС» у повному обсязі.

Заперечуючи проти відповіді на відзив відповідач пояснив, щодо нікчемності умови договору про нарахування процентів у розмірі 2.5% на день та маніпуляції нормами права з боку Позивача.

Ключовим моментом справи є абсолютна незаконність нарахованих Позивачем процентів, які позивач намагається виправдати нарахування процентів за ставкою 2,5% на день, посилаючись на нібито існуючу норму в «Пункті 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Зазнаич, що такої норми в чинній редакції закону на момент укладення договору не існувало.

Реальність регулюється Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Пункт 2 Розділу II «ПРИКІНЦЕВІ ТА ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» цього Закону прямо та недвозначно встановлює: «Установити, що з дня набрання чинності цим Законом та протягом 120 днів з дня його набрання чинності максимальна денна процентна ставка за договором про споживчий кредит не може перевищувати 1 відсоток». Закон набрав чинності 01.01.2024 року.

Договір з позвачем було укладено 17.04.2024 року, тобто у межах 120-денного періоду, коли діяла пряма законодавча заборона встановлювати денну ставку вище 1%. Отже, пункт 2.3 Договору, що встановлює ставку 2.5% на день, прямо суперечить імперативній нормі закону. Відповідно до статей 203 та 215 ЦК України, умова договору, що суперечить закону, є НІКЧЕМНОЮ з моменту її укладення і не створює жодних юридичних наслідків.

Спроба Позивача обґрунтувати свої вимоги посиланням на неіснуючу норму права є або свідченням некомпетентності, або, що більш імовірно, свідомою спробою ввести суд в оману. Подібна практика є системною для Позивача, що підтверджується рішеннями Національного банку України про накладення на ТОВ «ФК «ТЕХНОФІНАНС» штрафних санкцій за порушення законодавства, в тому числі в частині нарахування процентів.

Щодо незаконності нарахованої пені.

Вимога Позивача про стягнення пені у розмірі 4 220,25 грн також є безпідставною, адже пеня є похідною вимогою і нараховується на суму простроченого зобов`язання.

Оскільки основна частина простроченого зобов`язання (проценти у сумі 31 662,50 гривень ) була нарахована Позивачем незаконно, на основі нікчемної умови договору, то й база для нарахування пені є невірною. Розрахунок пені, наданий Позивачем, є математично та юридично дефектним, а тому вимога про її стягнення не підлягає задоволенню.

Вважає доводи позивача, необґрунтованими, такими, що суперечать імперативним нормам чинного законодавства, а його дії щодо нарахування відсотків - спробою незаконного збагачення шляхом свідомого введення суду в оману.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Технофінанс» про стягнення процентів за кредитним договором у розмірі 31 662,50 гривень та пені у розмірі 4 220,25 гривень у повному обсязі як незаконних та безпідставних, судові витрати, включаючи заявлені Позивачем витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень, у повному обсязі покласти на Позивача у зв`язку з поданням ним позову, вимоги в якому ґрунтуються на маніпуляції законодавством та нікчемних умовах договору.

Представником позивача надано заяву про уточнення позовних вимог, щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором про споживчий кредит за №-019350 від 17.04.2024 у розмірі 44 382 (сорок чотири тисячі триста вісімдесят дві) гривні 75 копійок, з яких: 8 500 (вісім тисяч) гривень - заборгованість за тілом кредиту; 31 662 (тридцять одна тисяча шістот шістдесят дві) гривні 50 копійок - борг за відсотками по кредиту; 4 220 (чотири тисячі двісті двадцять) гривень 25 копійок - борг пені, станом на 15.07.2025.

Відповідач після отримання уточненої копії позову з додатками, не направив до суду відзив на заявлені вимоги, будь-яких клопотань, заяв чи пояснень щодо розгляду справи до суду також не надавав.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторони про інше.

Беручи до уваги, те що при відкритті провадження у справі визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні), враховуючи те, що від сторін у справі не надійшло клопотання про інший порядок розгляду, зокрема з викликом сторін в судове засідання, тому розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами та з дотриманням, визначеного ст. 275 ЦПК України строку, а саме суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

За правилами статті 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 1054 ЦК України визначено: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Матеріали справи свідчать, що 17.04.2024 року між ТОВ «ФК «Технофінанс» та ОСОБА_1 було укладено Договір позики «Ультра Смарт» №-019350, відповідно до якого відповідач отримав у кредит грошові кошти у сумі 8 500 гривень шляхом перерахування на банківську картку Позичальника НОМЕР_1 , зі строком повернення до 13.09.2024 року включно (п.2.1.п.2.2. Договору) (а.с. 8-18).

Договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису, відповідно до ст.ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов цього договору Позикодавець надав відповідачу грошові кошти на споживчі цілі у розмірі 8 500 гривень на умовах строковості, оплатності та поверненності, шляхом перерахування на банківську картку Позичальника НОМЕР_1 у безготівковій формі, а Позичальник у встановлений цим Договором строк зобов`язується повернути позику, сплатити проценти та комісії за користування позиченими коштами на визначених цим Договором умовах. 2.2. Строк Позики (строк кредитування) за цим Договором складає 150 календарних днів та складається з пільгового періоду кредитування з 17.04.2024 по 16.05.2024, та поточного періоду кредитування з 17.05.2024 по 13.09.2024. По закінченню вказаного терміну позика має бути повернута у повному обсязі у термін до 13.09.2024 року включно.

У Поточному періоді кредитування періодичність платежів зі сплати процентів становить кожні 15 днів. Точні терміни (дати) повернення позики та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується - Графік платежів), який як невід`ємна частина договору є Додатком №1 до цього Договору.

Сторонони погодили, що за користування Позикою Позичальник сплачує проценти за фіксованою процентною ставкою 912.5% річних протягом всього строку кредитування, що становить за базовим розміром 2.50% на день. База нарахування процентів - залишок Суми Позики, що обліковується як заборгованість Позичальника перед Позикодавцем. Нарахування процентів на Суму Позики здійснюється за період починаючи з наступного від дня надання Позики (тобто день надання Позики не враховується при нарахуванні процентів) до дати першого обов`язкового платежу за Графіком платежів (включно). День внесення першого обов`язкового платежу враховується в період нарахування процентів для їх сплати. Після дати першого обов`язкового платежу 16.05.2024, нарахування процентів в кожному наступному періоді здійснюється починаючи з кожного першого дня наступного за днем обов`язкових платежів періоду, по останній день періоду, яким є день внесення платежу за цей період. Нарахування процентів за користування позикою за відповідний період між обов`язковими платежами здійснюється на залишок заборгованості за Позикою, яка є базою нарахування процентів. День повернення Позики при нарахуванні процентів враховується як день користування Позикою з нарахування процентів за цей день на загальних умовах відповідного періоду кредитування.

Процентна ставка, відсотків річних процентна ставка у розмірі 2,50% щоденно, складає 912,5% річних. База нарахування процентів - залишок Суми Позики, що обліковується як заборгованість. День надання Позики не враховується, день повернення Позики враховується при нарахуванні процентів. Тип процентної ставки - фіксована. Платежі за супровідні послуги кредитодавця, обов`язкові для укладання договору - одноразова комісія за видачу Позики 212,5 гривень; комісія за використання Позики 212,5 гривень за весь строк кредитування. Загальні витрати за кредитом - 26 137,80 гривень. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) - 34 637,80 гривень. Реальна річна процентна ставка - 171291,81 % річних.

У графіку платежів передбачені застереження: наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконують свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі.

Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит за Методикою, затвердженою Постановою Правління Національного банку України від 11.02.2021р. № 16 «Про затвердження Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит».

Використання інших способів надання кредиту та/або зміна інших вищезазначених умов кредитування можуть мати наслідком застосування іншої реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача.

Порядком повернення кредиту встановлено: Кількість та розмір платежів, періодичність внесення - відповідно до графіку платежів, у якому визначаються кількість, розмір платежів та періодичність їх внесення.

Наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит: 2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення з першого дня прострочення. Процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту встановлена у розмірі 912,5%.

Також зазначено, що споживач має право відмовитися від договору про споживчий кредит протягом 14 календарних днів у порядку та на умовах, визначених Законом України «Про споживче кредитування».

У таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки - графіку платежів та розрахунків до цього договору наданий орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту із зазначенням сум для сплати ануїтетними платежами на кожен місяць кредитування, строком з 17.04.2024 по 13.09.2024 (зв.бік а.с. 12-13).

Підписанням цього Договору Позичальник, серед іншого, засвідчує, що:- він особисто ознайомлений з Правилами та Тарифами, які розміщені для ознайомлення на сайті товариства

Кредитний договір №-019350 від 17.04.2024 про надання споживчого кредиту; Додаток №1 до Договору №-019350 від 17.04.2024 - Графік платежів, визначення орієнтовної загальної вартості кредиту та паспорт споживчого кредиту було укладено в електронній формі та підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатору, шляхом направлення позичальником коду підтвердження ОТР, який був надісланий відповідачу відповідно до затвержжених сторонами умов договору, що підтверджується відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатору (mSBr5a - договір про надання споживчого кредиту; СМС-код: mSBr5a - таблиця обчислення загальної ватості кредиту (графік платежів) та СМС-код: Wq9SMG - поспорт споживчого кредиту), про що свідчить п. 1.8 договору.

Слід зазначити, що без проходження попередньої реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції (ресурс Позикодавця), отримання одноразового ідентифікатора, входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без надання Відповідачем особистої інформації (ідентифікаційного коду, паспортних даних, адреси реєстрації, банківської карти для зарахування коштів тощо) та без попереднього погодження оферти договору позики та правил надання грошових коштів у позики - укладання договору позики технічно не можливе, що у свою чергу відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

З наведеного алгоритму укладання договору позики вбачається, що без ознайомлення/погодження з Умовами договору позики та Правилами надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики) подальше укладення електронного договору позики на сайті є неможливим.

Таким чином, підписанням договору позики позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України. Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20), від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20 (провадження № 61-18967св20), які, відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

Укладаючи Кредитний договір сторони вчинили дії визначені ст. 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Окрім того, підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення його з умовами кредитування, що підтверджено постановами Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №572/1169/17, від 12.02.2020 у справі №382/327/18.

Відповідно до платіжного доручення №8274 від 17.04.2024, ТОВ «ФК «Технофінанс» перераховано на банківський рахунок, номер якого зазначений у договорі (п. 2.1) ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 8 287,50 гривень, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі (зв.бік а.с. 16).

Отже, сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитування.

Долучений банком до позову розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), а також включає суми та дати нарахованої пені, а також початок нарахування відсотків за користування кредитом по кожному платіжному дню (а.с. 17-18).

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 15.07.2025 заборгованість ОСОБА_1 за договором №-019350 від 17.04.2024 становила у загальному розмірі 44 382 (сорок чотири тисячі триста вісімдесят дві) гривні 75 копійок, з яких: 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень - заборгованість за тілом кредиту; 31 662 (тридцять одна тисяча шістсот шістдесят дві) гривні 50 копійок - борг відсотків за кредитом; 4 220 (чотири тисячі двісті двадцять) гривень, 25 копійок - борг пені.

Під час розгляду справи, судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 14.08.2025 зареєстрував місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 634, ч. 2 ст. 639, ст. 207, ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642, ч.ч. 1, 2 ст. 1069, ст.ст. 526, 527, 530, ч.ч. 1, 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

За змістом статей 626,628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.

У відповідності до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно до положень статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

Позивачем на підтвердження наявності у відповідача заборгованості та її розміру подано до суду: Довіреність на ОСОБА_6 ; Виписка з ЄДР; Кредитний договір; Паспорт споживчого кредиту; Платіжне доручення; Розрахунок_станом_на_15_07_2025_Нізай; наказ; Витяг з Держреєстру 19.09.2023; СТАТУТ від 13.06.2025; свідоцтво адвоката; Договір про надання правової допомоги ТФ; довіреність Кшуташвілі_2024_ТФ; копія листа НБУ №14-00043433 від 15.01.24; Докази направлення Відповідачу позовної заяви зачобами поштового зв`язку; квитанція про сплату судового збору ГУК Харків обл.МТГ Дергачі; уточнена позовна заява до відповідача ОСОБА_1 .

Що стосується позовних вимог про стягнення боргу пені у розмірі 4 220 (чотири тисячі двісті двадцять) гривень, 25 копійок, суд вважає у цій частині позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеноїстаттею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першоїстатті 106 Конституції України,Закону України «Про правовий режим воєнного стану`в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.

Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

Враховуючи зазначені положення закону стягнення боргу пені у розмірі 4 220 (чотири тисячі двісті двадцять) гривень, 25 копійок, за кредитним договором №-019350 від 17 квітня 2024 року, тобто у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Що стосується заперечень відповідача, то суд виходить з наступного.

Відповідач визнає, що договір №-019350 між ним та ТОВ «ФК «Технофінанс» про надання споживчого кредиту було укладено 17.04.2024, тобто - не оспорює факт отримання коштів.

ОСОБА_1 не погоджується з нарахованими у межах цього договору процентами у розмірі 31 662,50 гривень та пені у розмірі 4 220,25 гривень, а також із заявленими позивачем до стягнення з нього витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень.

Суд зауважує, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі.

Договір укладено на 150 днів. Стягнення процентів заявлено саме за 150 днів, про що зазначено у розрахунку заборогованості на а.с. 17, 18 (з 17.04.2024 по 17.09.2024).

Відповідність розрахунку та розмір заборгованості не були спростовані відповідачем ані змістовними запереченнями, ані окремим контррозрахунком, а тому при ухваленні рішення суд керується розрахунком позивача.

Факт користування кредитними коштами відповідачем також не спростовано, доказів наявності боргу у іншому розмірі не надано.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на 15.07.2025 заборгованість відповідача за договором №-019350 від 17.04.2024 у загальному розмірі складає 44 382 (сорок чотири тисячі триста вісімдесят дві) гривні 75 копійок, з яких: 8 500 (вісім тисяч) гривень - заборгованість за тілом кредиту; 31 662 (тридцять одна тисяча шістот шістдесят дві) гривні 50 копійок - борг за відсотками по кредиту; 4 220 (чотири тисячі двісті двадцять) гривень 25 копійок - борг пені.

Тому позову заяву слід задовольнити частково.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_1 узятих на себе кредитних зобов`язань належним чином не виконав, доказів, які б спростовували правильність складеного позивачем розрахунку заборгованості, або його часткового погашення не надав, підстав для звільнення відповідача від обов`язку з повернення використаних ним кредитних коштів у вказаному розмірі, або для зменшення вказаної суми боргу матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 40 162 (сорок тисяч сто шістдесят дві) гривні 50 копійок, з яких: 8 500 (вісім тисяч) гривень - заборгованість за тілом кредиту; 31 662 (тридцять одна тисяча шістот шістдесят дві) гривні 50 копійок - борг за відсотками по кредиту, станом на 15.07.2025.

Отже, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази, надаючи їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з урахуванням чого, з відповідача на користь позивача підлягають частковому стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 2 180 (дві тисячі сто вісімдесят) гривень 16 копійок, пропорційно до розміру задоволених вимог.

Що стосується вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зі змісту положень даної норми вбачається, що витрати на правничу допомогу адвоката складаються з: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також сум, що підлягають сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, і ці суми встановлюються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Вказаною нормою також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третястатті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що у разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості, витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із озглядом конкретної справи.

На підтвердження факту надання адвокатом правничої допомоги у зв`язку із розглядом цієї справи, разом із позовною заявою до Суду надано такі документи: договір про надання правничої допомоги №03/01 від 03.01.2024, відповідно до якого ТОВ «ФК «Технофінанс» доручає адвокату Кшуташвілі В.О. представляти інтереси клієнта, зокрема у суді, затверджений обома сторонами договору; довіреність якою ТОВ «ФК «Технофінанс» уповноважує адвоката Кшуташвілі В.О. представляти інтереси товариства у судах; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3861 від 14.09.2018, виданого на ім`я Кшуташвілі В.О.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування стороною позивача було надано: договір про надання правничої допомоги №03/01 від 03.01.2024, відповідно до якого ТОВ «ФК «Технофінанс» доручає адвокату Кшуташвілі В.О. представляти інтереси клієнта, зокрема у суді, затверджений обома сторонами договору; довіреність якою ТОВ «ФК «Технофінанс» уповноважує адвоката Кшуташвілі В.О. представляти інтереси товариства у судах; свідоцтво про право на заняття адвокатськобю діяльністю серії ДП №3861 від 14.09.2018, виданого на ім`я Кшуташвілі В.О., Довіреність від 25.09.2024, якою ТОВ «ФК «Технофінанс» доручає Дутці В.В. представляти інтереси компанії.

Представник позивача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги у загальному розмірі 5 000 гривень. Разом з тим, представником позивача не надано будь-яких доказів на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також доказів, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що Губка А.С. дійсно понесла витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять.

Відтак, суд приходить до висновку, що у задоволенні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 гривень слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 15, 16, 19, 76, 77, 78, 81, 141, 258-268, 273, 274, 276, 277, 352-355 ЦПК України, ст. 207, 509, 526, 549, 551, 553, 625, 626, 628, 633, 634, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України, суд,-

вирішив:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Технофінанс» до ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Технофінанс» (, місце знаходження: 49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Глобинська, буд. 2, офіс 207/2), заборгованості за кредитним договором №-019350 від 17.04.2024, у загальному розмірі 40 162 (сорок тисяч сто шістдесят дві) гривні 50 копійок, з яких: 8 500 (вісім тисяч) гривень - заборгованість за тілом кредиту; 31 662 (тридцять одна тисяча шістот шістдесят дві) гривні 50 копійок - борг за відсотками по кредиту, станом на 15.07.2025.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

У стягненні витрат на правничу допомогу - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Технофінанс» (, місце знаходження: 49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Глобинська, буд. 2, офіс 207/2), витрати за сплату судового збору пропорційно до задоволених вимог, у розмірі 2 180 (дві тисячі сто вісімдесят) гривень 16 копійок.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Харківського апеляційного суду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Технофінанс», , місце знаходження: 49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Глобинська, буд. 2, офіс 207/2, ел. пошта , має зареєстрований кабінет підсистеми ЄСІТС - Електронний Суд;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 ; фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_2 , має зареєстрований кабінет підсистеми ЄСІТС - Електронний Суд.

Суддя В. С. Овсянніков