Справа № 487/4138/25
Провадження № 2/487/2327/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: Головуючого - судді Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання Янковець Г.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача: адвоката Білова І.В., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Косенчука С.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщені суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, - ВСТАНОВИВ:

19.06.2025 позивач ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м.Миколаєва з позовною заявою, відповідно до якої просила розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , зареєстрований 08.07.2006 Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовим записом №623.

У позовній заяві вказала, що від зареєстрованого шлюбу мають двох синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявлені вимоги позивач мотивувала тим, що спільне життя між ними не склалось, по причині різних поглядів на сімейне життя, подружні відносини не підтримують, шлюб існує лише формально. Збереження сім`ї вважала неможливим.

Ухвалою суду від 23.06.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 наполягала на розірванні шлюбу. Вказала, що протягом трьох років подружні стосунки з ОСОБА_2 не підтримують.

На час подання позову та на теперішній час проживають за однією адресою та у певній мірі ведуть спільний побут. Однак відповідач часто вживає спиртні напої, та у стані сп`яніння застосовує до неї та дітей, один з яких є дитиною інвалідом, психологічне насильство.

Останній раз вона викликала працівників поліції 01.11.2025 року.

З урахуванням ситуації, що склалася, вона прийняла рішення переїхати з дітьми від відповідача на інше постійне місце проживання.

Вказала, що стосунки, які склалися у їх сім`ї негативно впливають на емоційний стан дітей, їх становлення та розвиток.

Наголосила на тому, що збереження сім`ї не можливе. Строк на примирення просила не надавати.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Білов І.В. позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі, шдюб між сторонами розірвати.

Просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правову допомогу та по сплаті судового збору.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 вказав, що бажає зберегти сім`ю з позивачкою. Наполягав на тому, що на даний час вони спільно проживають з ОСОБА_1 та ведуть спільне господарство.

З урахуванням зазначеного у задоволені позову просив відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому підтримав позицію свого довірителя.

У задоволенні вимоги, щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу просив відмовити, по причині відсутності документального підтвердження їх понесення ОСОБА_1 .

Вважав, що долучена до матеріалів справи квитанція до прибуткового касового ордеру не є первинним бухгалтерським документом, який має бути надано стороною для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 08.07.2006 сторони уклали шлюб, про що Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції зроблено актовий запис №623 (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).

Від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох неповнолітніх синів - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно ч. 1 ст. 3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства.

Відповідно до статті 51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з приписами ст. 56 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини.

Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 року, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Так під час розгляду справи, судом встановлено, що теперішній час сторони проживають у одному житловому приміщенні, разом з тим, подружні стосунки не підтримують тривалий час.

Між сторонами постійно виникають непорозуміння, конфлікті ситуації, по причині різних поглядів на сімейне життя, взаємні права та обов`язки подружжя.

Відповідачем відносно ОСОБА_1 за час подружнього життя застосовувлося психологічне насильство, що було підтверджено в судовому засіданні наданми позивачем терміновими заборонними приписами від 06.03.2025 (який долучений до матеріалів справи) та від 01.11.2025 (який був оглянутий судом).

Вказане на переконання суду свідчить про те, що сторони втратили один до одного почуття любові та взаємоповаги, а загалом збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Той факт, що сторони на даний час проживають у одному житловому приміщенні та у певній мірі ведуть спільне господарство, не може бути прийнята судом, як єдина підстава для продовження збереження шлюбу, враховуючи позицію позивачки, яка категорично наполягала на його розірванні.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст.112 СК України слід постановити рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Щодо вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 04 червня 2021 року по справі №380/887/20).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, згідно правового висновку викладеного Верховним Судом у постанові від 26.12.2023 у справі №380/6904/23, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн. та 1211,20 грн. сплаченого судового збору за подання даного позову.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надала суду: договір № 48 про надання юридичних послуг від 17.06.2025 року; ордер на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Білова І.В., детальний опис робіт від 24.10.2025 року, акт виконаних робіт згідно договору про правову допомогу №49 від 17.06.2025 року, відповідно до якого надано правову допомогу у виді вивчення матеріалів справи, судової практики, збір доказів для подачі позову, підготовка та подання позову, підготовка та подання додаткових документів, у часть у судових засіданнях, загальною вартістю 4000 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера №48 від 17.06.2025 року про оплату 3000 грн..

Таким чином, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Твердження представника відповідача, щодо відсутності документального піжтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає хибним трактуванням положень діючого законодавства.

Окрім того, на підставі ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст.ст. 141,258,259,263-265,352,354 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , зареєстрований 08 липня 2006 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовим записом № 623 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; адреса місця реєстрації АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Головуючий суддя: І.О.Притуляк