Справа № 145/1012/25
Провадження №2/145/785/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2025 селище Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді Патраманського І. І. ,

за участю: секретаря судового засідання Крикливої М.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осібу відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс», , місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Саперне Поле, 12, прим.1008;

в особі представника позивача - адвоката Пархомчука Сергія Валерійовича,

до

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , мотивуючи позовні вимоги тим, що 20.06.2020 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та відповідачем укладено кредитний договір № /523993, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит в розмірі 2500 грн. Відповідач зобов`язався повернути кредит разом з нарахованими відсотками у визначений сторонами строк, проте своє зобов`язання не виконав.

20.08.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-20/08/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» відступило ТОВ «Сіті Фінанс Груп» право грошової вимоги до позичальників, у тому числі, за кредитним договором № /523993 від 20.06.2020.

25.08.2021 ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги №1-25/08/2021, відступив право вимоги за кредитним договором №/523993 від 20.06.2020, укладеним зі ОСОБА_1 до ТОВ «ФК АЙКОНС», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача.

Розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 10625,00 грн, яка складається з: 2500,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 8125,00 грн - прострочена заборгованість за процентами

Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Враховуючи викладене позивач просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №/523993 від 20.06.2020 у сумі 10625,00 грн та судові витрати.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 23 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.

Копію ухвали було направлено учасникам справи, зокрема, відповідачу на зареєстровану адресу проживання 23.07.2025 (а.с. 34). Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернуто до суду з довідкою про причини повернення, у якій зазначено, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 35).

Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Частиною 10 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотань про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про вирішення спору за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

20.06.2020 між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /523993 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір, відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (а.с. 15-18).

Відповідно до п.1.1., 1.2., 1.3. індивідуальної частини Кредитного договору Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 2500,00 гривень; дата надання кредиту: 20.06.2020; строк кредиту: 30 днів, тобто до 19.07.2020; стандартна процентна ставка 2,50 % в день.

Факт укладення договору підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с.10).

Отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 2500 грн за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 , підтверджується інформаційним листом та таблицею ТОВ «Платежі Онлайн» №2025-ПО/209 від 09.07.2025 (а.с.26-27).

20.08.2021 між ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» та ТОВ «Сіті Фінанс Груп» укладено договір факторингу №1-20/08/2021, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитна установа «Європейська кредитна група» відступило ТОВ «Сіті Фінанс Груп» право грошової вимоги до позичальників, у тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № /523993 від 20.06.2020 у розмірі 10625,00 грн (а.с. 10 зворот, 19-22).

25.08.2021 ТОВ «ФК СІТІ ФІНАНС ГРУП», як новий кредитор, відповідно до умов договору про відступлення права вимоги №1-25/08/2021, відступив право вимоги за кредитним договором № /523993 від 20.06.2020, укладеним зі ОСОБА_1 до ТОВ «ФК АЙКОНС», у зв`язку з чим останній набув права грошової вимоги до відповідача у розмірі 11625,00 грн (а.с. 9, 11-12).

Відповідно до копії виписки з особового рахунка за кредитним договором №/523993 від 20.06.2020 боржнику, яким є ОСОБА_1 , надано кредит згідно з кредитним договором № /523993 від 20.06.2020; заборгованість перед ТОВ «ФК «АЙКОНС» за вказаним кредитним договором станом на 28.03.2025 (включно) складає 10625,00 грн, з яких: 2500 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 8125 грн - прострочена заборгованість за процентами; станом на 28.03.2025 заборгованість за кредитним договором № /523993 від 20.06.2020 не погашена (а.с. 8 зворот).

Надаючи оцінку дослідженим у справі доказам та встановленим на їх підставі правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Статтею 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до положень ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначено Законом України "Про споживче кредитування".

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Відповідно до п. 2, 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом. Загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про споживче кредитування" визначено, що кредитна лінія - вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування. При цьому може бути передбачено право споживача отримати кредит у межах встановленого кредитного ліміту у разі часткового або повного погашення кредиту протягом строку кредитування, визначеного в договорі про споживчий кредит.

Частиною 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису ) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Договір є правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Доказів про неправомірність кредитного договору матеріали справи не містять.

У разі не спростування презумпції правомірності договорів всі права, набуті сторонами правочинів за ними, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Згідно зі ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 статті 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Висновки суду.

Як вбачається із змісту позовної заяви та розрахунку заборгованості, наданих позивачем, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № /523993 від 20.06.2020 в розмірі 10625,00 грн, з яких: 2500 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 8 125 грн - прострочена заборгованість за процентами.

Суд погоджується із обґрунтованістю позовної вимоги про стягнення простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 2500 грн, оскільки судом установлено факт укладання кредитного договору на зазначену суму та невиконання зобов`язань відповідачем із повернення кредитних коштів. Заперечень від відповідача щодо факту укладення кредитного договору до суду не надходило.

Водночас щодо розрахунку заборгованості за процентами суд зазначає таке.

Із позовної заяви, кредитного договору та розрахунку заборгованості вбачається, що 20.06.2020 між ТОВ «КРЕДИТНА УСТАНОВА «ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА», правонаступником якого є ТОВ "ФК АЙКОНС", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /523993 про надання кредиту в розмірі 2500,00 грн строком на 30 днів, тобто до 19.07.2020 (п.1.2. договору), але в будь-якому випадку договір діє до повного його виконання сторонами (п.1.2. договору). Клієнт сплачує товариству 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу (п.1.3. договору). Проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з першого дня надання кредиту клієнту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п.2.3. договору).

Виходячи із суми заборгованості, встановленої розрахунком, та заявлених позовних вимог вбачається, що проценти відповідачу нараховані за 130 днів. Тобто за 30 днів користування кредитними коштами (п.1.2. кредитного договору) та 100 днів прострочення погашення кредиту (п. 2.3. кредитного договору).

Суд не погоджується із таким розрахунком, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 уточнила висновок висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в пункті 123 постанови від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, про те, що з огляду на умови кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом припиняється у день фактичного повернення кредиту незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у п. 141 зазначеної постанови вказала, що у разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором.

Застосовуючи наведені вище норми цивільного законодавства України та висновки Верховного суду, суд тлумачить умови п.1.2. кредитного договору щодо нарахування процентів як проценти за користування кредитом у розумінні ст. 1048, 1056-1 ЦК України та п. 2.3. кредитного договору щодо нарахування процентів як проценти за прострочення виконання грошового зобов`язання у розумінні ст. 625 ЦК України.

Суд вважає обґрунтованими позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за тілом кредиту та процентів, нарахованих в межах строку кредитування та дії кредитного договору.

Водночас, щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача процентів, передбачених п. 2.3. кредитного договору, нарахованих за період прострочення виконання зобов`язання суд звертає увагу на те, що 24.12.2023 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг".

Зазначеним законом пункт 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" викладено в такій редакції: "У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "ФК АЙКОНС" підлягають до часткового задоволення. Зокрема, зі ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФК АЙКОНС" підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 20.06.2020 № /523993 від 20.06.2020 в таких розмірах: за тілом кредиту - 2500 грн, за нарахованими в межах строку кредитування процентами за 30 днів - 1875 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню, складає 4375,00 грн.

Заборгованість за нарахованими процентами за прострочення виконання зобов`язань за 100 днів в розмірі 6250 грн, відповідно до п. 6 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування", підлягають списанню кредитодавцем, а в даному випадку ТОВ "ФК АЙКОНС" як правонаступником первісного кредитора.

Таким чином, встановивши всі фактичні обставини справи, дослідивши кожний доказ з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, та сукупність доказів з точки зору їх достатності, надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором № /523993 від 20.06.2020 в розмірі 4375 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 2500 грн, заборгованість за процентами - 1875 грн.

Щодо судових витрат.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача витрати на сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн, що підтверджено платіжною інструкцією від 26.06.2025 № 11645 (а.с. 25), та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500,00 гривень, розмір яких підтверджує договором про надання правової допомоги від 16.06.2025 (а.с.13-14), актом про отримання правової допомоги від 11.08.2025 (а.с.40), рахунком від 11.08.2025 № 11.08.2025-5 (а.с. 40 зворот), платіжною інструкцією № 11950 від 11.08.2025 (а.с.38 зворот).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в розмірі 4375, 00 грн, що складає 41,18% позовних вимог, сума сплаченого позивачем судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 41,18% від сплаченого позивачем судового збору у розмірі 2422,40 грн, що складає 997,54 грн.

Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У статті 59 Конституції України закріплено право кожної людини на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно із ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Верховний Суд у своїх постановах від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19, від 06.10.2022 у справі № 824/294/21 сформував правову позицію, за якою попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності.

Верховний Суд за результатами розгляду справи №200/14113/18-а ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, згідно з якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 (справа № 922/1964/21) зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Європейським судом з прав людини від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Згідно з висновком, сформованим Європейським судом з прав людини у рішенні у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), від 28.11.2002, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і які були дійсно необхідними.

Судом установлено, що 16 червня 2025 року між ТОВ «ФК Айконс» та адвокатом Пархомчуком С.В. було укладено договір про надання правової допомоги.

Із акту про отримання правової допомоги від 11.08.2025 вбачається, що вартість послуг із надання правової допомоги під час підготовки та направлення позову про стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 за кредитним договором № /523993 від 20.06.2020становить 10500,00 грн. Адвокатом надано наступні послуги:

- зустріч та консультація щодо перспектив судового врегулювання кредитної заборгованості вартістю 2000 грн/год тривалістю 1 година загальною вартістю 2000,00 грн;

- складання та подання до суду позовної заяви (підготовка доказів/додатків до позовної заяви), моніторинг, аналіз судової практики вартістю 2000 грн/год тривалістю 2,5 години загальною вартістю 5000,00 грн;

- інші клопотання, заяви до суду, складення процесуальних документів, моніторинг «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи вартістю 2000 грн/год тривалістю 1,5 години загальною вартістю 3000,00 грн;

- канцелярські витрати на виготовлення копій документів, відправка поштової кореспонденції загальною вартістю 500 грн.

За результатом аналізу поданого розрахунку витрат на правову допомогу суд звертає увагу на наступне:

- представником позивача в п. 2 акту на отримання правової допомоги до вартості послуг закладено моніторинг, аналіз судової практики. Водночас позовна заява не містить посилань на будь-яку судову практику в даних правовідносинах;

- представником позивача інші клопотання, заяви до суду, складення інших процесуальних документів, крім позовної заяви, зазначених в п. 4 акту на отримання правової допомоги, до суду не подавались. Щодо моніторингу «Єдиного державного реєстру судових рішень» щодо процесуального статусу судової справи суд зазначає, що адвоката Пархомчука С.В. підключено до підсистеми «Електронний суд» та надано доступ до матеріалів цієї справи через особистий кабінет;

- представником позивача не підтверджено будь-якими доказами канцелярські витрати на виготовлення копій документів, зазначених в п. 5 акту на отримання правової допомоги. Водночас, підготовка доказів/додатків до позовної заяви включено до вартості послуг із складання та подання до суду позовної заяви. Щодо відправки поштової кореспонденції, то матеріали справи містять список № ОСОБА_2 2 згрупованих відправлень (а.с.23-24), відповідно до якого вартість відправки ОСОБА_1 копії позовної заяви з додатками становить 65,00 грн, та список № СВ № 1 згрупованих відправлень (а.с. 41 зворот - 43), відповідно до якого вартість відправки ОСОБА_1 копії заяви про розподіл судових витрат з додатками становить 65,00 грн. Таким чином, підтверджена вартість витрат на відправку поштової кореспонденції становить 130,00 грн.

При визначенні суми витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги, яка підлягає розподілу за результатами розгляду справи, суд виходить з реальності цих витрат (їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат на правову допомогу суд звертає увагу на те, що дана категорія справи відноситься до справ незначної складності, а судова практика в аналогічних правовідносинах є сталою. Окрім цього, суд зауважує, що предмет спору в цій справі не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних. Тобто підготовка позову у цій справі не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 10500 грн, яка складає 98,82% від ціни позову, не відповідає критерію обґрунтованості, пропорційності та розумності їхнього розміру. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

За таких обставин суд, дослідивши матеріали даної справи, вважає, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 грн, які підлягають розподілу за результатами розгляду справи, підлягають зменшенню до 6000 грн. Саме така сума, на переконання суду, є співмірною до обставин цієї справи, відповідає критеріям розумності та пропорційності.

Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позовних вимог судові витрати на правову допомогу підлягають розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 4375,00 грн, що складає 41,18%позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 41,18% від визначених судом до розподілу та понесених позивачем витрат на професійну правничу, що складає 2470,80 грн (41,18% від 6000 грн).

На підставі викладеного, керуючись ст. 509, 525, 526, 530, 599, 1049, 1054, 1077, 1078 ЦК України, ст. 10, 12, 13, 19, 76-81, 133, 137, 141, 211, 247, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АЙКОНС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» заборгованість за кредитним договором № /523993 від 20 червня2020 року у розмірі 4375 (чотири тисячі триста сімдесят п`ять) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК АЙКОНС» витрати по сплаті судового збору в розмірі 997 (дев`ятсот дев`яносто сім) гривень 54 копійки.

Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК АЙКОНС" витрати на правничу допомогу в розмірі 2470 (дві тисячі чотириста сімдесят) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасник справи, якому повне судове рішення не буде вручено в день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення буде подана протягом 30 днів з дня отримання повної копії судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 листопада 2025 року.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК Айконс», , місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Саперне Поле, 12, прим.1008;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Патраманський І. І.