ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/376/24 Номер провадження 22-ц/814/3598/25Головуючий у 1-й інстанції Нагорна Н. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

представник позивача - адвокат Мишко О. В.

представник відповідача - адвокат Ковтун М.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - адвоката Мишка Олександра Васильовича та Приватного акціонерного товариства «Пирятинське автотранспортне товариство 15343»

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2025 року, ухвалене суддею Нагорною Н. В., повний текст рішення складено - 19 червня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Пирятинське автотранспортне товариство 15343», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

26.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» про відшкодування шкоди, в якому просила суд стягнути з ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» на користь ОСОБА_1 завдану їй кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду на загальну суму 361 624,24 грн та моральну шкоду на загальну суму 5 000 000 грн (т.1 а.с. 1-11).

Позовні вимоги мотивовані тим, що рідна сестра позивача - ОСОБА_3 загинула ІНФОРМАЦІЯ_1 за таких обставин. Так, 05.02.2016 близько 17.00 год на території ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343», яке знаходиться по вулиці Європейська, 152, у місті Пирятин Полтавської області, ОСОБА_4 , з дозволу ОСОБА_2 , ремонтував свій автомобіль. Приблизно о 18 год того ж дня до нього приєдналися ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з якими він став розпивати алкогольні напої. Близько 20 год 05.02.2016 до них також прибула співмешканка ОСОБА_4 - ОСОБА_3 . Після розпивання алкогольних напоїв ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишили територію вказаного підприємства, а ОСОБА_3 з власної ініціативи шляхом вільного доступу до території ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» стала рухатися в напрямку місця свого мешкання, на шляху до якого знаходився отвір - яма для стічних вод на території ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343», отвір якого не був огороджений, накритий та без жодних розпізнавальних попереджувальних знаків. Під час руху ОСОБА_3 впала у відкритий отвір із стічними водами підземної ємності зворотного водопостачання води та загинула. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №14 від 17.01.2019 причиною смерті ОСОБА_3 є механічна асфіксія внаслідок утоплення, на що вказує сукупність макро- та мікроскопічних ознак, виявлених при секційному дослідженні трупу. Згідно наказу №3-к від 12.03.2014 та рішення зборів акціонерів ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» від 12.03.2014 ОСОБА_2 призначений на посаду директора ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» та обіймає її на даний час. ОСОБА_2 , обіймаючи посаду директора ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343», є службовою особою, обов`язки якого пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій щодо здійснення діяльності підприємства, неналежно виконував свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки. Згідно висновку додаткової судової експертизи з безпеки життєдіяльності №20917/20-46 від 26.01.2021, дії директора ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» ОСОБА_2 не відповідали вимогам статті 13 Закону України «Про охорону праці», пункту 2,4 розділу 2 «Вимоги до території» НПАОП 0.00-1.62-12 Правил охорони праці на автомобільному транспорті в частині того, що він не забезпечив належне утримання будівель і споруд на території підприємства та контроль за їх технічним станом, допустив знаходження люку/отвору каналізаційного колодязю/ями для стічних вод у незачиненому положенні. Таким чином, своїми протиправними діями, які виразилися у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків, через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки - смерть ОСОБА_3 , ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 367 КК України. У межах проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000057 від 06.02.2016 за ч.2 ст. 367 КК України рідну сестру ОСОБА_3 - ОСОБА_1 визнано потерпілою у кримінальному провадженні. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , які виразилися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 України, позивачу було спричинено матеріальну та моральну шкоду. Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, а також діями/бездіяльністю ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343», пов`язаними з причинно-наслідковим зв`язком - зі смертю ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було завдано майнової шкоди, що підтверджується наведеними вище фактичними обставинами, які вказують на причинний зв`язок між завданою майновою шкодою та протиправними діями ОСОБА_2 , а також на наявність його вини у заподіянні матеріальної шкоди позивачу. 09.08.2021 позивачем у межах розгляду кримінального провадження №0000057 від 06.02.2016 у судовій справі №544/901/21 у порядку ст. 128 КПК заявлявся цивільний позов до відповідача про стягнення на користь позивача матеріальної шкоди на загальну суму 311 624,24 грн та моральної шкоди на загальну суму 5 000 000 грн. Відповідно до ухвали Оржицького районного суду Полтавської області від 13.12.2023 у справі №544/901/21, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.367 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №0000057 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України - закрито, цивільний позов ОСОБА_1 до «ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» - залишено без розгляду. Зазначає, що матеріальна шкода полягає у витратах на проведення поховання та поминальних обідів - 29 786,25 грн; облаштування місця на цвинтарі та встановлення пам`ятника - 17 720 грн; утримання квартири, розташованої за адресою; АДРЕСА_1 , яка належала покійній ОСОБА_3 , - 39 399,05 грн; вступу у спадщину та оформлення документів - 15 500 грн; повернення коштів за кредитним договором №6/1004415 від 18.11.2015, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 , та відсотків за ним - 51 718,94 грн; витрати, пов`язані з участю в кримінальних провадженнях щодо загибелі ОСОБА_3 , (адвокатські послуги, послуги поштового зв`язку, транспортні витрати та ін.) - 207 500 грн, а всього на загальну суму 361 624,24 грн. Крім цього, внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, а також діями/бездіяльністю ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343», пов`язаними з причинно-наслідковим зв`язком зі смертю ОСОБА_3 , ОСОБА_1 також було спричинено моральних страждань. Так, діями зазначених вище фізичних та юридичних осіб ОСОБА_1 завдано моральних та душевних страждань, які полягають у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження близького спілкування з сестрою, яка була єдиною рідною людиною. Втрата сестри спричинило порушення стосунків з оточуючими людьми, оскільки психоемоційний стан позивача був і залишається надломленим. Після вказаної трагедії позивач веде закритий спосіб життя, рідко виходить з дому, у неї погіршився стан здоров`я, став поганий сон ночами, стала занижена самооцінка як особистості та втрата віри у справедливість. Позивач змушена докладати величезні зусилля для відновлення нормальних життєвих відносин. У ОСОБА_1 були порушені відносини із людьми з її оточення, оскільки остання постійно перебувала в депресії з приводу трагічної втрати її сестри, яка мала досить молодий вік та у якої все життя було попереду. Осягнути у повній мірі рівень моральних страждань, пов`язаних з трагічною загибеллю ОСОБА_3 внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, а також діями/бездіяльністю ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343», пов`язаними з причинно-наслідковим зв`язком зі смертю ОСОБА_3 , а тим більше оцінити в грошовому виразі, надзвичайно тяжко. Однак, враховуючи всі перелічені вище фактори, заподіяну моральну шкоду ОСОБА_1 оцінює в 5 000 000 грн, тобто по 1 000 000 грн за кожен рік до надходження кримінального провадження відносно ОСОБА_2 до суду, з 2016 до 2021.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 18.06.2024 залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» про відшкодування шкоди, в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2 (т.2 а.с. 15).

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 34 240 гривень, в рахунок відшкодування моральної шкоди - 300 000 гривень, в рахунок повернення судового збору - 908,40 гривень, а всього стягнуто 335 148,40 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» на користь держави судовий збір в сумі 475, 10 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що судом першої інстанції встановлено причинно-наслідковий зв`язок з діями (бездіяльністю) балансоутримувача ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» та подією, яка мала місце 05.02.2016, внаслідок якої загинула ОСОБА_3 . Витрати на проведення поминальних обідів у загальній сумі 13 266,25 грн відшкодуванню на користь позивача не підлягають, а тому у задоволенні позову в цій частині відмовлено. При цьому, позивач має право на відшкодування з боку відповідача витрат на поховання померлого і облаштування могили (встановлення пам`ятника). Сплата позивачем вартості отриманих нею комунальних послуг (квартплати та за послуги з централізованого опалення) на загальну суму 39 399,05 грн, сплата коштів за вступ у спадщину та оформлення документів в сумі 14 400 грн не можуть бути стягнуті в межах цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки вказані витрати ОСОБА_1 не пов`язані з майновою шкодою, завданою кримінальним правопорушенням. Витрати ОСОБА_1 по поверненню коштів за кредитним договором №6/1004415 від 18.11.2015, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 , та відсотків за ним в сумі 51 718,94 грн не можуть бути стягнуті в межах цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки вказані витрати ОСОБА_1 не пов`язані з майновою шкодою, завданою кримінальним правопорушенням. Питання щодо відшкодування судових витрат в сумі 157 500 грн, понесених під час судового розгляду кримінального провадження №544/901/21, то вони не є шкодою чи збитками у розумінні вимог ст.ст. 22, 1166 ЦК України, оскільки є судовими витратами, що випливають з процесуальних відносин, повинні вирішуватися у встановленому процесуальним законом порядку судом, який ухвалив рішення у цій справі, тобто Оржицьким районним судом Полтавської області, а тому стягненню у даній справі не підлягають. При визначенні розміру спричиненої потерпілій ОСОБА_1 моральної шкоди, враховуючи характер правопорушення, глибину її фізичних та душевних страждань, ступінь вини ОСОБА_2 , а також вимоги розумності і справедливості, суд першої інстанції вважав за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000 грн. Підсумовуючи вище викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 34 240 грн та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 300 000 грн. У задоволенні іншої частини вимог слід відмовити.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мишко О.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати частково і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 , що виразилися у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 України, позивачу було спричинено матеріальну та моральну шкоду. Дані обставини в повній мірі знайшли своє відображення в оскаржуваному рішенні. Зазначає, що матеріальна шкода полягає у витратах на проведення поховання та поминальних обідів - 29 786,25 грн; облаштування місця на цвинтарі та встановлення пам`ятника - 17 720 грн; утримання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала покійній ОСОБА_3 , - 39 399,05 грн; вступу у спадщину та оформлення документів - 15 500 грн; повернення коштів за кредитним договором №6/1004415 від 18.11.2015, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 , та відсотків за ним - 51 718,94 грн; витрати, пов`язані з участю в кримінальних провадженнях, щодо загибелі ОСОБА_3 (адвокатські послуги, послуги поштового зв`язку, транспортні витрати та інше) - 207 500 грн, всього на загальну суму 361 624,24 грн, що підтверджується матеріалами справи та доданими до позову доказами. Вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди неправильно застосував норми матеріального права. Витрати, понесені позивачем у сумі 29 786,25 грн на проведення поминальних обідів після поховання сестри є беззаперечними витратами на поховання, а тому вони підлягають повному відшкодуванню позивачу. Щодо відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 207 500грн, яка складається з 157 500 грн - послуги адвоката за участь у кримінальному провадженні та 50 000 грн - послуги адвоката за участь у цивільній справі №544/376/24, зазначає, що позивач 05.02.2021 уклала з адвокатом Мишко О.В. додаткову угоду до договору від 17.02.2020, згідно якої сторони дійшли згоди, що ОСОБА_1 за організацію надання юридичних (правових) послуг за договором б/н від 17.02.2020 щодо надання правової допомоги в захисті прав ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000057 від 06.02.2016 сплачує адвокату винагороду у розмірі 5 000доларів США. Вказана сума коштів була сплачена позивачем адвокату за підготовку безпосередньо позовної заяви у порядку ст. 175 ЦПК України про відшкодування шкоди та представлення участі потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_1 у судових засіданнях Оржицького районного суду Полтавської області. Позивачем та адвокатом Мишком О.В. укладено додаткову угоду до договору від 17.02.2020, згідно якої сторони дійшли згоди, що позивач ОСОБА_1 за надання правничої допомоги за договором б/н від 17.02.2020 в захисті прав ОСОБА_1 в частині підготовки, подання цивільного позову в інтересах ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та представленні інтересів ОСОБА_1 в суді при розгляді цивільного позову сплачує адвокату винагороду у розмірі 50 000 грн. Згідно розписки від 10.02.2024 Мишко О.В. отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 50 000 грн за виконання взятих на себе зобов`язань відповідно до додаткової угоди б/н від 14.12.2023 до договору б/н від 17.02.2020. Таким чином, витрати позивача, пов`язані з отримання нею послуг правничої допомоги щодо захисту своїх прав та інтересів як потерпілої у кримінальному провадженні від дій відповідача, є прямими збитками, які підлягають повному відшкодуванню позивачу шляхом стягнення їх сум з відповідача. Тобто, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні неправильно трактовано та застосовано норми матеріального права щодо відсутності у позивача прав на визнання понесених нею витрат на отримання правничої допомоги як матеріальної шкоди.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» - адвокат Ковтун М.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що для з`ясування обставин, що мають істотне значення для вирішення даної справи, а саме для встановлення наявності (відсутності) протиправності діяння ОСОБА_2 , наявності (відсутності) причинного зв`язку між шкодою і протиправним (у разі його наявності) діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, представником відповідача було заявлено клопотання про витребування з архіву Оржицького районного суду Полтавської області матеріалів справи №544/901/21, проте суд першої інстанції формально підійшов до вирішення клопотання та відмовив у його задоволенні, а ухвалюючи рішення у справі дійшов висновку, що доказів своєї невинуватості ОСОБА_2 суду не надано. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що об`єкт, куди потрапила ОСОБА_3 , є об`єктом благоустрою - каналізаційним колодязем, та відповідно застосував норми матеріального права, що регулюють правовідносини у сфері благоустрою. Насправді ж цей об`єкт є спорудою оборотнього водопостачання закритої мийки автомобілів, що відноситься до основних засобів господарської діяльності товариства. Ухвалюючи рішення у даній справі, суд першої інстанції встановив причинно-наслідковий зв`язок з діями (бездіяльністю) балансоутримувача ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» та подією, яка мала місце 05.02.2016, внаслідок якої загинула ОСОБА_3 . Проте, суд першої інстанції залишив поза увагою, що дія Закону України «Про охорону праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих. ОСОБА_3 у трудових відносинах з ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» не перебувала, прибула на територію товариства після закінчення робочого дня на підприємстві з власної ініціативи та продовжувала перебувати на повністю огородженій території підприємства тривалий час у стані алкогольного сп`яніння. Ніякі ремонтні, земляні та інші роботи на території підприємства ні у день смерті ОСОБА_3 , ні напередодні не проводилися, конструкція споруди оборотнього водопостачання закритої мийки автомобілів змін не зазнавала, отвір був накритий. Будь-які шляхи руху, проходу через зазначену споруду відсутні. З висновку комісійної судово-медичної експертизи №14 від 17.01.2019, причиною смерті ОСОБА_3 є механічна асфіксія внаслідок утоплення, на що вказує сукупність макро- та мікроскопічних ознак, виявлених при секційному дослідженні трупу. Проте, смерть ОСОБА_3 наступила в кареті швидкої допомоги, куди вона була поміщена живою. Всі вищевикладені обставини, виключають протиправні діяння директора ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» ОСОБА_2., що призвели до смерті ОСОБА_3 , та, відповідно, причинний зв`язок між протиправними діяннями директора ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» ОСОБА_2. та смертю ОСОБА_3 , що у свою чергу виключає обов`язок ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» відшкодування матеріальних та моральних збитків, пов`язаних зі смертю ОСОБА_3 .

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» представник ОСОБА_1 - адвокат Мишко О.В. просить її залишити без задоволення.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Мишка О.В. підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» - не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області у кримінальному провадженні №544/901/21 від 13.12.2023, яка набрала законної сили 21.12.2023 (т.1 а.с. 159-164, т.2 а.с. 94-96), ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 367 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №0000057 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, -закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» - залишено без розгляду.

Відповідно до ухвали Оржицького районного суду Полтавської області від 13.12.2023, ОСОБА_2 згідно наказу №3-к від 12.03.2014 та рішення зборів акціонерів ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» від 12.03.2014 був призначений на посаду директора ПрАТ «Пирятинське АТП-15343», яке знаходиться за адресою: 37000, Полтавська область місто Пирятин, вулиця Європейська, 152.

Згідно статуту ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» в новій редакції, який затверджено зборами акціонерів 30.03.2015 та проведено державну реєстрацію 06.04.2015 за номером запису 8000313 (т.1 а.с. 106-141), метою діяльності товариства є здійснення виробничої, господарської і фінансово-господарської діяльності, спрямованої на одержання прибутку і на цій основі задоволення соціально-економічних інтересів, як акціонерів, так і членів трудового колективу, які не є акціонерами Товариства. Згідно пункту 2.5 Посадової інструкції ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» №3 інженера з охорони праці - інженер служби охорони праці організовує проведення перевірок, обстежень технічного стану будинків, споруджень на відповідність їхнім вимогам нормативних правових актів охорони праці. Вказані обов`язки, відповідно до наказу директора ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» №14 від 22.12.2015 покладено на ОСОБА_2

05.02.2016 близько 17 години 00 хвилин на території ПрАТ «Пирятинське АТП -15343», яке знаходиться по вулиці Європейській, 152 у місті Пирятин Полтавської області, ОСОБА_4 з дозволу ОСОБА_2 ремонтував свій автомобіль. Приблизно о 18 годині того ж дня до нього приєдналися ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з якими він став розпивати алкогольні напої. Близько 20 години 05.02.2016 до них також прибула співмешканка ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , яка разом із ними стала вживати алкогольні напої на території ПрАТ «Пирятинське АТП-15343». Після розпивання алкогольних напоїв ОСОБА_8 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишили територію вказаного підприємства, а ОСОБА_3 з власної ініціативи шляхом вільного доступу до території ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» стала рухатися в напрямку отвору/ями для стічних вод на території ПрАТ «Пирятинське АТП-15343», отвір якого не був огороджений, не накритий та без жодних розпізнавальних попереджувальних знаків. Під час руху ОСОБА_3 впала у відкритий отвір із стічними водами підземної ємності зворотного водопостачання води та загинула.

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №14 від 17.01.2019, причиною смерті ОСОБА_3 є механічна асфіксія внаслідок утоплення, на що вказує сукупність макро - та мікроскопічних ознак, виявлених при секційному дослідженні трупу.

Згідно висновку додаткової судової експертизи з безпеки життєдіяльності №20917/20-46 від 26.01.2021 (т.1 а.с. 62-90), дії директора ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» ОСОБА_2 не відповідали вимогам статті 13 Закону України «Про охорону праці», пункту 2,4 розділу 2 «Вимоги до території» НПАОП 0.00-1.62-12 Правил охорони праці на автомобільному транспорті в частині того, що він не забезпечив належне утримання будівель і споруд на території підприємства та контроль за їх технічним станом - допустив знаходження люку/отвору каналізаційного колодязю/ями для стічних вод у незачиненому положенні.

Отже, ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що він, обіймаючи посаду директора ПрАТ «Пирятинське АТП-15343», будучи службовою особою, обов`язки якого пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій щодо здійснення діяльності підприємства, неналежно виконував свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 367 КК України.

Таким чином, ухвала Оржицького районного суду Полтавської області від 13.12.2023 у кримінальній справі №544/901/21 про закриття кримінального провадження і звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності є обов`язковою для суду у питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин, суд першої інстанції не взяв до уваги посилання представника відповідача та третьої особи про відсутність вини ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. Доказів своєї невинуватості ОСОБА_2 суду не надано.

З огляду на приписи ч.6 ст. 82 ЦПК України, ті обставини, що ОСОБА_2 неналежно виконував свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, а саме смерть ОСОБА_3 , визнано судом першої інстанції такими, що доказуванню не підлягають.

Судом першої інстанції встановлено, що балансоутримувачем каналізаційного колодязю на території ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» є ПрАТ «Пирятинське АТП-15343». Доказів на спростування зазначених фактів представником відповідача та третьою особою не подано.

У висновку експерта за результатами проведення додаткової судової експертизи з безпеки життєдіяльності №20917/20-46 від 26.01.2021 (т.1 а.с .62-90), що була проведена у кримінальному провадженні №0000057 відносно ОСОБА_2 , який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 367 КК України, зазначено, що згідно з наданими на дослідження матеріалами кримінального провадження дії директора ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» ОСОБА_2 не відповідали вимогам статті 13 Закону України «Про охорону праці», пункту 2.4 розділу 2 «Вимоги до території» НПАОП 0.00-1.62-12 Правила охорони праці на автомобільному транспорті в частині того, що він не забезпечив належне утримання будівель і споруд на території підприємства та контроль за їх технічним станом - допустив знаходження люку/отвору каналізаційного колодязю/ями для стічних вод в незачиненому положенні.

Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи №14 від 17.01.2019, причиною смерті ОСОБА_3 є механічна асфіксія внаслідок утоплення, на що вказує сукупність макро- та мікроскопічних ознак, виявлених при секційному дослідженні трупу.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено причинно-наслідковий зв`язок з діями (бездіяльністю) балансоутримувача ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» та подією, яка мала місце 05.02.2016, внаслідок якої загинула ОСОБА_3 .

Отже, з огляду на те, що люк/отвір каналізаційного колодязю/ями для стічних вод, в який впала ОСОБА_3 , внаслідок чого остання загинула, знаходився в незачиненому стані та не був огороджений, як того вимагають норми закону, та враховуючи, що балансоутримувач ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» повинен забезпечувати належне утримання будівель і споруд, території підприємства, в тому числі каналізаційного люку, та контроль за їх технічним станом, допустив знаходження каналізаційного люку в незачиненому та неогородженому стані, тому це є підставою для покладення на балансоутримувача ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» обов`язку відшкодування завданої майнової шкоди відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України.

Позивач просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду, яка полягає у витратах на проведення поховання та поминальних обідів - 29 786,25 грн; облаштування місця на цвинтарі та встановлення пам`ятника - 17 720 грн; утримання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала покійній ОСОБА_3 , - 39 399,05 грн; вступу у спадщину та оформлення документів - 15 500 грн; повернення коштів за кредитним договором №6/1004415 від 18.11.2015, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 , та відсотків за ним - 51 718,94 грн; витрати на адвоката, пов`язані з його участю в кримінальному провадженні щодо загибелі ОСОБА_3 в сумі 157 500 грн та у даній справі - в сумі 50 000 грн (всього 207 500 грн), а всього на загальну суму 361 624,24 грн.

Судом першої інстанції визнано, що належними та допустимими доказами, які містяться у матеріалах справи (т.1 а.с. 14, 21), підтверджено витрати позивача на поховання у розмірі 16 520 грн та облаштування могили (встановлення пам`ятника) в сумі 17 720 грн, а тому такі витрати в загальній сумі 34 240 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо позовних вимог в частині відшкодування шкоди, що складається з утримання квартири, розташованої за адресою; АДРЕСА_1 , яка належала покійній ОСОБА_3 , - 39 399,05 грн; вступу у спадщину та оформлення документів - 15 500 грн; повернення коштів за кредитним договором №6/1004415 від 18.11.2015, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 , та відсотків за ним - 51 718,94 грн, суд першої інстанції зазначив наступне.

Установлено, що позивач ОСОБА_1 після смерті рідної сестри ОСОБА_3 отримала у власність в порядку спадкування за законом наступне майно: двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 ; частку земельної ділянки площею 0,0664га з кадастровим номером :02:001:0133, частку земельної ділянки площею 0,2314га з кадастровим номером :02:001:0134, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , про що оформила відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом та зареєструвала своє право власності у встановленому законом порядку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.2 а.с.81-92).

За оформлення спадщини ОСОБА_1 необхідно було сплатити 14 400 грн, про що зазначено у довідці приватного нотаріуса Запорожень О.О. (т.1 а.с. 43), а не 15 500 грн, як зазначено у позові та як просить стягнути позивач.

З огляду на викладене позивач, прийнявши в установленому законом порядку спадщину, набула право власності на успадковане майно, в тому числі квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , з часу відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після отримання у спадщину даної квартири позивач здійснювала оплату наданих їй комунальних послуг, а саме квартплати та за послуги з централізованого опалення, які були нараховані за період з лютого 2016 по січень 2021, тобто після смерті ОСОБА_3 .

Крім того рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 16.05.2019 у справі №544/32/19, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 24.07.2019 (т.1 а.с. 30-36), позовні вимоги ПАТ «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі спадкоємців за комплексним договором №6/1004415 від 18.11.2015 - задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 як спадкоємця на користь ПАТ «Креді Агріколь Банк» заборгованість за комплексним договором №6/1004415 від 18.11.2015, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , 32 392,36 грн та стягнуто судовий збір за розгляд справи у сумі 1762 грн.

Рішенням суду у справі №544/32/19 встановлено, що за час свого життя позичальник ОСОБА_3 свої зобов`язання по комплексному договору №6/1004415 від 18.11.2015 належним чином не виконала, спадщину після її смерті прийняла її сестра ОСОБА_1 , спірні правовідносини допускають правонаступництво, позивач ПАТ «Креді Агріколь Банк» з вимогами до спадкоємця звернувся у передбачений ст. 1281ЦК України термін, а тому позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення.

Рішення суду від 16.05.2019 у справі №544/32/19 було пред`явлено до примусового виконання до приватного виконавця Скрипника В.Л. (т.1 а.с.37-42).

Витрати ОСОБА_1 по поверненню коштів за кредитним договором №6/1004415 від 18.11.2015, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 , та відсотків за ним в сумі 51 718,94 грн не можуть бути стягнуті в межах цивільного позову про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, оскільки вказані витрати ОСОБА_1 не пов`язані з майновою шкодою, завданою кримінальним правопорушенням.

Щодо вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 207 500 грн, яка складається з такого: 157 500 грн - послуги адвоката за участь у кримінальному провадженні та 50 000 грн - послуги адвоката за участь у даній цивільній справі, суд першої інстанції зазначив таке.

05.02.2021 між адвокатом Мишко О.В. та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору б/н від 17.02.2020, згідно з якою сторони дійшли згоди, що ОСОБА_1 за організацію надання юридичних (правових) послуг за договором б/н від 17.02.2020 щодо надання правової допомоги в захисті прав ОСОБА_1 у кримінальному провадженні №0000057 від 06.02.2016 сплачує адвокату винагороду у розмірі 5 000 доларів США (т.1 а.с. 23).

14.12.2023 між адвокатом Мишко О.В. та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до договору б/н від 17.02.2020, згідно з якою сторони дійшли згоди, що ОСОБА_1 за надання правничої допомоги за договором б/н від 17.02.2020 у захисті прав ОСОБА_1 в частині підготовки, подання цивільного позову в інтересах ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та представленні інтересів ОСОБА_1 в суді при розгляді цивільного позову сплачує адвокату винагороду у розмірі 50 000 грн (т.1 а.с. 44).

Згідно розписки від 10.02.2024 Мишко О.В. отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 50 000 грн за виконання взятих на себе зобов`язань відповідно до додаткової угоди б/н від 14.12.2023 до договору б/н від 17.02.2020 (т.1 а.с. 45).

За змістом статті 22 Цивільного кодексу України, яку позивач визначила підставою позову в частині стягнення витрат на адвоката, понесених позивачем як при розгляді іншої справи (кримінального провадження №544/901/21) так і даної цивільної справи, збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Оцінюючи спірні правовідносини в контексті статей 22, 1166 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача в частині відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на адвоката як в іншій справі (кримінальному провадженні №544/901/21), так і в даній цивільній справі на загальну суму 207 500 грн, задоволенню не підлягають, оскільки ці витрати позивача не є шкодою чи збитками у розумінні вимог статей 22, 1166 ЦК України. Такі витрати не можуть стягуватися як матеріальні збитки чи шкода, оскільки є судовими витратами, що пов`язані з розглядом справи в суді, і випливають із процесуальних, а не матеріально-правових відносин.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, судом першої інстанції встановлено, що позивач є рідною сестрою померлої ОСОБА_3 . Згідно наявних у матеріалах справи доказів, інших близьких родичів чи членів сім`ї у ОСОБА_3 не було, крім двох рідних сестер - ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину, та ОСОБА_9 , яка відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 .

На підставі заяви ОСОБА_1 її було залучено до кримінального провадження як потерпілу (т.1 а.с. 95-96).

Процесуальний статус позивача ОСОБА_1 як потерпілої та цивільного позивача у кримінальному провадженні №0000057 від 06.02.2016 підозрюваним/обвинуваченим ОСОБА_2 не оспорювався та судовими рішеннями, ухваленими за результатом розгляду кримінального провадження №0000057, не змінювався.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 набула процесуальний статус потерпілої відповідно до вимог КПК України і сторони кримінального провадження не ставили під сумнів її статус потерпілої, отже вона має належні підстави до використання всіх прав потерпілої особи, зокрема на отримання відшкодування за шкоду, заподіяну фізичній особі внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 367 КК.

Враховуючи наведене, потерпіла ОСОБА_1 належить до суб`єктів, яким може бути компенсована моральна шкода, завдана смертю її рідної сестри ОСОБА_3 , попри те, що вона не проживала однією сім`єю із сестрою ОСОБА_3 , якій внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК, заподіяно смерть.

Враховуючи обставини кримінального провадження №0000057 від 06.02.2016, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із смертю її рідної сестри, що позначилось на її психологічному та фізичному здоров`ї, позбавило спокою та через втрату якого змінився звичайний ритм та спосіб її життя. Також суд першої інстанції врахував характер і обсяг заподіяних потерпілій моральних страждань, їх тривалість та наслідки, істотність вимушених змін у її житті, пов`язані з цим моральні переживання, неможливість відновлення понесеної втрати.

Суд першої інстанції встановив, що настання смерті ОСОБА_3 внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, неминуче завдає моральних страждань близьким родичам, що ґрунтується на загальних людських засадах, та не потребує доведення жодними додатковими доказами.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, в тому числі, забезпечує належне утримання будівель і споруд, виробничого обладнання та устаткування, моніторинг за їх технічним станом.

Відповідно до п.п.2.4 п.2 Розділу ІІІ Правил охорони праці на автомобільному транспорті, затверджених Наказом МНС України від 09.07.2012 №964, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 01.08.2012 за №1299/21611, під час виконання ремонтних, земляних та інших робіт на території підприємства відкриті люки, траншеї і ями повинні бути огороджені. У місцях переходу через траншеї встановлюються перехідні містки шириною не менше 1,0 м з перилами висотою 0,9 м.

Згідно з ч.1 ст. 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» зазначено, що благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля; територія - сукупність земельних ділянок, які використовуються для розміщення об`єктів благоустрою населених пунктів: парків, скверів, бульварів, вулиць, провулків, узвозів, проїздів, шляхів, площ, майданів, набережних, прибудинкових територій, пляжів, кладовищ, рекреаційних, оздоровчих, навчальних, спортивних, історико-культурних об`єктів, об`єктів промисловості, комунально-складських та інших об`єктів у межах населеного пункту; утримання в належному стані території - використання її за призначенням відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, правил благоустрою території населеного пункту, а також санітарне очищення території, її озеленення, збереження та відновлення об`єктів благоустрою.

До об`єктів благоустрою населених пунктів належать, в тому числі, території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору (п.4 ч.1 ст. 13 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).

Згідно з положеннями ст. 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть утворювати підприємства для утримання об`єктів благоустрою державної та комунальної власності. У разі відсутності таких підприємств органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень визначають на конкурсних засадах відповідно до закону балансоутримувачів таких об`єктів.

Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою.

Підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації.

У відповідності до п.1-4,6,7 ч.2 ст. 18 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» підприємства, установи та організації у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; утримувати в належному стані закріплені за ними на умовах договору з балансоутримувачем об`єкти благоустрою (їх частини); усувати на закріплених за ними об`єктах благоустрою (їх частинах) за власний рахунок та в установлені строки пошкодження інженерних мереж або наслідки аварій, що сталися з їх вини; усувати на закріплених за ними об`єктах благоустрою (їх частинах) наслідки надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру в установленому порядку; у процесі утримання об`єктів благоустрою (їх частин) дотримуватися відповідних технологій щодо їх експлуатації та ремонту, регулярно здійснювати заходи щодо запобігання передчасному зносу об`єктів, забезпечення умов функціонування та утримання їх у чистоті й належному стані; відшкодовувати збитки та іншу шкоду, завдану ними внаслідок порушення законодавства з питань благоустрою та охорони навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, установлених законодавством України.

У силу ч.5 ст. 24 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» посадові особи підприємств, установ, організацій несуть відповідальність за невиконання заходів з благоустрою, а також за дії чи бездіяльність, що призвели до завдання шкоди майну та/або здоров`ю громадян, на власних та закріплених за підприємствами, установами, організаціями територіях відповідно до закону.

Отже, із системного аналізу Закону України «Про благоустрій населених пунктів» вбачається, що каналізаційний колодязь - це елемент (частина) об`єкту благоустрою.

До об`єктів благоустрою населених пунктів належать, в тому числі, території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору, а також інші території в межах населеного пункту.

Балансоутримувач - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно.

Кришки люків та решітки на люках - це кришки або решітки, які закривають люки, перешкоджають потраплянню сторонніх предметів до колодязів та оглядових камер теплопостачання, водопостачання чи водовідведення, а також служать для запобігання нещасним випадкам.

Утримання об`єктів благоустрою проводиться балансоутримувачем або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір.

Ремонт, експлуатацію, обслуговування та реконструкцію здійснює те підприємство, у якого ці об`єкти перебувають на балансі.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду - є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, договір оренди тощо) володіє об`єктом, порушення правил використання, зберігання або утримання якого завдало шкоди.

Балансоутримувача, що здійснюватиме утримання і ремонт об`єкта благоустрою, який перебуває у приватній власності, визначає власник такого об`єкта благоустрою. Підприємство та балансоутримувач забезпечують належне утримання і своєчасний ремонт об`єкта благоустрою власними силами або можуть на конкурсних засадах залучати для цього інші підприємства, установи та організації.

Відповідно до ч.1 ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

У силу положень частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України д о складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Отже, цивільне законодавство встановлює особливості щодо умов набуття права власності на спадкове майно, а саме право власності на майно у випадку прийняття спадщини виникає з часу відкриття спадщини і не пов`язує набуття права власності на успадковане майно з моменту державної реєстрації.

В силу положень ч.4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 322 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст. 1166 ЦК України).

Поняття майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілому охоплює: 1) заподіяну кримінальним правопорушенням особі пряму, безпосередню шкоду в її майновому та грошовому виразі; 2) не одержані внаслідок скоєння кримінального правопорушення доходи; 3) оцінені в грошовому вигляді витрати на відновлення здоров`я потерпілого, а в разі його смерті - на поховання й виплати з підтримання матеріального добробуту і виховання непрацездатних членів сім`ї потерпілого та його неповнолітніх дітей; 4) кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину.

За загальними положеннями, наведеними у статті 1166 цього Кодексу, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі №462/64573/16-ц виснувала, що питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК України. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №598/1781/17 зроблено висновок, що КПК України не обмежує процесуальну форму вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат, у тому числі витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Не вирішення питання про розподіл процесуальних витрат не може бути єдиною підставою для скасування прийнятих судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень, оскільки не є істотним порушенням вимог КПК України та не впливає на вирішення питання кримінально-правової кваліфікації, доведеності винуватості і призначення покарання.

Вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні КПК України. Залишення клопотання учасника провадження про розподіл процесуальних витрат без розгляду не є вирішенням судом питання про розподіл процесуальних витрат. Це питання може вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 534 КПК України суд, який виніс рішення без вирішення питання про розподіл процесуальних витрат.

Також у постанові Верховного Суду від 02.12.2024 у справі №686/1699/20 зазначено, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, процесуальні витрати потерпілого можуть бути стягнені з такої особи в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 124 КПК України.

Залишаючи без зміни ухвалу апеляційного суду, об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду вказала, що процесуальні витрати відшкодовуються, у тому числі, у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності. Рішення про стягнення витрат приймається одночасно з рішенням про звільнення її від кримінальної відповідальності. Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду вважає, що, крім витрат на залучення експерта стороною захисту, з особи, звільненої від кримінальної відповідальності, можуть бути стягнуті також і витрати, понесені потерпілим у зв`язку з кримінальним провадженням, яке закінчилося звільненням від відповідальності.

Оскільки обвинувачена особа, у якої є можливість звільнення від кримінальної відповідальності, має прийняти усвідомлене рішення, чи скористатися таким правом, їй в порядку частин 2 та 3 ст. 285 КПК України має бути роз`яснена, крім іншого, можливість стягнення з неї процесуальних витрат.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода може полягати, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до положень статті 3 КПК України близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

Родинними зв`язками пов`язані між собою й інші особи: дядьки і тітки, племінники і племінниці, двоюрідні брати і сестри, двоюрідні внуки тощо, але вони не охоплюються у кримінальному провадженні терміном «близькі родичі». За певних умов вони можуть бути віднесені до «членів сім`ї». Конституційний Суд України, даючи тлумачення поняття «член сім`ї», виходить з об`єктивної відмінності його змісту залежно від галузі законодавства (сімейного, житлового, соціального захисту тощо), яке використовує цей термін (рішення Конституційного Суду України у справі від 03.06.1999 №5-рп/99).

У постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.082024 у справі №748/802/23 містяться висновки, які суд першої інстанції застосував у даній справі.

Дійсно, у судовій практиці Верховного Суду України та Великої Палати Верховного Суду, у свій час, існував підхід, за яким моральна шкода не може бути компенсована, якщо це прямо не передбачено законом або договором.

Враховуючи приписи ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», п. 7 § 3 Розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2148-VIII від 03.10.2017, вказаний підхід був застосований Касаційним кримінальним судом Верховного Суду у справі №182/2352/14-к (провадження №517997км18), де суд виходив із того, що приписи ст. 1168 ЦК не дають підстав до стягнення компенсації моральної шкоди на користь брата загиблого, який був визнаний по справі потерпілим, проте проживав окремо.

Втім, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01.09.2020 (справа №216/3521/16) відійшла від раніше висловлених правових позицій та дійшла висновку про те, що, виходячи із положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Оскільки ч.1 ст. 23 ЦК України передбачає загальний спосіб захисту порушених цивільних прав та знаходиться у загальних положеннях ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення будь-яких її прав. Отже, ст. 23 ЦК України може прямо застосовуватися до будь-яких відносин. ЦК України як основний акт цивільного законодавства не виходить із того, що моральна шкода компенсується лише у випадках, передбачених ним або спеціальними законами.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду неодноразово застосовував цю позицію, зокрема, у постанові від 01.03.2023 у справі №496/1691/19 виходив із того, що в контексті приписів ст. 1168 ЦК України, ст. 23 ЦК України є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 22.04.2024 (справа №279/1834/22) сформувала висновок, за яким норми права, передбачені ст. 23 ЦК України, мають поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. При цьому, в нормі наведений не вичерпний перелік, а найбільш можливі варіанти прояву моральної шкоди.

З тих підстав, що за ст. 23 ЦК України моральна шкода повинна відшкодовуватися кожному, чиє право порушене та кому вона дійсно завдана, необґрунтованим є правозастосування, яке обмежує коло суб`єктів, які мають право на відшкодування моральної шкоди, лише тими, про яких йдеться в ч. 2 ст. 1168 ЦК України.

За ч. 6 ст. 55 КПК України, якщо внаслідок кримінального правопорушення настала смерть особи, то положення частин 1-3 цієї статті поширюються на близьких родичів чи членів сім`ї такої особи, коло яких визначено приписами п. 1 ч. 1 ст. 3 КПК України.

Як передбачено п.9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення можливості їх реалізації, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках.

При визначенні розміру шкоди враховуються вимоги розумності та справедливості.

Апеляційний суд у складі колегії суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є стягнення з ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» на користь ОСОБА_1 завданої їй кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди на загальну суму 361 624,24 грн та моральної шкоди на загальну суму 5 000 000 грн.

Згідно із частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно матеріалів справи встановлено та не заперечується учасниками справи, що ухвалою Оржицького районного суду Полтавської області у кримінальному провадженні №544/901/21 від 13.12.2023, яка набрала законної сили 21.12.2023 (т.1 а.с. 159-164, т.2 а.с. 94-96), ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 367 КК України на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження №0000057 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України, закрито. Цивільний позов ОСОБА_1 до ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» - залишено без розгляду.

У рамках вказаного кримінального провадження було встановлено, що ОСОБА_2 , згідно наказу №3-к від 12.03.2014 та рішення зборів акціонерів ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» від 12.03.2014, був призначений на посаду директора ПрАТ «Пирятинське АТП-15343», яке знаходиться за адресою: 37000, Полтавська область місто Пирятин, вулиця Європейська, 152.

Згідно статуту ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» (в новій редакції), який затверджено зборами акціонерів 30.03.2015 та проведено державну реєстрацію 06.04.2015 за номером запису 8000313, метою діяльності товариства є здійснення виробничої, господарської і фінансово-господарської діяльності, спрямованої на одержання прибутку і на цій основі задоволення соціально-економічних інтересів, як акціонерів, так і членів трудового колективу, які не є акціонерами Товариства. Згідно пункту 2.5 Посадової інструкції ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» №3 інженера з охорони праці - інженер служби охорони праці організовує проведення перевірок, обстежень технічного стану будинків, споруджень на відповідність їхнім вимогам нормативних правових актів охорони праці. Вказані обов`язки, відповідно до наказу директора ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» №14 від 22.12.2015, покладено на ОСОБА_2 .

У обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_2 , обіймаючи посаду директора ПрАТ «Пирятинське АТП-15343», є службовою особою, адже його обов`язки пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих функцій щодо здійснення діяльності підприємства, неналежно виконував свої службові обов`язки через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки за встановлених обставин.

В обвинувальному акті вказано, що 05.02.2016 близько 17 години 00 хвилин на території ПрАТ «Пирятинське АТП-15343», яке знаходиться по вулиці Європейській, 152 у місті Пирятин Полтавської області, ОСОБА_4 з дозволу ОСОБА_2 ремонтував свій автомобіль. Приблизно о 18 годині того ж дня до нього приєдналися ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , з якими він став розпивати алкогольні напої. Близько 20 години 05.02.2016 до них також прибула співмешканка ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , яка разом із ними стала вживати алкогольні напої на території ПрАТ «Пирятинське АТП-15343». Після розпивання алкогольних напоїв ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 залишили територію вказаного підприємства, а ОСОБА_3 з власної ініціативи шляхом вільного доступу до території ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» стала рухатися в напрямку отвору/ями для стічних вод на території ПрАТ «Пирятинське АТП-15343», отвір якого не був огороджений, не накритий та без жодних розпізнавальних попереджувальних знаків. Під час руху ОСОБА_3 впала у відкритий отвір із стічними водами підземної ємності зворотного водопостачання води та загинула. Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи №14 від 17.01.2019, причиною смерті ОСОБА_3 є механічна асфіксія в наслідок утоплення, на що вказує сукупність макро-та мікроскопічних ознак, виявлених при секційному дослідженні трупу. Згідно висновку додаткової судової експертизи з безпеки життєдіяльності № 20917/20-46 від 26.01.2021, дії директора ПрАТ «Пирятинське АТП-15343» ОСОБА_2 не відповідали вимогам статті 13 Закону України «Про охорону праці», пункту 2,4 розділу 2 «Вимоги до території» НПАОП 0.00-1.62-12 Правил охорони праці на автомобільному транспорті в частині того, що він не забезпечив належне утримання будівель і споруд на території підприємства та контроль за їх технічним станом - допустив знаходження люку/отвору каналізаційного колодязю/ями для стічних вод у незачиненому положенні.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Згідно вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №398/571/15-ц зроблено висновок про те, що звільнення від кримінальної відповідальності в контексті розглядуваного правового інституту не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинною у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.

У постанові Верховного Суду від 16.08.2021 у справі №644/7193/17 зроблено висновок про те, що залишення позову без розгляду не перешкоджає потерпілій звернутися з цим позовом в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч.2 ст. 284 КК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями моральну шкоду.

Аналогічні висновки щодо подібного правозастосування викладені у постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №185/442/16-к, від 15.05.2019 у справі №617/609/15-к, від 19.11.2019 у справі №345/2618/16-к, від 10.06.2021 у справі №640/11750/17, від 11.11.2020 у справі №455/229/17, від 27.05.2021 у справі №577/977/19.

Таким чином, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України не є реабілітуючою підставою, а тому потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Згідно матеріалів справи вбачається та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_1 було визнано потерпілою у кримінальному провадженні №0000057, а тому після закриття кримінального провадження і звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди у порядку цивільного судочинства.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у порядку цивільного судочинства, позивач ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, а також діями/бездіяльністю ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343», пов`язаними з причинно-наслідковим зв`язком зі смертю ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було завдано матеріальну та моральну шкоду.

Обставини, встановлені в ухвалі Оржицького районного суду Полтавської області від 13.12.2023 у справі №544/901/21 про закриття кримінального провадження, вказують на причинно-наслідковий зв`язок між неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки, а також між діями/бездіяльністю ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343»та смертю ОСОБА_3 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, вищезазначена ухвала суду не звільняє ОСОБА_2 від цивільно-правової відповідальності.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» про те, що ухвалою суду у справі №544/901/21 не встановлювалися питання щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_2 складу злочину, протиправності його поведінки, а тому відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_2 та наслідками у виді настання смерті ОСОБА_3 та заподіяння шкоди ОСОБА_1 , то ці доводи є безпідставними, оскільки звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не свідчить про визнання його невинуватим у вчиненні злочину. Ці підстави звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючими, що тягне настання цивільно-правової відповідальності.

Відмова суду першої інстанції щодо витребування справи кримінального провадження відносно ОСОБА_2 не впливає на розгляд справи та вирішення спору по суті, оскільки ухвала Оржицького районного суду Полтавської області від 13.12.2023 у справі №544/901/21 про звільнення ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України не є реабілітуючою підставою, тобто є підставою для притягнення на винної особи до цивільно-правової відповідальності.

При цьому, колегія суддів враховує, що у судовому засіданні 13.12.2023 обвинувачений ОСОБА_2 та його захисник підтримали клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності, ОСОБА_2 не заперечував проти закриття кримінального провадження у зв`язку з закінченням строків давності, не наполягав на розгляді кримінального провадження за обвинувальним актом та винесення судом виправдовувального вироку. В апеляційному порядку ухвала Оржицького районного суду Полтавської області від 13.12.2023 у справі №544/901/21 обвинуваченим ОСОБА_2 та його захисником не оскаржувалася.

З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що завдання шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача, були доведені під час розгляду справи позивачем та не спростовані відповідачем.

Доводи апеляційної скарги ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» щодо наявності обставин, які виключають протиправність діяння директора ПрАТ «Пирятинське автотранспортне товариство 15343» ОСОБА_2 , які призвели до смерті ОСОБА_3 , то ці доводи не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, з урахування вищевикладеного.

Щодо доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Мишко О.В. про задоволення позовних вимог щодо стягнення матеріальної шкоди у повному обсязі, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» похованням померлого є комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Під комплексом заходів та обрядових дій розуміється, зокрема, організація поховання померлого і проведення у зв`язку з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Витрати на проведення поминального обіду, який проводиться після поховання, не відносяться до витрат на поховання у розумінні статті 1201 ЦК України.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у відшкодуванні витрат на поминальні обіди у загальному розмірі 29 786,25 грн, правильно застосував до спірних правовідносин вимоги ст. 1201 ЦК України у взаємозв`язку з положеннями Закону України «Про поховання та похоронну справу» та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правих підстав для їх відшкодування.

Водночас колегія суддів зазначає, що згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Мишко О.В. не містить доводів щодо незаконності і необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у вигляді утримання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала покійній ОСОБА_3 у розмірі 39 399,05 грн; вступу в спадщину та оформлення документів у розмірі 15 500 грн; повернення коштів за кредитним договором №6/1004415 від 18.11.2015, укладеним між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_3 , та відсотків за ним у розмірі 51 718,94 грн, тому суд апеляційної інстанції не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині.

Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди у вигляді витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду кримінального провадження, колегія суддів зазначає наступне

Згідно позовних вимог, ОСОБА_1 також заявила вимогу про стягнення з відповідача процесуальних витрат, понесених нею під час розгляду кримінальної справи № 544/901/21 щодо обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2018 у справі №462/6473/16-ц висловила правову позицію щодо відшкодування процесуальних витрат під час здійснення кримінального провадження, що підлягає врахуванню відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України.

Так, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (частина перша статті 126 КПК України). Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, зокрема, про те, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі (пункт 13 частини першої статті 368 КПК України).

Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів (частина друга статті 126 КПК України).

Питання про розподіл процесуальних витрат за результатами судового розгляду у кримінальному провадженні вирішується, у тій справі, в якій вони були понесені, за правилами КПК. Якщо це питання не було вирішене судом, сторони кримінального провадження, свідок, експерт, спеціаліст і перекладач мають можливість оскаржити в цій частині ухвалене у справі судове рішення в апеляційному та касаційному порядку. А тому такі витрати не можуть бути стягнуті з обвинуваченого за позовом, поданим за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №462/6473/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду також наголошувала, що процесуальні витрати, понесені у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

Водночас Велика Палата Верховного Суду вважає, що потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані. Таке право залишається у потерпілого незалежно від того, чи розгляд кримінального провадження завершено винесенням обвинувального вироку або ж ухвали про закриття кримінального провадження (постанова від 17.06.2020 у справі №598/1781/17).

Враховуючи викладене, процесуальні питання, пов`язані з відшкодуванням процесуальних витрат у кримінальному провадженні, вирішуються у тій справі (провадженні), в якій вони були понесені, в порядку, передбаченому КПК України, що виключає можливість їх розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позовні вимоги в частині стягнення майнової шкоди у вигляді витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду кримінального провадження підлягають розгляду в порядку кримінального судочинства та помилково розглянув справу в цій частині по суті в порядку цивільного судочинства, а тому рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди у вигляді витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної цивільної справи у розмірі 50 000 грн, рішення у якій є предметом апеляційного перегляду, то в цій частині колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки витрати на адвоката (правничу допомогу) є складовою судових витрат (або процесуальних витрат), а не збитків (матеріальної шкоди) у розумінні ст. 22 ЦК України.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Водночас, витрати на правничу допомогу регулюються нормами процесуального законодавства, зокрема Главою 8 ЦПК України щодо судових витрат.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката у цивільній справі, стягуються з іншої сторони за результатами розгляду справи шляхом їх розподілу судом, а не як відшкодування матеріальної шкоди (збитків) за статтею 22 ЦК України.Стягнення витрат на правничу допомогу відбувається виключно на підставі норм процесуального законодавства (зокрема, статей 137, 141 ЦПК України), а не норм матеріального права про відшкодування шкоди. Процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні (включно з витратами на оплату послуг адвоката), не є збитками, які можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством

Згідно матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, зокрема, про стягнення матеріальної шкоди у вигляді витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду даної цивільної справи на підставі ст. 22 ЦК України у розмірі 50 000 грн, вимога про розподіл судових витрат згідно ст. 137 ЦПК України не заявлялася, що у свою чергу позбавило права відповідача заперечувати щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, подавати клопотання про зменшення судових витрат, тому колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права..

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 4, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мишка Олександра Васильовича - задовольнити частково. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Пирятинське автотранспортне товариство 15343»- залишити без задоволення.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2025 року в частині позовних вимог про відшкодування майнової шкоди у вигляді витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду кримінального провадження справи - скасувати, а провадження у справі в цій частині - закрити.

В іншій частині рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 червня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов