У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Іванов А.П., ознайомившись із заявою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Ковалець Марти Іванівни про забезпечення позову,

встановив:

11.11.2025 від представника заявника ОСОБА_1 адвоката Ковалець Марти Іванівни надійшла заява, в якій вона просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_2 (Адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, дарування, та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню майнових прав, а також накласти арешт на майно, а саме на квартиру, загальною площею (кв.м): 51.7, житловою площею (кв.м): 28.3, за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 101).

В обґрунтування забезпечення позову представник заявника зазначає, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належала квартира, загальною площею (кв.м): 51.7, житловою площею (кв.м): 28.3, за адресою: АДРЕСА_2 . На початку 2024 року стан здоров`я ОСОБА_1 істотно погіршився, у зв`язку з чим були заплановані оперативні втручання та подальша тривала реабілітація. Усвідомлюючи, що у період лікування вона не матиме можливості особисто вчиняти юридично значущі дії, пов`язані із соціальним забезпеченням, ОСОБА_1 була вимушена звернутися за допомогою до близької особи, а саме доньки - ОСОБА_3 . Скориставшись фізичною вразливістю та складним станом позивача, ОСОБА_3 запропонувала оформити на її ім`я довіреність, мотивуючи це необхідністю представлення інтересів ОСОБА_1 у питаннях оформлення пенсійних виплат, субсидій та інших соціальних послуг. З огляду на довіру до доньки та перебування у тяжкому фізичному та емоційному стані, ОСОБА_1 була позбавлена можливості повною мірою оцінити ризики та наслідки такого рішення, що й зумовило згоду на оформлення відповідної довіреності. У жовтні 2024 року ОСОБА_3 повідомила позивача про те, що довіреність на її ім`я нібито вже оформлена приватним нотаріусом Кішкіним Д.В. Дана інформація стала для ОСОБА_1 несподіванкою, оскільки вона особисто до офісу зазначеного нотаріуса не приїздила, у нотаріуса не була присутня та жодних документів, у тому числі довіреностей, не підписувала. Позивач не надавала нотаріусу особистих документів, не висловлювала власного волевиявлення щодо оформлення довіреності та не вчиняла будь-яких дій, спрямованих на її підписання чи посвідчення. У жовтні 2025 року позивачу стало відомо, що 10.09.2025 ОСОБА_3 , діючи на підставі зазначеної довіреності, уклала договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири, що належала ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 . Покупцем за вказаним правочином є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є рідною донькою ОСОБА_3 . Жодних погоджень, розпоряджень, чи дозволів на відчуження частки належної позивачу квартири остання не давала, і не бажала її відчужувати, оскільки дане житло постійним і єдиним місцем проживання ОСОБА_1 . Позивач вважає, що оскільки позов стосуватиметься визнання договору купівлі-продажу недійсним, з метою недопущення подальшого вибуття майна на користь третіх осіб поза волею позивача, на час розгляду справи доцільним буде вжити заходи забезпечення позову. Все це, в подальшому унеможливить або істотно ускладнить виконання рішення суду, у зв`язку з чим існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову, шляхом заборони ОСОБА_2 (Адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, дарування, та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню майнових прав, а також накласти арешт на майно, а саме на квартиру, загальною площею (кв.м): 51.7, житловою площею (кв.м): 28.3, за адресою: АДРЕСА_2 (PHOHM: 101).

Згідно з положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України розгляд заяви про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи.

Суд, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, дійшов до наступного висновку.

Згідно з положень ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (ч. 2 ст.149 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема: зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Зі змісту розглядуваної заяви видно, що предметом позову, який буде пред`явлений заявницею в порядку ч. 4 ст. 152 ЦПК України є визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10.09.2025 №1049, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та застосування наслідків недійсності правочину.

На підтвердження обґрунтування майбутній позовних вимог представником заявника надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №451142557 від 07.11.2025, з якого видно, що квартири загальною площею (кв.м): 51.7, житловою площею (кв.м): 28.3, за адресою: АДРЕСА_2 (належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_2 . Право власності набуто на підставі договору купівлі-продажу від 10.09.2025. Інша частка належить заявниці ОСОБА_1 .

Враховуючи викладене, з наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предмет позову, який буде пред`явлений заявницею в порядку ч. 4 ст. 152 ЦПК України, та заявлені її представником заходи забезпечення позову є взаємопов`язаними, а невжиття вказаних заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав заявниці як позивача, за захистом яких вона планує звернутися до суду.

Тож, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів заявниці, зокрема шляхом попередження подальшого відчуження об`єкта нерухомості, суд вважає за можливе вжити заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на таке майно.

При цьому суд враховує те, що саме такий вид забезпечення позову, є достатнім і співмірним із вимогами, які планує пред`явити заявниця як позивачка, відповідає вимогам Закону.

Вирішуючи питання про необхідність застосування зустрічного забезпечення, суд виходить з того, що на час вирішення заяви про забезпечення позову, у суду відсутні відомості про існування визначених ч. 3 ст. 154 ЦПК України обставин, за наявності яких суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення.

Керуючись ст. ст. 149-159 ЦПК України, суд

постановив:

Накласти арешт на квартиру загальною площею (кв.м): 51.7, житловою площею (кв.м): 28.3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 101).

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, дарування тощо) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню майнових прав щодо квартири загальною площею (кв.м): 51.7, житловою площею (кв.м): 28.3, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (РНОНМ: 101).

Роз`яснити заявнику та (або) його представнику про обов`язок пред`явити позовну заяву до суду протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову до подання позову до суду.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Стягувач: ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 );

Боржник: ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов