Справа № 930/24/25
Провадження № 22-ц/801/2349/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войницька Т. Є.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 рокуСправа № 930/24/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Міхасішина І.В.,

за участю секретаря судового засідання Закерничної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу №930/24/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Немирівської міської ради про заміну опікуна над недієздатною особою,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ткача Юрія Анатолійовича на ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 19 вересня 2025 року, яку постановила суддя Войницька Т.Є. в Немирівському районному суді Вінницької області, повний текст складено 23 вересня 2025 року,

в с т а н о в и в :

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з заявою про заміну опікуна над недієздатною особою, яку мотивував тим, що рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2024 року в справі № 930/2138/21 визнано недієздатною громадянку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено опіку над нею та призначено її опікуном ОСОБА_1 .

На момент звернення до суду з даною заявою опікуну виповнилось 62 роки. Стан здоров`я опікуна останнім часом значно погіршився. Похилий вік та стан здоров`я позбавляють можливості ОСОБА_1 виконувати свої обов`язки щодо опіки над недієздатною особою ОСОБА_3 . У зв`язку з вищевикладеним, виникла необхідність замінити опікуна недієздатної особи ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на рідного племінника недієздатної особи ОСОБА_2 , який погодився стати опікуном та має змогу це робити.

Факт родинних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 1994 року.

Таким чином, просив звільнити ОСОБА_1 від повноважень опікуна над недієздатною ОСОБА_3 та призначити ОСОБА_2 її опікуном.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 19 вересня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Немирівської міської ради про заміну опікуна над недієздатною особою.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Ткач Ю.А. подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою, постановлену з порушенням норм процесуального права, тому просив скасувати ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 19 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про заміну опікуна над недієздатною особою задовольнити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції помилково визнано неналежними подані заявником докази, які підтверджують неможливість виконання заявником обов`язків опікуна.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У випадках, встановлених цим Кодексом, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються колегією у складі одного судді і двох присяжних, які при здійсненні правосуддя користуються всіма правами судді (частина друга статті 34 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (пункт 1 частини другої статті 293 ЦПК України).

У випадках, встановлених пунктами 1, 3, 4, 9, 10 частини другої статті 293 ЦПК України, розгляд справ проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних (частина четверта статті 293 ЦПК України).

Так, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 15 вересня 2025 року у справі №727/5306/24 зроблено наступний висновок.

«Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантується кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у контексті дотримання конвенційного принципу «суду, встановленого законом» дотримується позиції, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування «суду», а й на склад колегії у кожній справі (рішення від 04 травня 2000 року у справі «Buscarini v. San Marino», заява № 31657/96); фраза «встановлений законом» охоплює не тільки законодавство, що стосується установи і юрисдикції трибуналу, але і склад суду у кожній справі (рішення від 28 листопада 2002 року у справі «Lavents v. Latvia», заява № 58442/00, пункт 114; від 02 квітня 2013 року у справі «Momcilovic v. Serbia», заява № 23103/07, пункт 29; від 21 червня 2016 року у справі «Ignat v. Romania», заява № 58613/08, пункт 22); фраза «встановлений законом» також охоплює питання дотримання судом особливих правил, що регулюють його діяльність (рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 і № 29465/04, пункт 24).

Обміркувавши викладене, Об`єднана палата зауважує, що:

законодавець поряд із загальним правилом про одноособовий розгляд цивільних справ у суді першої інстанції передбачив особливі правила формування складу суду для розгляду певних категорій справ окремого провадження, зокрема, щодо обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, а саме у складі одного судді і двох присяжних;

під час вирішення питання про встановлення недієздатності особи суд одночасно вирішує питання про встановлення опіки і призначення їй опікуна (за поданням органу опіки та піклування), а склад суду з розгляду такої категорії справ одноособово змінився на визначення суду у складі одного судді та двох присяжних. Проте суд, установивши наявність підстав для визнання фізичної особи недієздатною, може не визначитися із питанням встановлення опіки та призначення опікуна в єдиному провадженні, зокрема з огляду на невідповідність подання органу опіки та піклування вимогам закону щодо його обґрунтованості, змісту та процесуальної форми. Законодавством не передбачено, що визнання особи недієздатною і призначення опікуна в обов`язковому порядку має відбуватися в єдиному судовому процесі;

питання встановлення опіки і призначення опікуна, як і питання зміни чи звільнення опікуна, є похідними у справах про визнання особи недієздатною, а їх вирішення у наступному судовому процесі після вирішення питання про недієздатність фізичної особи не свідчить про те, що вони стосуються окремого факту, а є наслідком вирішення питання про недієздатність. Більше того, заява про призначення заявника опікуном в іншому судовому процесі може розглядатися, лише якщо суд вже встановив недієздатність фізичної особи, щодо якої ініціюється питання опіки. Встановлення опіки і призначення опікуна, які ініційовані та розглядаються після вирішення питання про недієздатність фізичної особи, є по суті продовженням незавершеної процедури визнання недієздатною фізичної особи, яка потребує особливого захисту та опіки з боку іншої особи / закладу, а їх вирішення в іншому судовому процесі не впливає на правила визначення складу суду;

норми процесуального права, які визначають порядок розгляду судом питань про призначення, зміну, звільнення від виконання обов`язків опікуна (частина друга статті 300 ЦПК України), розміщені у главі 2 розділу IV ЦПК України, щодо якої у взаємозв`язку і з положеннями пункту 1 частини другої статті 293 ЦПК України існує безальтернативний припис, передбачений частиною четвертою статті 293 ЦПК України, про розгляд таких справ саме колегіальним складом суду (один суддя і двоє присяжних), та не передбачено диференційованого підходу щодо формулювання складу суду залежно від специфіки питання, яке є предметом судового розгляду відповідно до статті 300 ЦПК України. Таке тлумачення змісту частини другої статті 300 ЦПК України та пункту 1 частини другої статті 293 ЦПК України з огляду на специфіку спірних правовідносин та їх соціальну важливість відповідає принципам справедливості, розумності та узгоджується з положеннями Конвенції, зокрема пунктом 1 статті 6. Тому до вимог про встановлення опіки і призначення опікуна, як і про його заміну чи звільнення, що вирішуються після вирішення вимоги про визнання фізичної особи недієздатною в іншому судовому процесі, має застосовуватися правило визначення складу суду, передбачене у пункті 1 частини другої статті 293 ЦПК України щодо вимоги про визнання фізичної особи недієздатною;

вимоги про встановлення опіки, призначення опікуна чи співопікуна, заміни опікуна або співопікуна чи звільнення від повноважень опікуна, які вирішуються після вирішення вимоги про визнання фізичної особи недієздатною в іншому судовому процесі, підлягають розгляду судом першої інстанції у складі одного судді і двох присяжних».

Тобто, вимоги про встановлення опіки, призначення опікуна чи співопікуна, заміни опікуна або співопікуна чи звільнення від повноважень опікуна, які вирішуються після вирішення вимоги про визнання фізичної особи недієздатною в іншому судовому процесі, підлягають розгляду судом першої інстанції у складі одного судді і двох присяжних.

Пунктом 1 ч.3 ст.376 ЦПК України обумовлено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Оскільки зазначену справу розглянуто судом у складі судді Войницької Т.Є. одноособово без присяжних, останнє підлягає скасуванню як таке, що розглянуто неповноважним складом суду.

Щодо розгляду справи по суті заяви.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно паспорта серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився в с. Зведенівка Шаргородського району Вінницької області. Зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 30 березня 2011 року.

Згідно з паспорта серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася в с. Зведенівка Тульчинського району Вінницької області. Зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно з паспорта № НОМЕР_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народився в. м. Немирів Немирівського району Вінницької області.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Немирів Вінницької області. Його батьками записані: батько ОСОБА_1 , матір ОСОБА_4 .

Згідно Витягу з реєстру територіальної громади від 01 червня 2025 року ОСОБА_1 , з 26 березня 2025 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно зі ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. А згідно з ч.4 ст.63 цього Кодексу опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особливих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Згідно з положеннями ст.64 ЦК України опікуном або піклувальником не може бути фізична особа, яка позбавлена батьківських прав, якщо ці права не були поновлені; поведінка та інтереси якої суперечать інтересам фізичної особи, яка потребує опіки або піклування.

Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

При призначенні опікуна обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2024 року у справі№ 341/1526/23 (провадження № 61-6358св24) вказав, згідно з підпунктами 3.2, 3.3 Правил опіки та піклування опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які: не досягли 18 років; визнані в установленому порядку недієздатними або обмежено дієздатними; перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах; раніше були опікунами чи піклувальниками та з їх вини опіку чи піклування було припинено; позбавлені батьківських прав; інтереси яких суперечать інтересам осіб, що підлягають опіці чи піклуванню; засуджені за скоєння тяжкого злочину. Документи, за наявності яких органи опіки і піклування призначають опікуна: повідомлення державних, громадських організацій або заяви громадянина (громадян); копії свідоцтва про народження особи, що потребує опіки, або іншого документа, який підтверджує її вік; копія свідоцтва про смерть батьків або рішення суду про визнання громадянина безвісно відсутнім або оголошення їх померлими чи інших матеріалів, які підтверджують неможливість виховання дитини. Якщо опіка призначається над повнолітньою особою, рішення суду про визнання даної особи недієздатною; акт обстеження умов життя особи, що потребує опіки, і опис її майна; довідки про стан здоров`я особи, що потребує опіки (якщо вона раніше проживала окремо), та майбутнього опікуна (піклувальника); довідка про місце проживання майбутнього опікуна і його заява про прийняття на себе обов`язків про опіку; акт перевірки умов життя майбутнього опікуна та висновок від органів опіки та піклування за місцем проживання опікуна про можливість виконувати опікунські обов`язки; довідка лікувальної установи про відсутність в сім`ї майбутнього опікуна (піклувальника) захворювань, що перешкоджають влаштуванню до нього особи, що потребує опіки; документ про закріплення за дитиною житлової площі.

Отже, можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки та піклування.

У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі № 753/1905/22 (провадження № 61-8758св23) зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Такий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року в справі № 736/1508/17 (провадження № 61-39361св18), від 28 лютого 2024 року в справі № 372/3474/21 (провадження № 61-16349св23).

Відповідно до ч.1 ст.75 ЦК України суд, якщо він призначив опікуна чи піклувальника, або орган опіки та піклування за заявою особи звільняє її від повноважень опікуна або піклувальника. Ця заява розглядається судом або органом опіки та піклування протягом одного місяця.

Згідно ч. 2 ст. 300 ЦПК України суд за заявою органу опіки та піклування чи особи, призначеної піклувальником або опікуном, у місячний строк звільняє її від повноважень піклувальника або опікуна і призначає за поданням органу опіки та піклування іншу особу, про що постановляє ухвалу (ст. 12 ЗУ «Про опіку та піклування над повнолітніми недієздатними особами та особами, цивільна дієздатність яких обмежена»).

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2024 року (справа №930/2138/21) визнано недієздатною ОСОБА_3 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено опіку над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначено опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Встановлено строк дії рішення про визнання недієздатною ОСОБА_3 , два роки з дня набрання рішенням законної сили.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з висновком опікунської ради при виконавчому комітеті Немирівської міської ради про доцільність зміни опікуна над недієздатною особою ОСОБА_3 від 15 квітня 2025 року №193, визнано доцільним змінити опікуна над недієздатною особою ОСОБА_3 , звільнивши від повноважень опікуна ОСОБА_1 , призначивши опікуном ОСОБА_2 .

Колегія суддів вважає, що висновок опікунської ради при виконавчому комітеті Немирівської міської ради про доцільність зміни опікуна над недієздатною особою ОСОБА_3 від 15 квітня 2025 року №193 не відповідає вимогам закону, оскільки вирішуючи питання про призначення саме ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_3 , орган опіки та піклування Немирівської міської ради, не навів достатніх мотивів щодо призначення опікуном саме ОСОБА_2 .

При цьому, як вбачається з мотивувальної частини рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 04 жовтня 2024 року (справа №930/2138/21), судом першої інстанції в судовому засіданні було встановлено, що інших осіб, які мають можливість здійснювати догляд над інвалідом, немає.

Проте в січні 2025 року ОСОБА_1 (через три місяці) звертається з заявою про заміну опікуна та призначення саме ОСОБА_2 опікуном ОСОБА_3 , що свідчить про зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню.

У постанові від 28 травня 2025 року у справі №641/7190/23 (провадження № 61-16711св24) Верховний Суд зазначив, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність цього, уникаючи можливих зловживань, та належним чином мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 04 червня 2025 року у справі № 348/1679/24 (провадження № 61-3728св25).

Колегія суддів враховує, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками сімейних відносин для уникнення виконання встановлених законом обов`язків. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа використовувала право на зло; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб, держави (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов: настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які потерпають від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин).

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 754/5841/17, від 27 лютого 2025 року у справі №344/2344/24 (провадження № 61-14969св24); від 04 червня 2024 року у справі № 753/1417/24 (провадження № 61-15890св24).

Зважаючи на те, що висновок опікунської ради при виконавчому комітеті Немирівської міської ради від 15 квітня 2025 року №193, не відповідає вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, а матеріали справи не місять належних та допустимих доказів дійсності намірів ОСОБА_2 та необхідності забезпечення саме ним особистих майнових та немайнових прав (інтересів) недієздатної ОСОБА_3 , колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведене, а також те, що справу в суді першої інстанції розглянуто неповноважним складом суду, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Щодо судових витрат.

Частина 2 статті 299 ЦПК України містить правило, що судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави, тобто, заявник звільнений від сплати судового збору за подання заяви про визнання особи недієздатною, оскільки судовий збір є складовою судових витрат. Відмінне від наведеного розуміння частини 2 статті 299 ЦПК України призведе до порушення права заявника на доступ до правосуддя, доступ до суду, що є неприпустимим.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №637/909/21.

Виходячи з наведеного, колегія суддів, дійшла висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ткача Юрія Анатолійовича задовольнити частково.

Ухвалу Немирівського районного суду Вінницької області від 19 вересня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Орган опіки та піклування Немирівської міської ради про заміну опікуна над недієздатною особою відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 12 листопада 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Міхасішин І.В.