Провадження №2/389/577/25
Ухвала

іменем України

03 листопада 2025 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Савельєвої О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кондратенко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, Знам`янського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про зняття арешту з майна,

з участю: представника позивачки - адвоката Урсаленка О.М.,

встановив:

ОСОБА_1 16.06.2025 звернулася до суду з позовом, в якому просила зняти арешт з усього належного їй нерухомого майна, накладеного в межах виконавчого провадження №75999614, відкритого 09.09.2024.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що у квітні 2015 року їй стало відомо про існування обтяження щодо її майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №60518137 від 09.09.2024 у зв`язку з примусовим виконанням вимоги ГУ ДПС у Кіровоградській області №Ф-97412-53У від 09.02.2021 на суму 37 788 грн 74 коп, яка складена на ім`я ОСОБА_2 . Зазначає, що жодного стосунку до наявної заборгованості вона не має, на її звернення до цього управління відповіді не отримала, виконавча служба ніколи її не повідомляла про наявність відкритого виконавчого провадження. Вважає, що виконавчі дії проводяться стосовно іншої особи, яка має таке ж прізвище, як і вона, тому вимушена звернутися до суду з цим позовом.

В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача (ГУ ДПС у Кіровоградській області) в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав.

Представник відповідача (Знам`янського відділу державної виконавчої служби) в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Також суду подані письмові пояснення, в яких представник відповідача зазначив, що в провадженні цієї виконавчої служби дійсно перебуває виконавче провадження №75999614 від 09.09.2024 про стягнення з ОСОБА_1 недоїмки в сумі 37 788 грн 74 коп за виконавчим документом №Ф-97412-53У від 09.02.2021, виданим ГУ ДПС у Кіровоградській області. В цьому виконавчому провадженні боржницею заборгованість не сплачена, тому з її доходів здійснюються відрахування, залишок боргу становить 36 149 грн 75 коп. Водночас, арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 накладено не в межах виконавчого провадження №75999614, про яке вказується позивачкою в цьому позові, а в іншому виконавчому провадженні - №29466836 з примусового виконання виконавчого листа №2-825/2011, виданого Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області 18.10.2011, про стягнення з позивачки боргу на користь ОСОБА_3 , яке боржницею не було виконано, виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки згідно з п.1 ч.4 ст.59 вказаного Закону арешт з майна боржника може бути знято у разі фактичного виконання виконавчого документа в повному обсязі, тому представник виконавчої служби вважає, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Суд, вислухавши представника позивачки та дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як встановлено судом під час розгляду цієї справи, позивачкою (попереднє прізвище ОСОБА_4 ) пред`явлено вимогу про зняття арешту з усього нерухомого майна, яке належить їй на праві приватної власності.

Арешт на її майно накладено на підставі постанови ВДВС Знам`янського МРУЮ про відкриття виконавчого провадження від 26.10.2011 у виконавчому провадженні №29466836 з примусового виконання виконавчого листа №2-825/2011, виданого Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області 18.10.2011, про стягнення з позивачки боргу на користь ОСОБА_3 .

Шляхом безпосереднього доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що вказане виконавче провадження було відкрито у зв`язку з примусовим виконанням рішення Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 03.10.2011 у справі №2-825/11 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення заборгованості. Цим рішенням із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 солідарно стягнуто борг в сумі 6 000 грн та витрати з ІТЗ в сумі 120 грн, всього в розмірі 6 180 грн.

Вказане судове рішення боржницею (позивачкою в цій справі) не виконано, заборгованість не сплачена, виконавчий документ був повернутий стягувачу ( ОСОБА_5 ) без виконання на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», якою встановлено, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

В межах виконавчого провадження №75999614 від 09.09.2024, на що вказує позивачка в позові, арешт на її нерухоме майно не накладався.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Згідно з ч.1 ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (далі Закон №606-XIV) (в редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржниці) заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.57 Закону №606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Аналогічні положення містяться і у ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону №1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст.19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до ст.447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки судом встановлено, що позивачка є боржницею у виконавчому провадженні №29466836 від 26.10.2011, між сторонами відсутній спір про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт, і таке право позивачки ніким не оспорюється, тому вона не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржницею рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Судом також враховується, що судове рішення боржницею не виконано, заборгованість не погашена. Виконавчий лист у вказаному виконавчому провадженні у встановленому законом порядку не визнаний таким, що не підлягає виконанню, тому стягувач ( ОСОБА_5 ) не позбавлена можливості повторно звернути його до виконання, з метою забезпечення виконання рішення суду ухваленого на її користь.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що позивачка, як боржниця у виконавчому провадженні, не може виступати позивачем в цій справі й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, тому провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Боржниця, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №904/51/19, Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 24.05.2021 у справі №712/12136/18, Верховного Суду від 08.09.2021 у справі №369/3757/20, Верховного Суду від 04.01.2023 у справі №336/6130/20.

Крім того, згідно з ч.2 ст.255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки позивачкою при зверненні до суду з цим позовом сплачений судовий збір в сумі 1 211 грн 60 коп, однак провадження в цій справі підлягає закриттю у зв`язку з тим, що зазначений спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, тому сплачену суму судового збору необхідно повернути позивачці.

Керуючись ст.15 ЦК України, ст.2, 19, 255, 258, 260, 261, 268 ЦПК України, суд,

постановив:

Провадження в цій справі закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Роз`яснити ОСОБА_1 право на звернення до суду зі скаргою в порядку ст.447-1 ЦПК України, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішень, дій, бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір,сплачений при поданні цього позову, в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 60 коп (платіжна інструкція АТ КБ «Приватбанк» №2.179774057.1 від 15.06.2025).

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повна ухвала складена 07.11.2025.

Суддя Знам`янського міськрайонного суду

Кіровоградської області О.В. Савельєва