Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/1365/25
Провадження № 2/499/855/25
У Х В А Л А

про залишення позову без руху

"13" листопада 2025 р. селище Іванівка

Суддя Іванівського районного суду Одеської області Погорєлов І.В., перевіривши на виконання вимог ст.175, ст.177 ЦПК України позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 187 ЦПК України передбачено, що за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку. передбаченому ст. 185 цього Кодексу.

У зв`язку з зазначеним, звернення позивача до суду зобов`язує суддю до вчинення необхідних процесуальних дій з метою з`ясування можливості відкриття провадження у цивільній справі. Зокрема, з`ясуванню підлягають питання чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, для повернення позовної заяви, для відмови у відкритті провадження у справі.

Однією із умов реалізації права особи на пред`явлення позовної заяви є дотримання вимог підсудності.

Нормами статтей 175 та 177 ЦПК України регламентовано вимоги до форми і змісту позовної заяви.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, суддя дійшов висновку, що він позбавлений можливості вирішити питання про підсудність справи, а також вважає, що позовна заява не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, з наступних підстав.

При зверненні до суду з відповідним позовом позивач повинен дотримуватися вимог закону щодо підсудності розгляду цивільних справ, передбачених главою 2 розділу І ЦПК України.

Поняття підсудності у цивільному судочинстві - це розмежування компетенції між окремими ланками судової системи та між судами однієї ланки щодо розгляду цивільних справ. Підсудністю фактично є визначення в системі судів компетентного суду стосовно вирішення певної цивільної справи.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Положеннями статті 27 ЦПК України визначено загальні положення підсудності справ за місцем проживання або місцезнаходження відповідача.

Стаття 28 ЦПК України містить перелік цивільних справ, в яких встановлена підсудність за вибором позивача. Тобто останньому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів. Така процесуальна пільга встановлена законодавцем для позивачів у деяких справах з метою зробити судовий захист їх суб`єктивних прав більш зручним.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України, позови ро стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Зі змісту позовних вимог убачається, що предметом даного позову є стягнення аліментів на утримання малолітнього сина сторін.

Звертаючись із вищевказаним позовом до суду, позивач ОСОБА_1 зазначила та підтвердила належними доказами своє зареєстроване місце проживання за адресою АДРЕСА_1 , а зареєстроване місце відповідача є АДРЕСА_2 , що також підтверджено відповіддю №2004527 від 13.11.2025 року з Єдиного державного Демографічного реєстру.

При цьому, в обґрунтування підстав для звернення саме до Іванівського районного суду Одеської області з даним позовом позивач не зазначила, однак вказала, що має на своєму утриманні спільного з відповідачем малолітнього дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо додаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

В роз`ясненнях, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України N 2 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

У відповідності до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, національне законодавство наділяє правом звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів того з батьків, з ким дитина проживає.

Згідно чинного законодавства, для підтвердження факту утримання дитини потрібно мати документальні підтвердження родинного зв`язку та місця проживання дитини з заявником.

З огляду на наведене, відсутність інформації щодо місця проживання дитини з одним із батьків виключає відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право одного з батьків дитини на звернення до суду з відповідним позовом.

Водночас, матеріали позовної заяви не містять доказів, що дитина дійсно проживає з позивачем, що може свідчити про порушення правил підсудності та відсутність права на звернення до суду з даним позовом.

Інтерпретація суті конструкції "суд, встановлений законом" викладена Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України". Так, ЄСПЛ наголосив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

З наведеного вище вбачається, що розгляд справи судом з порушенням правил територіальної юрисдикції є порушенням права особи на справедливий суд (ч. 1 ст. 6 Конвенції) та підставою для скасування ухваленого у справі рішення (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищенаведене, суддя дійшов висновку, що він позбавлений можливості відкрити провадження у справі, а тому, вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху.

Відповідно до ч. 2 ст. 185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Таким чином, позивачу необхідно надати суду докази для підтвердження застосування правил альтернативної підсудності, а саме докази на підтвердження перебування на її утриманні малолітнього сина (наприклад, довідка з сільської, селищної ради, ЖЕК, ОСББ, центру надання адміністративних послуг про зареєстроване місце проживання дитини з матір`ю; акт з сільської, селищної ради ЖЕК чи ОСББ про фактичне місце проживання дитини з матір`ю без реєстрації).

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України зазначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись: ст.ст. 175-177, 185, 258-260, 353 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення зазначених вище недоліків у строк який не може перевищувати семи днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддяІгор ПОГОРЄЛОВ