Провадження № 2/344/998/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої -Кіндратишин Л.Р.

за участю секретаря судового засідання - Комуніцької Н.В.,

учасники :

позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Якубовський О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

14.10.2024 представник позивача адвокат - Якубовський О.О. через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду, із позовною заявою до відповідача, в якій просив: визнати відповідача батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) внести зміни до актового запису №2899 від 16.11.22016 про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши її батьком відповідача; стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку; здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову зазначено, що сторони у період з 2008 рік по 2009 рік, а також у 2016 році перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Від фактичних шлюбних відносин у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які на даний час проживають з позивачем.

Судовим наказом Івано-Франківського міського суду від 02.09.2024, у справі №344/13543/24 з відповідача на користь позивача стягнено аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку із тим, що сторони на час народження не перебували у зареєстрованому шлюбі відомості про батька, у актовому записі про народження ОСОБА_3 було здійснено відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України.

Відповідач не заперечував своє батьківство: забрав дитину з пологового будинку, водив у дошкільний заклад освіти, спілкувався з нею. Однак, він відмовляється добровільно у позасудовому порядку подавати заяву про реєстрацію його, як батька.

Разом із цим, малолітня дитина проживає із позивачкою та потребує утримання. Однак, відповідач такого утримання не надає. Відсутність в актовому записі про народження ОСОБА_3 запису про відповідача, як її батька, позбавляє позивачку права вимоги щодо стягнення аліментів. Домовленості про сплату аліментів на утримання дитини між сторонами не досягнуто.

При визначенні розміру аліментів слід врахувати, що відповідно до судового наказу від 02.09.2024 року у справі №344/13543/24 за заявою позивача із відповідача на її користь стягуються аліментів на утримання ще однієї їх спільної дитини сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 , у разі встановлення судом батьківства відповідача, має бути аналогічним, тобто теж 1/4 заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач понесла і очікує понести : 4000 грн. - витрати на правову допомогу, 968,96 грн. судовий збір (а.с. 1-6).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15.10.2024 справу передано судді Кіндратишин Л.Р. (а.с. 23-24).

Ухвалою суду від 21.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 28-29).

24.03.2025 ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача про зупинення провадження у справі (а.с. 130-133).

15.04.2025 ухвалою суду призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. Провадження у справі зупинено (а.с. 144-147).

19.06.2025 ухвалою суду поновлено провадження у справі (а.с. 160).

29.07.2025 ухвалою суду витребувано докази (а.с. 175-176).

28.10.2025 до суду через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Шевченко Н.П. надійшла заява про часткове визнання позову, в якій вказала, що в зв`язку з результатами судової молекулярно-генетичної експертизи, відповідач частково визнає пред`явлений до нього позов про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Судовим наказом Івано-Франківського міського суду від 02.09.2024 року у справі №344/13543/24 за заявою позивачки із відповідача на її користь стягуються аліменти на утримання ОСОБА_4 в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 23 липня 2024 року. Крім цього, відповідач має на утриманні двох непрацездатних батьків літнього віку: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Таким чином, враховуючи, що на користь позивачки на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 вже стягуються аліменти в розмірі 1/4 заробітку ОСОБА_2 , тому він готовий сплачувати аліменти на утримання двох їх спільних з позивачкою дітей ( ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі однієї третини його заробітку. Просила позовні вимоги в частині стягнення аліментів задовольнити частково: у розмірі 1/12 заробітку ОСОБА_2 (а.с. 226-229).

28.10.2025 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 237-238).

Позивач та її представник - адвокат Якубовський О.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задоволити.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідача - адвокат Шевченко Н.П. подала заяву в якій просила при розгляді справи по суті врахувати заяву відповідача про часткове визнання позову, та розгляд справи проводити без участі відповідача та його представника.

Суд, заслухавши позивача та її представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до копії свідоцтва про народження виданого повторно 19.02.2021 Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що 16.11.2016 складено відповідний актовий запис №2899. Батьками вказані: ОСОБА_9 та ОСОБА_1 (а.с. 9).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №8 від 19.02.2021, номер актового запису 2899 від 16.11.2016, вбачається, що відомості про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було записано відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 10-11).

Відповідно до витягів з реєстру територіальної громади №2024/008676288 від 22.07.2024, №2024/008635560 від 20.07.2024 зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12, 18).

Судовим наказом Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.09.2024, у справі №344/13543/24, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23.07.2024.

Згідно з довідкою форми 5 начальника штабу - заступника командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_10 №1474/3/267 від 11.03.2025, головний сержант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 110).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 04.05.1973, ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьками є: батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_5 (а.с. 235).

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109-25/13820-БД від 14.10.2025 встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , може бути біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Ймовірність походження ДНК-профілів ОСОБА_3 та біологічних батьків ОСОБА_2 і ОСОБА_1 становить не менше ніж 99,9999% (а.с. 188-190).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно ч.1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Згідно з ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що вищедослідженна сукупність доказів є достатньою для встановлення факту батьківства, а саме, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , є батьком ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . Такі доказами, що з високим ступенем вірогідності підтверджують походження дитини від ОСОБА_2 , є: факт тривалого спільного проживання та ведення спільного господарства; народження дитини в період цих відносин, що свідчить про сталість сімейних зв`язків.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2025 року по справі № 670/1/24 (провадження № 61-2050св25), зазначено, що рішення щодо встановлення факту батьківства має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства в органах реєстрації актів цивільного стану.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 та від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22.

Згідно зі частиною 1 статті 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.

На підставі викладеного суд вважає можливим внести зміни до актового запису №2899 від 16.11.2016 про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління, зазначивши у відомостях про батька дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до ч.3, 4 ст.148 СК України у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років. За заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєне прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків.

Що стосується вимоги позивача про стягнення аліментів, то суд виходить з наступного:

Положеннями ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 1,2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частинами першою та другою статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 3 196 гривень.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що батьки дитини повинні забезпечити її утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму, встановленого для певного віку дитини, як мінімальної гарантії для збереження її здоров`я та розвитку. При цьому кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно, оскільки обов`язок щодо утримання дітей покладений на обох батьків.

Посилання відповідача, що він отримує батьків, які є пенсіонерами, додаючи їхні пенсійні посвідчення, не є достатнім доказом, що свідчить про їх утримання, витрати у певному розмірі.

Суд приймає до уваги, що відповідає є особою працездатного віку, військовослужбовцем. Сплачує аліменти на утримання спільної з позивачкою дитини сина ОСОБА_7 у частці заробітку від своїх доходів щомісячно. Однак, права однієї дитини не можуть порушуватися за рахунок іншої. Діти повинні бути в рівному становищі.

При цьому, слід зазначити, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають докладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19, від 3 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 5 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц та інших.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак, враховуючи, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, інтереси дитини при визначенні розміру аліментів, виходячи з принципів розумності та справедливості, що відповідач є особою працездатного віку, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому стягнення аліментів слід розпочати з дня, коли позивач звернулась із позовом до суду, з 15 жовтня 2024 року.

Роз`яснити сторонам, що у відповідності до ч.1ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (ч.1ст.196 СК України).

Крім цього, за заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України (ст.186 СК України).

Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд, зважаючи на позиції сторін щодо цього питання, дійшов такого висновку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказав, що очікує понести 4000 грн., також 23.10.2025 представник позивача подав клопотання про долучення доказів здійснених судових витрат, в якому вказав, що протягом розгляду справи позивачем понесено судових витрат в розмір 26759,36 грн., з яких 17990,40 грн. - за проведення судової експертизи, 7800 грн. витрати на правову допомогу в рамках договору про надання правової допомоги №494 від 30.09.2024, які і заявив до стягнення з відповідача.

На підтвердження понесення витрат на оплату професійної правничої допомоги позивач надав такі докази: Договір про надання правової допомоги №494 від 30.09.2024 (а.с. 216-219); ордер на надання правничої допомоги серії АТ №1082324 від 11.10.2024 (а.с. 8); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №736 (а.с. 7); детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) по договору №494 про надання правової допомоги від 30.09.2025 за період з 30.09.2024-23.10.2025 у справі №344/18682/24 згідно якого, загальна вартість послуг складає 7800 грн. : складання проекту позовної заяви від 14.10.2024 про встановлення батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини 1200 грн (2,5 години), складання проекту клопотання від 28.07.2025 про витребування доказів та повторне направлення матеріалів для проведення експертизи 1200 грн (1 година), участь у судових засіданнях 3600 грн. (3 судові засідання) (а.с. 222); квитанцію №456250 по договору про надання правової допомоги №494 від 30.09.2024 від 08.09.2025, згідно якої вартість послуги 7800 грн. (а.с. 223).

Даючи оцінку вищевказаному, суд виходить з того, що положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України).

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

В частині 1ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України).

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 742/2585/19.

Даючи оцінку доказам, долученим на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу у даній цивільні справі у розмірі 7800 гривень, суд зазначає, що у договорі про надання правничої допомоги визначені всі істотні умови договору, у тому числі вартість наданих послуг, в акті про надані послуги вказано, які саме було надано послуги, з чим позивач погодився та здійснив їх оплату.

Враховуючи характер виконаної адвокатським об`єднанням роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 7800 грн.

Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Згідно з квитанції (копії) до платіжної інструкції на переказ готівки №13 від 22.09.2025 ОСОБА_1 було сплачено 17990,40 грн., призначення платежу: рах. фактура №25-3231 від 22.09.2025, проведення судової експертизи 1500124 (а.с. 225).

Що стосується витрат в сумі за проведення експертизи, то такі підлягають стягненню з відповідача в користь позивача в сумі 17990,40 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 968,96 грн.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з положень ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої в даному випадку сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача в користь позивача.

На підставі та керуючись ст.ст. 76-81, 89, 223, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилась у місті Івано-Франківську (актовий запис №2899 від 16.11.2016 року здійснений Івано-Франківським міським відділом ДРАЦС південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Івано-Франківськ).

Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (ід.номер у ЄДР: 33645594) внести відповідні зміни до актового запису №2899 від 16.11.2016 про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначивши її батьком громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , залишивши без змін прізвище дитини ( ОСОБА_11 ).

Стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з 15 жовтня 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 26 759 (двадцять шість тисяч сімсот п`ятдесят шість ) гривень 36 копійок судових витрат, які складаються із : 968 ( дев`ятсот шістдесяти восьми) гривень 96 копійок - судового збору, 17 990 ( сімнадцяти тисяч дев`ятсот дев`яносто ) гривень 40 копійок - витрат за проведення експертизи та 7 800 ( семи тисяч вісімсот ) гривень - витрат за надання правничої допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач : ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_5 , адреса реєстрації : АДРЕСА_2 .

Повне рішення - 11.11.2025.

Суддя Івано-Франківського міського суду Л.Р. Кіндратишин