Справа № 465/2167/25
Провадження № 2/461/1910/25
УХВАЛА

Іменем України

11.11.2025 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Зубачик Н.Б.,

секретаря судових засідань Чубей К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом до Львівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 19.03.2025 справу передано за підсудністю на розгляд до Галицького районного суду м. Львова.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.05.2025 визначено головуючого суддю Зубачик Н.Б.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 14.05.2025 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 29.07.2025 підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду.

11.11.2025 представник позивача Гордієнко О.Ю. через Електронний суд подала клопотання про скерування справи за підсудністю. В обгрунтування поданого клопотання покликається на те, що позови щодо нерухомого спадкового майна подаються за місцем знаходження цього майна. Відтак, оскільки нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є спадковим майном та підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, просить направити справу за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, однак про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, однак про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовну заяву необхідно передати на розгляд іншому суду за підсудністю, з наступних підстав.

Процесуальним законодавством передбачено наступні види підсудності: загальна (стаття 27 ЦПК України), альтернативна (стаття 28 ЦПК України), підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами (стаття 29 ЦПК України) та виключна (стаття 30 ЦПК України).

Виключна підсудність, встановлена ст. 30 ЦПК України, означає імперативне правило, відповідно до якого справи, віднесені до цього виду підсудності, можуть розглядатися винятково за вказаним у законі місцем. До цього виду підсудності законом віднесено такі категорії справ: 1) позови, що виникають з приводу нерухомого майна (пред`являються за місцем знаходженням майна або основної його частини); 2) позови про зняття арешту з майна (пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини); 3) позови кредиторів спадкодавця, що подаються до прийняття спадщини спадкоємцями (пред`являються за місцезнаходженням спадкового майна або основної його частини); 4) позови до перевізників, що виникають з договорів перевезення вантажів, пасажирів, багажу, пошти (пред`являються за місцезнаходженням перевізника); 5) справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги (розглядаються судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває судно, або порту реєстрації судна).

Відповідно до правил виключної підсудності, які встановлені в ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном (п. 7.36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19).

Таким чином, правила виключної підсудності стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно, зокрема, щодо спадкових прав на нерухоме майно.

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 та постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що позови спадкоємців про встановлення фактів розглядаються в порядку позовного провадження на які поширюються правила виключної підсудності і вони пред`являються за місцем знаходження майна або основної його частини, якщо такі позови виникають із приводу нерухомого майна.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивачу необхідно для прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , зокрема квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку про те, що на дані правовідносини поширюються правила виключної підсудності і вони повинні пред`являтись за місцем знаходження майна або основної його частини.

Судом встановлено, що спадкове майно, а саме квартира, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить до територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Львова.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Згідно із нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у пункті 1 статті 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України» зазначає, що суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що справа не належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Галицького районного суду м. Львова, а цивільна справа підлягає передачі для розгляду за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 27, 30, 31, 32, 187, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

цивільну справу №465/2167/25 за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю - передати за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Львова.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Зубачик Н.Б.