Провадження № 2/756/6055/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ткач М.М.,

за участі секретаря судового засідання - Тагієва Р.Д.,

представника позивача - Василевського О.Л.,

представника відповідача - Негрич С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Василевський В.П. звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія» компанія «ОРАНТА» ОСОБА_2, про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.01.2025 близько 15 год. 05 хв. у м. Києві по проспекту Степана Бандери водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «ЗА3 Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «BMW 318 D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався зліва. Винуватим у ДТП є водій ОСОБА_2 , оскільки останній порушив пункти 2.3.Б, 13.1, 13.2 Правил дорожнього руху, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. В результаті ДТП транспортний засіб марки «BMW 318 D», реєстраційний номер зазнав механічних ушкоджень. Факт вини ОСОБА_2 в повній мірі підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 31.03.2025 та постановою Оболонського районного суду м. Києва від 11.04.2025 про виправлення описки. Цивільно-правова відповідальність водія, який експлуатує транспортний засіб марки «3А3 Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 станом на момент ДТП була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» (далі - ПАТ «НАСК «ОРАНТА») згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ранспортних засобів № 221066418. У подальшому, ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з заявою та документами у порядку ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 21.02.2025 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» направило на адресу позивача лист, яким повідомило про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з ненаданням рішення суду щодо притягнення страхувальника ПАТ «НАСК «ОРАНТА» до адміністративної відповідальності. Лише 24.04.2025 ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 24 157,94 грн. Представник позивача зазначає, що розмір збитку ПАТ «НАСК «ОРАНТА» визначило на підставі незаконної та необґрунтованої ремонтної калькуляції №1946 від 31.01.2025. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не узгоджувало з позивачем розмір страхового відшкодування, а виплачене страхове відшкодування не відповідає дійсній вартості матеріального збитку, який було завдано транспортному засобу марки «BMW 318D», реєстраційний номер НОМЕР_3 і є значно меншим від страхового відшкодування, яке в дійсності мало б бути виплачене ОСОБА_1 15.04.2025 позивач звернулась до судового експерта Тараканова Ю.Ю. щодо проведення транспортно-товарознавчої експертизи, згідно висновку якого від 28.04.2025 №552 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу BMW 318D, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталося 21.01.2025, станом на дату ДТП, складає 115 419,58 грн., а вартість матеріального збитку (з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу) складає 65 376,58 грн. Таким чином, ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не доплатило ОСОБА_1 суму страхового відшкодування в розмірі 41218,64 грн (65376,58 грн - 24157,94 грн). Також, зазначається, що з урахуванням того, що вартість відновлювального ремонту становить 115419,58 грн з ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 50043,00 грн (115419,58 грн - 65376,58 грн). Враховуючи викладене, просив суд стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 41218,64 грн. недоплаченого страхового відшкодування та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 043,00 грн. різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а також вирішити питання щодо стягнення з відповідачів судових витрат.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 30.07.2025 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи, у частині пред`явленого позову до ОСОБА_2 ; прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 у частині пред`явлених вимог до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія» компанія «ОРАНТА», про відшкодування шкоди, заподіяної майну фізичної особи. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

08.09.2025 до суду від представника відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надійшла заява про письмове опитування учасника справи.

Того ж дня, 08.09.2025 до суду від представника відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надійшов відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

11.09.2025 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вважає доводи представника відповідача безпідставними та необґрунтованими з підстав, викладених у відповіді на відзив. Крім того, подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 38718,64 грн.

02.10.2025 та 09.10.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 19069,91 грн.

10.10.2025 до суду від представника відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» надійшли додаткові пояснення по справі.

20.10.2025 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшли заперечення на письмові пояснення відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що власником транспортного засобу марки «BMW 318D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 є позивач ОСОБА_1

21.01.2025 о 15 год. 05 хв. у м. Києві по просп. Степана Бандери, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом, автомобілем марки «ЗАЗ», моделі «Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_5 , не дотримався безпечного бокового інтервалу та здійснив зіткнення з автомобілем марки «BMW», моделі «318D», реєстраційний номер НОМЕР_6 , який рухався зліва, після удару транспортний засіб по інерції здійснив зіткнення з транспортним засобом автомобілем марки «Mazda», моделі «6», реєстраційний номер НОМЕР_7 . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. ОСОБА_2 , порушив пункти 2.3Б, 13.1, 13.2 Правил дорожнього руху.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 31.03.2025 у справі №756/1102/25 ОСОБА_2 було визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили 11.04.2025.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 11.04.2025 виправлено описку у постанові Оболонського районного суду міста Києва від 31.03.2025 у справі №756/1102/25. Постановлено вважати правильним написання у описовій частині постанови "державний номерний знак НОМЕР_2 ".

Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки вказана вище постанова суду є чинною і має по цій справі преюдиційне значення, вказані обставини стосовно вини ОСОБА_2 у вказаному ДТП, відповідно до вказаної норми ч. 6 ст.82 ЦПК України, не підлягають повторному доведенню.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов`язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.

В силу ст.5 зазначеного вище Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

На момент ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

Згідно з полісом ОСЦПВВНТЗ №221066418, виданого ПАТ «НАСК «ОРАНТА» вбачається забезпечення транспортного засобу марки «ЗАЗ Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Поліс № 221066418 на момент ДТП перебував у статусі «діючий».

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п.34.1 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідно до п.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з положенням п. 36.2 ст.36 вищезазначеного Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до вимог п. 36.4. ст. 36 зазначеного вище Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування).

Як вбачається з матеріалів справи, 23.01.2025 водій транспортного засобу марки «BMW 318D», реєстраційний номер НОМЕР_2 звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з повідомленням про ДТП за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Цього ж числа, 23.01.2025 складено протокол (акт) огляду транспортного засобу марки «BMW 318D», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

24.01.2025 позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про страхове відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно з страховим актом №ОЦВ-25-33-1946/2 від 24.04.2025 відповідачем визначено розмір страхового відшкодування у розмірі 24157,94 грн.

ПАТ «НАСК «ОРАНТА» перерахувало позивачу страхове відшкодування у розмірі 24157,94 грн., що не заперечується сторонами.

Позивач, не погоджуючись із визначеним розміром страхового відшкодування, з метою встановлення фактичного розміру матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП, звернувся до судового експерта Тараканова Ю.Ю. для проведення транспортно-товарознавчої експертизи.

Згідно з висновком експерта №552 від 28.04.2025, матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «BMW 318 D» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 21.01.2025, станом на дату ДТП, складає 65376,58 грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля «BMW 318 D» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження в ДТП, що сталася 21.01.2025, станом на дату ДТП, складає (з урахуванням ПДВ на замінні складові) 115419,58 грн.

Також, судом встановлено, що згідно приєднаної до висновку експерта №552 ремонтної калькуляції №552-25 від 21.01.2025, ціни вказані із +20,00% ПДВ.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20

Позивач під час розгляду справи не надав належних та допустимих доказів фактичних витрат на відновлення автомобіля після ДТП. Суд вважає, що позивач повинен був довести зазначені ним суми, проте він не виконав своїх процесуальних обов`язків, зокрема, не надав до суду належних та допустимих доказів понесених фактичних витрат на ремонт автомобіля після ДТП.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо зменшення суми матеріального збитку на суму ПДВ (20%), оскільки документальне підтвердження факту оплати проведеного позивачем ремонту в матеріалах справи відсутнє.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку щодо зменшення суми страхового відшкодування на суму ПДВ (20%). Отже, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «BMW 318D», реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 54480,48 грн.

Як убачається із матеріалів справи, ПАТ «НАСК «Оранта» сплатило на рахунок позивача суму страхового відшкодування на загальну суму 43806,67 грн. Також судом встановлено, що розмір франшизи згідно полісу становить 2500 грн.

Ураховуючи встановлені обставини у справі, беручи до уваги заяву про зменшення заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає страхове стягнення у розмірі 8173,81 грн.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти 8173,81 грн. У решті заявлених позовних вимог, слід відмовити.

Інші доводи сторін не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу на загальну суму 81000,00 грн., суд дійшов наступного висновку.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом.

Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі.

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання правничої допомоги №10/03/2025 від 10.03.2025, укладений між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Василевський і партнери», детальний опис робіт (наданих послуг) від 15.07.2025, рахунок №1 від 15.07.2025, Акт наданих послуг №1 від 15.07.2025 за Договором №10/03/2025 про надання правничої допомоги від 10.03.2025, детальний опис робіт виконаних адвокатом АБ «Василевський і партнери» Василевським О.Л. від 08.09.2025, детальний опис робіт виконаних адвокатом АБ «Василевський і партнери» Василевським О.Л. від 16.10.2025, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер на надання правничої допомоги.

Крім того, слід зазначити, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України), що узгоджується з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 22.01.2021 року в праві 925/1137/19.

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Слід також зазначити, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.07. 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), у додатковій постанові Верховного Суду від 30.09.2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності таких робіт та значимості таких дій у справі, беручи до уваги часткове задоволення позову та заперечення сторони відповідача, суд вважає, що справедливим, співмірним та обґрунтованим є розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу на загальну суму 7000,00 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. У решті вимог, слід відмовити.

Крім того, позивачем заявлено вимоги щодо витрат за проведення експертизи в розмірі 5000,00 грн, відповідно до яких суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження витрат на проведення експертизи представником позивача було надано акт прийому-передачі виконаних робіт від 28.04.2025 та рахунок №17 від 15.04.2025.

Беручи до уваги вищевикладене, при вирішенні справи по суті та ухвалення судового рішення судом враховано висновок експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи, як доказ, відтак, наявні підстави для відшкодування судових витрат за проведення вказаної експертизи.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на проведення експертизи у розмірі 5000,00 грн.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 519,15 грн.

Керуючись статтями 12-13, 76-81, 141, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування- задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» ( , місцезнаходження: м.Київ, вул.Здолбунівська, буд.7-Д ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошові кошти на загальну суму 8173 (вісім тисяч сто сімдесят три) гривні 81 копійку, витрати по сплаті судового збору у розмірі 519 (п`ятсот дев`ятнадцять) гривень 15 копійок, витрати за проведення експертизи у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок, витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок.

У решті заявлених позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 03.11.2025.

Відомості про сторін:

1. Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_1 );

2.Відповідач: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» ( , місцезнаходження: м.Київ, вул.Здолбунівська, буд.7-Д ).

Суддя М. М. Ткач