ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8102/25 Справа № 187/296/24 Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого судді: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Кругман А. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційні скарги представника Фермерського господарства «ЕВЕРЕСТ» та представника ОСОБА_1 адвоката Курячого А.М.на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фермерського господарства «ЕВЕРЕСТ» про розірвання договору оренди земельної ділянки і стягнення заборгованості з орендної плати,-

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом. В обгрунтування посилалась на те, що в її власності перебуває земельна ділянка площею 4,2453 га, кадастровий номер :01:020:0002, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Чаплинської сільської ради Дніпровського (колишня назва Петриківського) району Дніпропетровської області.

09.06.2015 року між нею та Фермерським господарством «ЕВЕРЕСТ» укладений договір оренди вказаної земельної ділянки, а також акт про прийом та передачу земельної ділянки в натурі від 09.06.2015 року.

Однак, починаючи з 2018 року і до теперішнього часу вона не отримувала від відповідача жодної орендної плати, як в грошовій так і натуральній або відробітковій формах оплати.

Уточнивши свої позовні вимоги, посилається на те, що зважаючи на таке відношення Орендаря до своїх договірних зобов`язань, позивач вважає за необхідне стягнути із відповідача не отриману нею орендну плату.

Так, виходячи із отриманих даних Державної податкової служби України, а саме відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела і суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 19.03.2024 року, позивач мала б отримати від ФГ «ЕВЕРЕСТ» орендну плату за період з 2018 року по 2023 рік включно - 55661,54 грн.

Відповідно до п.20 Договору, у разі невнесення орендної плати з вини Орендаря, у строки, визначені Договором, з Орендаря справляється пеня у розмірі 0,01% від суми недоїмки за кожен день прострочення оплати.

Тому із відповідача також необхідно стягнути пеню за період з 2018 року по 2023 рік включно в сумі 4816,39 грн;

Просила достроково розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 09.06.2015 року між нею та Фермерським господарством «ЕВЕРЕСТ», кадастровий номер земельної ділянки :01:020:0002, площею 4,2453га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Чаплинської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області;

Стягнути з Фермерського господарства «ЕВЕРЕСТ» на її користь заборгованість по орендній платі в сумі 55661,54 грн. та пеню в сумі 4816,39 грн, а всього: 60477,93грн за 2018-2023роки.

Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Достроково розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений 09.06.2015 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «ЕВЕРЕСТ», кадастровий номер земельної ділянки :01:020:0002, площею 4,2453га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Чаплинської сільської ради Дніпропетровського (колишня назва-Петриківського) району Дніпропетровської області.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Фермерського господарства «ЕВЕРЕСТ» на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з витрат, понесених на сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

В апеляційній скарзі представник Фермерського господарства «ЕВЕРЕСТ» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає, що рішення не відповідає встановленим обставинам. Починаючи з 09.06.2015 року фермерське господарство «ЕВЕРЕСТ» користується відповідною земельною ділянкою та своєчасно оплачує орендну плату.

Пунктом 15 договору передбачено, що факт отримання орендодавцем плати підтверджується розписом орендодавця у відомостях або книгах видачі або інших видаткових документах орендаря; що зроблено не було, але в даному випадку слід врахувати той факт, що ОСОБА_1 і засновник, він же директор Фермерського господарства «ЕВЕРЕСТ»- Сухомлин Вадим Іванович між собою є рідні брат та сестра, а тому формальну сторону складання будь-яких документів було опущено. Той факт, що між сторонами проводилися розрахунки і заборгованість відсутня є наступні докази: В матеріалах справи мається лист від ОСОБА_1 до фермерського господарства «ЕВЕРЕСТ», датований 30.08.2023 року відповідно до якого особа висловлює подяку за співпрацю, зазначаючи «Я сподіваюся, що ми дійдемо згоди і взаємовигідного вирішення цього питання. Дуже хотілося б зберегти добрі стосунки, багаторічну працю та взаємодію». Даним висловлюванням позивач підтверджує той факт, що в них були все ж таки добрі стосунки і не було не порозумінь.

Також в матеріалах справи мається додаткова угода «про дострокове розірвання договору оренди землі від 09.06.2015 року за взаємною згодою сторін». Дана угода підписана позивачем та направлена до відповідача. В п.2 додаткової угоди зазначається «Сторони підтверджують, що на момент припинення дії договору між ними не має не врегульованих спорів з приводу його виконання, а також будь-яких невиконаних сторонами зобов`язань, в тому числі по сплаті орендної плати за землю. У зв`язку з припиненням дії договору, жодна із сторін не має претензій до іншої сторони по договору».

В даному випадку, підписуючи дану додаткову угоду ОСОБА_1 фактично підтверджує, що неврегульовані спори відсутні, все сплачено і ніхто немає ні до кого претензій. Також вважає, що при вирішенні даного питання суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. До суду було подано чітку претензію, (первісна позовна заява, уточнена, збільшена) щодо не виконання фермерським господарством «ЕВЕРЕСТ» укладеного договору оренди земельної ділянки, яка на думку позивача виражалася у несплаті коштів за оренду. Суд, розглядаючи позовні вимоги про розірвання договору оренди земельної ділянки, встановлює факт фактичного припинення договірних відносин, починаючи з 2019 року, хоча фермерське господарство «ЕВЕРЕСТ» на сьогоднішній час продовжує обробляти дану земельну ділянку, більш того на сьогоднішній час дана земельна ділянка засіяна зерном «Пшениця».

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в цій частині.

Зазначає, що у рішенні суду першої інстанції при відсутності будь-яких достовірних доказів та належного обґрунтування встановлено, що договірні відносини щодо оренди належної позивачу земельної ділянки начебто фактично припинені з 2019 року. При цьому судом мотивовано не доводиться: - чому договірні відносини припинені саме з 2019 року, а не у будьякий інший час? - чому суд вважає, що позивач отримав від відповідача саме рівнозначну земельну ділянку? - чому суд вважає, що позивач, обробляючи земельну ділянку, орендовану відповідачем, отримував відповідний дохід?

В контексті висновку суду у мотивувальній частині рішення про те, що договірні відносини щодо належної позивачу земельної ділянки «припинені з 2019 року», зазначає, що, даний висновок протирічить резолютивній частині цього ж рішення. Так, рішення суду «Достроково розірвати договір оренди земельної ділянки, укладений 09.06.2015 року» не узгоджується з припущенням про те, що правовідносини між позивачем та відповідачем щодо земельної ділянки №:01:020:0002 начебто припинені ще у 2019 році.

Встановлення судом юридичного факту про припинення у 2019 році правовідносини щодо земельної ділянки не може бути одночасно підставою для розірвання договору щодо цієї ж ділянки. Що вказує на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а також, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Відносини між позивачем та відповідачем щодо земельної ділянки, яку позивач начебто отримав від відповідача, жодним чином не закріплені. Крім того, на відміну від земельної ділянки №:01:020:0002, щодо земельної ділянки №:01:020:0005 у матеріалах справи відсутні дані щодо її нормативно-грошової оцінки, умов оренди відповідачем, обмеження у використанні земель тощо. Відповідно, відсутня і юридична (документальна) база для об`єктивного порівняння ділянок №:01:020:0002 та №:01:020:0005, в тому числі щодо рівнозначності несплаченої відповідачем орендної плати по спірній земельній ділянці тій матеріальній вигоді, яку начебто отримала позивач від користування ділянки №:01:020:0005. Таким чином, висновок суду щодо «рівнозначності» даних земельних ділянок є необґрунтованим.

Так, судом зафіксовано, що свідок ОСОБА_2 в судовому засіданні показав: «на прохання ОСОБА_3 який є зятем позивача, він власною сільськогосподарською технікою обробляв земельну ділянку, яка перебувала в оренді ФГ «Еверест» і розташована на краю поля, що перебуває в оренді ФГ «Еверест». В обробітку вказаної ділянки ОСОБА_3 допомагав також і ОСОБА_4 . Всі кошти від реалізації сільськогосподарської продукції вирощеної на вказаній земельній ділянці забирав ОСОБА_5 .. Так, зокрема, в 2019 році, в його присутності, від реалізації насіння соняха ОСОБА_3 отримав близько 80 тис. грн». Тобто, зі слів свідка ОСОБА_2 , показання якого суд враховував у своїй позиції, випливає, що: дохід від користування орендованою відповідачем ділянкою (реалізації насіння соняха), отримувала не позивач, а інша особа - її зять.

При цьому зазначає, що у запереченні позивача на заяву відповідача про виклик свідків, дочка позивача - ОСОБА_6 та її співмешканець - ОСОБА_7 , проживають окремо і ведуть своє господарство. Що стосується показань власника ФГ «ЕВЕРЕСТ» ОСОБА_4 та його дружини - ОСОБА_8 про те, що: « ОСОБА_4 щороку на день народження, разом з подарунком сплачував ОСОБА_1 орендну плату за використання її земельної ділянки ФГ «Еверест», не підтверджені належними доказами, зокрема, фіксацією волевиявлення на це Орендодавця, двосторонніми документами бухгалтерського обліку тощо. А тому, такі непідтверджені показання зацікавлених у результатах розгляду справи «свідків», не можуть слугувати належним доказом матеріальної вигоди позивача, а тим більше - щодо належної їй земельної ділянки.

Позивач неодноразово наголошував на тому, що власник ФГ «ЕВЕРЕСТ» - ОСОБА_4 , його дружина - ОСОБА_8 та працівники ФГ «Еверест» (до яких відноситься свідок ОСОБА_2 ), тобто упереджені та зацікавлені або, певним чином залежні від керівника і власника ФГ «ЕВЕРЕСТ» особи. Тобто, покази свідків, на яких суд обґрунтовує свою думку, ніяк не можуть вважатись об`єктивним та бути неупередженим джерелом доказів по справі.

Судом ніяк не роз`яснюється взаємозв`язок між поведінкою позивачки у серпні листопаді 2023 року (період листування з відповідачем та пропозиції до відповідача підписати додаткову

угоду про розірвання договору) та висновком суду про те, що такі правовідносини фактично припинились у 2019 році, тобто, за чотири роки до таких «проявів».

У відзиві на апеляційну скаргу представника Фермерського господарства «ЕВЕРЕСТ»представник Савельєвої Т.І. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Відповідач ніяким чином не доводить, що фермерське господарство «ЕВЕРЕСТ» своєчасно оплачувало орендну плату і що, в свою чергу, вказує на бездоказовість тверджень відповідача у апеляційній скарзі.

Твердження відповідача про те, що слід врахувати той факт, що ОСОБА_1 і засновник, він же директор Фермерського господарства «ЕВЕРЕСТ»- Сухомлин Вадим Іванович між собою є рідні брат та сестра, а тому формальну сторону складання будь-яких документів було опущено не відповідають нормам матеріального права, оскільки, ні в Цивільному, ні в Сімейному кодексі України, ні у інших нормативно-правових актах не зазначено, що родинні зв`язки мають якось спрощувати або відміняти передбачені договором зобов`язання.

Про час та місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, про що свідчить довідка про отримання документів в електронному суді представником позивача та представником відповідача.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 106116, є власницею земельної ділянки площею 4,2453 га, кадастровий номер :01:020:0002, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Чаплинської сільської ради Дніпровського (колишня назва Петриківського) району Дніпропетровської області, Акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 04.

09.06.2015 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «ЕВЕРЕСТ» укладено договір оренди земельної ділянки, яка розташована на території Чаплинської сільської ради в контурі № 20, кадастровий номер :01:020:0002 строком на на 15 років в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

Відповідно до п. 2 Договору оренди, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 4,2453 га, в тому числі ріллі 4,2453 га.

Відповідно до п. 10 Договору оренди земельної ділянки, орендар повинен сплачувати Орендодавцю оренду плату за кожен рік в розмірі 3 % від визначеної відповідно до законодавства України вартості земельної ділянки, що дорівнює 3706,31 гривень.

Відповідно до п. 14 цього Договору оренди, Оренда плата може сплачуватися у грошовій, натуральній та відробітковій формах. Згідно п. 15 факт отримання Орендодавцем плати підтверджується розписом Орендодавця у відомостях або книгах видачі або в інших видаткових документах Орендаря.

Відповідно до п. 43 Договору оренди, дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню; з інших підстав, визначених законом.

09.06.2015 року сторонами складено Акт про прийом та передачу земельної ділянки в натурі.

Відомості про укладений Договір оренди внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер 39207195 від 17.06.2015 року.

30.08.2023 року позивачем направлено до ФГ «ЕВЕРЕСТ» лист наступного змісту: «Дякую за співпрацю, та, на жаль цим листом хочу запропоновувати Вам припинити дію Договору оренди земельної ділянки шляхом його розірвання за взаємною згодою Сторін (Відповідно до п. 43 Договору оренди земельної ділянки від 09.06.2015; до 1 ч. ст. 651 Цивільного кодексу України, Розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом; до 4 ч. ст. 32 Закону України «Про оренду землі», У разі розірвання договору оренди землі за погодженням сторін). Крім того, зазначене майно буде використовуватись власником для власних потреб (ст. 319 ЦК України). …

Таким чином, на підставі вищевикладеного пропоную Вам припинити дію Договору оренди земельної ділянки шляхом його розірвання за взаємною згодою Сторін з 01 листопада 2023 року.

У разі недосягнення нами згоди, я вимушена буду звернутися до суду з позовом про розірвання договору оренди земельної ділянки відповідно до 1 ч. ст. 32 Закону України «Про оренду землі», На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Я сподіваюся, що ми дійдемо згоди і взаємовигідного вирішення цього питання. Дуже хотілося б зберігати добрі стосунки, багаторічну працю та взаємодію….». (а.с. 12).

27.09.2023 року відповідач направив на адресу позивача лист, за яким на звернення від 30.08.2023 зазначив, що позивачем було не надано проект додаткової угоди до договору оренди землі, підписаного з її боку.

20.11.2023 року позивачем складено Додаткову угоду про дострокове розірвання договору оренди землі від 09.06.2015 року за взаємною згодою сторін і Акт приймання-передачі земельної ділянки за договором оренди землі від 09.06.2015 року, які підписано позивачем. (а.с. 15-16).

В тексті Додаткової угоди про дострокове розірвання договору оренди землі від 09.06.2015 року зазначено: «… 1.Сторони вирішили за взаємною згодою двох сторін достроково розірвати Договір оренди землі від 09.06.2015 за кадастровим номером :01:020:0002, яка розташована на території Чаплинської сільської ради в контурі № 20, Дніпропетровська область, загальною площею 4,2453 га. 2. Сторони підтверджують, що на момент припинення дії Договору між ними немає не врегульованих спорів з приводу його виконання, а також будь-яких невиконаних сторонами зобов`язань, в тому числі по сплаті орендної плати за землю. У зв`язку з припиненням дії Договору, жодна із сторін не має претензій до іншої сторони по Договору …»

Згідно наданих представником відповідача відомостей про суми нарахованого доходу, отриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору і платіжних інструкцій про оплату податків та зборів відповідачем сплачено податок на доходи фізичних осіб і військовий збір за позивача за період з 2018 року по 4 квартал 2024 року.

Відомості про нарахування відповідачем плати за користування земельною ділянкою як дохід позивача відображено також у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб платників на ім`я позивача за період з 1 кварталу 2015 року по 4 квартал 2023 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 375095557 від 19.04.2024 року земельна ділянка, належна ОСОБА_9 , кадастровий номер :01:020:0005, площею 4,6245 га перебуває в оренді ФГ «Еверест» з 15.06.2015 року. Строк дії договору до 17.06.2030 року.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за

яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У частинах першій та другій статті 21 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.

Частинами першою та другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України "Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

За договором оренди землі (зобов`язанням з визначеним строком виконання (дії) обов`язку з цільового використання земельної ділянки) орендар зобов`язаний утриматися від певної дії (використовувати земельну ділянку не за цільовим призначенням), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням).

З огляду на те, що між сторонами в цій справі юридично існують договірні правовідносини, договір оренди діє, строк дії його не сплив, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що є підстави для розірвання такого договору.

Звертаючись до відповідача з пропозицією про припинення договору оренди, в тексті запропонованої нею додаткової угоди від 20.11.2023 року позивач висловила своє волевиявлення щодо припинення дії договору оренди та зазначила, що сторони підтверджують, що на момент припинення дії Договору між ними немає не врегульованих спорів з приводу його виконання, а також будь-яких невиконаних сторонами зобов`язань, в тому числі по сплаті орендної плати за землю. У зв`язку з припиненням дії Договору, жодна із сторін не має претензій до іншої сторони по Договору.

Представник відповідача пояснив, що між позивачем та директором товариства існують родинні відносини, що не заперечувалось позивачем, а тому при виплаті орендної плати сторони не дотримувалися обов`язкового документування.

Таким чином, хоча відповідачем не надано відомостей з підписом позивача про отримання орендної плати, проте підготувавши текст додаткової угоди від 20.11.2023 року та підписуючи додаткову угоду зі своєї сторони ОСОБА_1 фактично підтвердила ту обставину, що невиконаних сторонами зобов`язань, в тому числі по сплаті орендної плати за землю немає .

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те , що підстави для стягнення орендної плати за період з 2018 року по 2023 рік відсутні.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача посилався на те, що на прохання позивача та за домовленістю сторін сім`ї позивача було надано для власного використання земельну ділянку площею 4,6245 га, яка розташована на краю земельних угідь, оскільки виділити земельну ділянку для власного обробітку, яка належить позивачеві було не зручно, так як вона роташована в середині поля. Виділена ділянка оброблялася членами сім`ї позивача з реалізацією отриманого урожаю.Зазначені обставини були підтверджені показаннями свідка ОСОБА_2 та нічим не спростовані.

За таких обставин суд першої інстанції вірно зазначив, що фактично між сторонами припинилися орендні відносини, оскільки позивач сама обробляла земельну ділянку. І хоча для використання їй була виділена не безпосередньо належна їй земельна ділянка, проте вона була рівнозначною, виходячи із площі земельної ділянки 4,2453 га, кадастровий номер :01:020:0002, яка належить ОСОБА_1 та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Чаплинської сільської ради Дніпровського (колишня назва Петриківського) району Дніпропетровської області. Земельна ділянка площею 4,6245 га, кадастровий номер :01:020:0005, яка належить ОСОБА_9 та перебуває в оренді ФГ «Еверест»та розташована на тому ж полі має навіть більшу площу.

Твердження про те, що показання свідка ОСОБА_2 , який підтвердив в судовому засіданні, що на прохання ОСОБА_3 , який є зятем позивача, він власною сільськогосподарською технікою обробляв земельну ділянку, яка перебувала в оренді ФГ «Еверест» і розташована на краю поля, в обробітку вказаної ділянки ОСОБА_3 допомагав також і ОСОБА_4 , всі кошти від реалізації сільськогосподарської продукції вирощеної на вказаній земельній ділянці забирав ОСОБА_5 .. Так, зокрема, в 2019 році, в його присутності, від реалізації насіння соняха ОСОБА_3 отримав близько 80 тис. грн.. не можуть вважатись об`єктивним та бути неупередженим джерелом доказів по справі, є безпідставним. Оскільки зазначені пояснення нічим не спростовані і у суду не було підстав ставити такі пояснення під сумнів.

Те що реалізацією насіння соняха займався зять позивача не свідчить про те, що він діяв без згоди позивача та не в її інтересах.

Також пояснення, допитаних в якості свідків директора ФГ «ЕВЕРЕСТ» - ОСОБА_4 та його дружини - ОСОБА_8 щодо обставин позивачем не спростовані.

Доводи про те, щосуд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог є безпідставними.

Посилання на те, що висновки суду у мотивувальній частині рішення про те, що договірні відносини щодо належної позивачу земельної ділянки припинені з 2019 року протирічать резолютивній частині цього ж рішення про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, не може бути прийнято до уваги, оскільки при фактичному припиненні відносин юридично договір не закінчився.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи.

Апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції з урахуванням встановлених фактичних обставин дійшов обґрунтованого висновку про те, що є підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Постановлене судом рішення є законним і обґрунтованим, вимоги матеріального і процесуального права при розгляді справи додержані.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, то підстав для задоволення апеляційних скарг і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.

Керуючись ст. ст.368, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника Фермерського господарства «ЕВЕРЕСТ» та представника ОСОБА_1 адвоката Курячого А.М. залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 11 листопада 2025 року.

Судді: