Справа № 214/9283/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/9283/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, -

Представники: від відповідача Овчаренко Р.В.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» (далі скорочено ПрАТ «УПСК») 103 774 грн. 86 коп. в рахунок відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Вимоги заяви мотивовано тим, що 25.09.2020 приблизно о 08.30 год. на автодорозі в районі перехрестя вул. Співдружності та просп. 200-річчя Кривого Рогу у м. Кривому Розі відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій автомобіля марки KIA SPORTAGE, р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 була травмована, чим спричинено їй матеріальну та моральну шкоду. За фактом дорожньо-транспортної пригоди відповідні відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001575 від 25.09.2020 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.286 КК України. 19.07.2021 ОСОБА_1 , діючи через свого представника, звернулася до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування та пакетом документів, необхідних для здійснення цієї виплати. 01.10.2021 вона отримала відмову ПрАТ «УПСК» у здійсненні такої виплати, після чого 18.10.2021 звернулася, діючи через представника, до Національного Банку України зі скаргою на бездіяльність ПрАТ «УПСК» та невиплату страхового відшкодування. Після цього ПрАТ «УПСК» здійснила їй часткову виплату відшкодування у сумі 104 475 грн. із заявлених нею 208 249 грн. 86 коп. Пояснення причин здійснення виплати страхового відшкодування не в повному обсязі від ПрАТ «УПСК» вона не отримала. На переконання ОСОБА_1 , ПрАТ «УПСК» намагається всіляко уникнути цивільно-правової відповідальності, а така поведінка страховика свідчить про бажання не здійснювати виплату страхового відшкодування у повному обсязі, а також спробу відтягнути факт страхового відшкодування. Оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 була травмована, в той час як цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу, з вини якого сталася пригода, була застрахована, тому в силу ст.ст.1166, 1187 ЦК України відповідальність настає незалежно від його вини у вчиненні кримінального правопорушення, адже обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. За таких обставин, з урахуванням характеру отриманих тілесних ушкоджень, фізичного болю та страждань, ОСОБА_1 має право на отримання страхового відшкодування у загальному розмірі 208 249 грн. 86 коп., що включає: відшкодування шкоди на лікування 9 166 грн. 60 коп., шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності 9 166 грн. 60 коп., шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності 180 000 грн. 00 коп., відшкодування моральної шкоди 9 916 грн. 66 коп. Оскільки ПрАТ «УПСК» сплатило їй 104 475 грн. 00 коп., тому залишок недоплаченого страхового відшкодування складає 103 774 грн. 86 коп.

Ухвалою суду від 09.11.2021 (головуючий суддя Прасолов В.М.) відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У зв`язку із звільненням судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_3 у відставку та відрахуванням зі штату суду, за результатами повторного автоматизованого розподілу на підставі розпорядження керівника апарату суду №264 від 09.04.2024 матеріали цивільної справи передано в провадження судді Євтушенку О.І.

Ухвалою суду від 29.04.2024 справу прийнято до провадження суддею Євтушенком О.І. з призначенням до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача ПрАТ «УПСК» - адвокат Овчаренко Р.В. подав відзив на позов. Свої заперечення по суті пред`явлених вимог мотивував тим, що 25.09.2020 приблизно о 08.30 год. на автодорозі в районі перехрестя вул. Співдружності та просп. 200-річчя Кривого Рогу у м. Кривому Розі відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю водія автомобіля марки KIA SPORTAGE, р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_1 . За фактом дорожньо-транспортної пригоди відповідні відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001575 від 25.09.2020 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.286 КК України. За результатами досудового розслідування кримінальне провадження було закрито постановою у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Відповідно до змісту постанови про закриття кримінального провадження, в діях пішохода ОСОБА_1 вбачалась невідповідність вимогам п.п.4.7, 4.14, 8.7.3 ПДР України, які з технічної точки зору знаходились в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її травмуванням. У ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_1 , проявляючи неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не переконалася в тому, що своїми діями не створить небезпеку для себе та інших учасників дорожнього руху, вийшла на проїжджу частину просп. 200-річчя Кривого Рогу у м. Кривому Розі, по регульованому світлофором пішохідному переходу на червоний сигнал світлофору для пішоходів, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля марки KIA SPORTAGE, р/н НОМЕР_1 , внаслідок чого відбувся наїзд вказаного транспортного засобу на пішохода ОСОБА_1 , яка отримала тяжкі тілесні ушкодження. При цьому, в діях водія автомобіля марки KIA SPORTAGE, р/н НОМЕР_1 , ОСОБА_2 не встановлено порушення ПДР України, котрі б могли знаходитись у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, а отже не встановлено наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Станом на момент настання ДТП, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки KIA SPORTAGE, р/н НОМЕР_1 , була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР/8289115 від 31.08.2020. Відповідно до страхового акта №ОЦ/007/000/21/0011 від 20.10.2021 потерпілій ОСОБА_1 з боку ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 104 475 грн. 00 коп., що включає: витрати на лікування потерпілого 4 750 грн. 00 коп., тимчасову непрацездатність 4 750 грн. 00 коп., стійку втрату працездатності (І група інвалідності) 90 000 грн. 00 коп., моральну шкоду 4 975 грн. 00 коп. Причини звернення ОСОБА_1 до суду обумовлені незгодою з розміром отриманого нею страхового відшкодування, яке вона вважає їй невиплачене у повному обсязі, а саме, недоплата складає 103 774 грн. 86 коп. Разом з тим, заявлені вимоги відповідач не визнає, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях. Так, матеріали справи не містять ні належного обґрунтування, ні розрахунку конкретних сум за видами страхового відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілої, на стягненні яких наполягає позивач. Розмір сум страхового відшкодування, як і власне право на страхове відшкодування, входять до предмета доказування, в той час як ОСОБА_1 фактично без будь-якого обґрунтування розміру вимог розрахунки доводить простим твердженням. Представник відповідача зауважив, що вимоги ОСОБА_1 в частині шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності (у сумі 9 166 грн. 60 коп.), стійкою втратою працездатності (90 000 грн. 00 коп.) не підлягають задоволенню, оскільки потерпіла на час завдання шкоди (момент настання ДТП) вже мала статус непрацездатного громадянина у розумінні ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як особа пенсійного віку 78 років, що виключає право на отримання даних видів страхового відшкодування.

Відповідач ПрАТ «УПСК» вважає, що у даному випадку дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок надзвичайних та невідворотних подій, які в сукупності є непереборною силою, а також за наявності ознак непрямого умислу пішохода ОСОБА_1 , що виключає відповідальність страховика та власника джерела підвищеної небезпеки за наслідками ДТП, адже в силу ч.5 ст.1187 ЦК України вони звільняються від відповідальності. Страхове відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю ОСОБА_1 , має здійснюватися за наявності умов, передбачених ст.ст.22, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та за відсутності випадків, коли шкода не відшкодовується (ст.32 Закону). Дійсно, відсутність вини забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. Разом з тим, відповідальність за таку шкоду має свої межі, за якими відповідальність виключається, серед яких є умисел потерпілого та непереборна сила, обов`язок доведення їх наявності покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки в силу дії цивільно-правової презумпції заподіювача шкоди (постанова ВС від 10.04.2020 у справі №532/1374/18). Так, зі змісту постанови про закриття кримінального провадження слідує, що досудовим розслідуванням було встановлено настання ДТП внаслідок допущення пішоходом ОСОБА_1 порушення ПДР України, яка перед початком руху через проїжджу частину дороги чітко усвідомлювала небезпечність свого діяння та розуміла, що свідомо порушує ПДР України, створюючи тим самим небезпеку для себе та інших учасників дорожнього руху. Крім того, на переконання представника ПрАТ «УПСК», страхове відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 , підлягає зменшенню з урахуванням ступеню вини потерпілої згідно зі ст.1193 ЦК України. Зважаючи на вищенаведене, прийняття страховиком рішення про виплату ОСОБА_1 страхового відшкодування саме у розмірі 104 475 грн. 00 коп. є обґрунтованим, адже саме внаслідок допущення грубої необережності потерпілої та порушення саме нею ПДР України відбулася ДТП.

Зважаючи на те, що жоден з учасників справи не заявив про свою участь в судовому засіданні, з урахуванням обсягу наявних у справі доказів, позицію сторін, суд вважає за можливе справу розглянути у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, врахувавши доводи та заперечення обох сторін, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.09.2020 приблизно о 08.30 год. по проїзній частині автодороги просп. 200-річчя Кривого Рогу з боку вул. Спаська у напрямку вул. Едуарда Фукса, по крайній лівій смузі руху рухався автомобіль марки KIA SPORTAGE, р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Рухаючись по вказаній проїжджій частині, автомобіль наближався до регульованого світлофором перехрестя просп. 200-річчя Кривого Рогу та вул. Співдружності у м. Кривому Розі, та регульованого світлофором пішохідного переходу, позначеного дорожнім знаком 5.35.1, дорожньою розміткою 1.14.2 ПДР України та світлофорним обладнанням для руху пішоходів та транспортних засобів. У цей же час попереду автомобіля марки KIA SPORTAGE, р/н НОМЕР_1 , на проїзну частину дороги просп. 200-річчя Кривого Рогу у м. Кривому Розі зліва направо по ходу руху автомобіля, по зазначеному регульованому світлофором пішохідному переходу, на червоний заборонний сигнал світлофора для пішоходів, вийшла та перетинала пішохід ОСОБА_1 , яка рухалась в темпі швидкого кроку не змінюючи темп та напрямок свого руху на заборонний червоний сигнал для пішоходів. Дійшовши до середини дороги розділового острівка, вона зупинилась на ньому, простоявши на місці, після чого різко раптово відновила свій рух, вийшла та продовжила перетинати проїзну частини дороги просп. 200-річчя Кривого Рогу у м. Кривому Розі, по зазначеному регульованому світлофором пішохідному переходу, рухаючись в темпі швидкого кроку, не змінюючи напрямок свого руху на заборонний червоний сигнал світлофору для пішоходів. Внаслідок допущення пішоходом ОСОБА_1 порушення п.п.4.7, 8.7.3 «е» ПДР України відбувся наїзд автомобіля марки KIA SPORTAGE, р/н НОМЕР_1 , на пішохода ОСОБА_1 та травмування останньої.

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала такі тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітини; перелом 2, 3, 4, 5, 6, 7 ребер праворуч та ліворуч, закритий перелом шийки правого плеча; компресійний перелом 1-го поперекового хребця; переломи лоної і сідничної кісток ліворуч; уламковий черезвертлюговий перелом стегнової кістки ліворуч; перелом щиколоток і заднього краю великої гомілкової кістки праворуч; перелом головки основної фаланги 1-го пальця правої стопи; масивна рвано-скальпована рана лівої гомілки з дефектом м`яких тканин і м`язів; травматичний шок 3 ст. з послідуючою ампутацією лівої нижньої кінцівки на рівні нижньої третини стегна, які в сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (висновок експерта №2039 від 24.12.2020).

За фактом дорожньо-транспортної пригоди із травмуванням потерпілого КРУП ГУНП в Дніпропетровській області відповідні відомості було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2020 за №0001575 з правовою кваліфікацією за ч.2 ст.286 КК України. Вказані обставини встановлено з витягу з ЄРДР.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність за спричинення шкоди життю, здоров`ю та майну третіх осіб водія автомобіля марки KIA SPORTAGE, р/н НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «УПСК» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР8289115, діючим станом на 25.09.2020. Факт наявності полісу сторона відповідача у ході судового розгляду справи не оспорювала.

Постановою слідчого СВ КРУП ГУНП в Дніпропетровській області Яблочного В.В. від 23.02.2021 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2020 за №0001575 закрито у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_1 складу кримінального правопорушення. Відомості про оскарження постанови слідчого в матеріалах справи відсутні та станом на момент ухвалення судом рішення вона є чинною.

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та Цивільним кодексом України.

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.п.1, 3 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як слідує з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п.1.10 ПДР України, автомобіль марки KIA SPORTAGE, р/н НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди 25.09.2020, є механічним транспортним засобом, що приводиться в рух з допомогою двигуна, а отже, діяльність, пов`язана з його використанням, є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що регламентовано спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі ст.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регламентовано дії як потерпілого, так і страховика. Так, у п.33.1.4 ст.33 Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону ? МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально. Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 цього Закону ? МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (п.35.1 ст.35).

Згідно з п.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених ст.41 Закону ? МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Згідно зі ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила ст.1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. При цьому, наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні.

19.07.2021 потерпіла ОСОБА_1 , діючи через представника, звернулася до ПрАТ «УПСК» в порядку п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулася із заявою про виплату страхового відшкодування у сумі 208 249 грн. 86 коп.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , страховиком ПрАТ «УПСК» було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з відсутністю в діях водія ОСОБА_2 вини у скоєнні ДТП та технічної можливості уникнути ДТП, що є непереборною силою, оскільки зіткнення з пішоходом ОСОБА_1 відбулося внаслідок порушення саме ОСОБА_1 ПДР України (відповідь ПрАТ «УПСК» від 29.09.2021 за вих. №8105/18).

Не погоджуючись з рішенням ПрАТ «УПСК» та вважаючи протиправною відмову у виплаті страхового відшкодування, ОСОБА_1 , діючи через представника, звернулася з відповідною скаргою до Національного Банку України 18.10.2021.

Відповідно до страхового акта №ОЦ/007/000/21/0011 від 20.10.2021 потерпілій ОСОБА_1 з боку ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 104 475 грн. 00 коп., що включає: витрати на лікування потерпілого 4 750 грн. 00 коп., тимчасову непрацездатність 4 750 грн. 00 коп., стійку втрату працездатності (І група інвалідності) 90 000 грн. 00 коп., моральну шкоду 4 975 грн. 00 коп. Вказана обставина визнана сторонами та окремого доказування не потребує.

Причини звернення ОСОБА_1 до суду обумовлені незгодою з розміром отриманого нею страхового відшкодування, яке вона вважає їй невиплачене у повному обсязі, а саме, недоплата складає 103 774 грн. 86 коп.

За загальними нормами відшкодування шкоди, якщо шкоди завдано здоров`ю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала (ст.1167 ЦК України).

Згідно з ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №204/3783/16-ц.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої ч.2 ст.1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача, хоча й не оспорюючи факт здійснення виплати страхового відшкодування потерпілій ОСОБА_1 , висловив неоднозначну позицію: 1) оскільки ДТП відбулася з вини ОСОБА_1 , а водій ОСОБА_2 внаслідок непереборної сили та умислу потерпілої не міг технічно уникнути зіткнення, тому, на переконання представника, у даному випадку дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок надзвичайних та невідворотних подій, які в сукупності є непереборною силою, а також за наявності ознак непрямого умислу пішохода ОСОБА_1 виключають відповідальність страховика та власника джерела підвищеної небезпеки за наслідками ДТП, адже в силу ч.5 ст.1187 ЦК України вони звільняються від відповідальності; 2) на переконання представника, страхове відшкодування підлягає зменшенню з урахуванням ступеню вини потерпілої згідно зі ст.1193 ЦК України.

Однак, суд не може погодитись з такою позицією представника відповідача, яка є суперечливою та розбіжною із фактичними обставинами справи. Так, відповідач не обґрунтовує наявність підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування, а лише заперечує проти наданих позивачем розрахунків, констатувавши факт визнання ПрАТ «УПСК» наявності зобов`язань перед ОСОБА_1 з виплати страхового відшкодування, виконанням їх позасудово шляхом здійснення виплати у сумі 104 475 грн. 00 коп., із чого слідує, що відповідач визнав відсутність спору про право та наявність законних підстав для здійснення ним страхових виплат на користь позивача ОСОБА_1 .

По-перше, на переконання суду, висновок представника ПрАТ «УПСК» про те, що в діях пішохода ОСОБА_1 вбачається непрямий умисел у настанні ДТП, як і усвідомлення пішоходом суспільно небезпечного характеру свого діяння, є лише припущенням, оскільки постанова про закриття кримінального провадження не містить даних про покази потерпілої, надані в ході досудового розслідування, окрім як посилання на наявність заяви ОСОБА_1 про відсутність у неї будь-яких претензій з приводу настання ДТП. Сам по собі факт того, що позивач, будучи особою похилого віку, під час переходу проїзної частини порушила вимоги п.п.4.7, 8.7.3 «е» ПДР України не може свідчити про те, що вона умисно заподіювала собі шкоду шляхом провокації наїзду на неї транспортного засобу.

По-друге, суд зауважує, що саме володільці джерела підвищеної небезпеки можуть бути відповідальними за шкоду, завдану ними у розумінні ст.ст.1166, 1167 ЦК України, а не пішоходи чи пасажири, які несуть відповідальність виключно у разі завдання ними умисної шкоди. Позаяк, за обставин ДТП, в якому вина водія ОСОБА_2 хоча й не була встановлена, оскільки порушень ПДР України, які б були в причинному зв`язку з наслідками ДТП, він не допускав (що констатовано у постанові слідчого), ще не можуть свідчити про те, що при усій обачливості його дій та/або поведінки у ОСОБА_2 була відсутня технічна можливість уникнути ДТП, що б розцінювались саме непереборною силою. Такі висновки представника відповідача ґрунтуються на його суб`єктивному тлумаченні дій учасників ДТП та механізму пригоди на власний розсуд у зручному для страхової компанії контексті.

При цьому, у постанові Верховного Суду від 10.04.2020 у справі №532/1374/18, на яку посилався відповідач у своїх запереченнях, чітко вказано, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України. Крім того, Верховний Суд у постанові від 21.04.2022 у справі №447/2222/20 зауважив, що відсутність кінцевого судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно зі ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Судовим розглядом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки автомобіля марки KIA SPORTAGE, р/н НОМЕР_1 , була застрахована в ПрАТ «УПСК». Дорожньо-транспортна пригода сталася 25.09.2020 за участю вказаного транспортного засобу та пішохода ОСОБА_1 , яка отримала тяжкі тілесні ушкодження. Таким чином, за вказаних обставин мав місце страховий випадок, у зв`язку з чим у застрахованої особи виникає зобов`язання відшкодувати шкоду, завдану життю та здоров`ю потерпілої. Відтак, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 .

Так, згідно зі ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Встановлюючи розмір відшкодування за кожною зі складових, визначених ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також наявність у потерпілої ОСОБА_1 права на їх отримання, суд виходить з такого.

Питання відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого, регламентовано ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я (п.24.1). Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів (п.24.2). Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у п.24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до п.24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в п.24.2 цієї статті (п.24.3).

На день настання страхового випадку 25.09.2020, ст.8 Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня 4 723 грн., з 1 вересня 5 000 грн.

Таким чином, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 166 грн. 67 коп. (з розрахунку: 5000 грн. *1/30).

Як слідує з виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого №У-101895 від 20.11.2020, у зв`язку з травмуванням внаслідок ДТП 25.09.2020, ОСОБА_1 у вкрай тяжкому стані була доставлена до відділення політравми КП «Криворізька міська клінічна лікарня №2» КМР, де перебувала на стаціонарному лікуванні з 25.09.2020 до 20.11.2020. У ході лікування їй було виконано: 25.09.2020 ампутацію лівої нижньої кінцівки на рівні н/з стегна; 08.10.2020 - в/репозицію накісткового МОС правого плеча, в/репозицію накісткового МОС лівого стегна, в/репозицію МОС кісточок правої гомілки, в/вправлення вивиху правої таранної кістки; проведено ряд діагностичних обстежень.

Зважаючи на відсутність документів, які б підтверджували розмір понесених ОСОБА_1 витрат на лікування, однак доведеність її перебування на стаціонарному лікуванні 57 днів (з 25.09.2020 до 20.11.2020), мінімальний розмір витрат на лікування складає 9 500 грн. 19 коп., виходячи з розрахунку: 166,67 грн. * 57 днів. Фактично відповідачем виплачено 4 750 грн. 00 коп. витрат на лікування потерпілої, отже, залишок недоплаченого страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого складає 4 750 грн. 19 коп.

Питання відшкодування шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності потерпілим, ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі.

Згідно загальних правових засад, тимчасова втрата працездатності це період непрацездатності людини внаслідок захворювання, травми або інших причин, який має тимчасовий характер і триває до відновлення працездатності. Право на грошову допомогу в разі втрати працездатності надається застрахованій особі у формі страхових виплат, які повністю або частково компенсують втрату заробітної плати (доходу).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Аналізом вказаних норм в їх системному зв`язку суд дійшов висновку, що особи пенсійного віку мають право на виплати у разі тимчасової втрати працездатності, якщо вони є застрахованими особами, як і всі інші працівники: це право забезпечується за рахунок загальнообов`язкового державного соціального страхування і передбачає матеріальне забезпечення, зокрема виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності. Визначальним в цьому є те, що особа пенсійного віку продовжує працювати, і лише в цьому випадку може претендувати на допомогу за тимчасової непрацездатності.

Зважаючи на те, що на момент настання страхового випадку 25.09.2020 ОСОБА_1 належала до категорії непрацездатних громадян, оскільки досягла пенсійного віку, трудову діяльність не здійснювала, тому правові підстави для відшкодування шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності відповідно до ст.25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у даному випадку відсутні.

Питання відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, регламентовано ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить, зокрема, у разі встановлення I групи інвалідності 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку (п.26.2). Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті (п.26.3).

За інформацією КЗ «Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи» ДОР» від 10.09.2021 №875/179, згідно з направленням на МСЕК Ф088/о, 04.06.2021 ОСОБА_1 була оглянута комісією МСЕК, відповідно до значного обмеження життєдіяльності їй встановлено І групу інвалідності «Б» підгрупи з категорією загальне захворювання по наслідкам перенесеної травми 25.09.2020 (з анамнезу хвороби травма побутова, 25.09.2020 збита автомобілем).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК №150106 від 04.06.2021, ОСОБА_1 інвалідність І групи «Б» встановлено з 04.06.2021 безстроково без необхідності проходження переогляду, із зазначенням про потребу постійного стороннього догляду.

Зважаючи на відсутність документів, які б підтверджували розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілою ОСОБА_1 , доведеність встановлення їй І групи інвалідності в результаті отриманих травм після ДТП, розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою нею працездатності внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 180 000 грн. (з розрахунку: 5 000 грн. * 36 МЗП). Фактично відповідачем виплачено 90 000 грн. 00 коп., отже, залишок недоплаченого страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, складає 90 000 грн. 00 коп.

Питання відшкодування моральної шкоди, заподіяної потерпілим, регламентовано ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»: страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Встановивши загальну шкоду, заподіяну здоров`ю потерпілій ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 189 500 грн. 19 коп. (з яких: 9500,19 грн. витрат на лікування + 180 000 грн. шкоди внаслідок стійкої втрати працездатності), розмір моральної шкоди складає 9 475 грн. 00 коп., з розрахунку: 189 500,19*5%/100%. Фактично відповідачем виплачено 4 975 грн. 00 коп., отже, залишок недоплаченого страхового відшкодування (регламентної виплати) за моральну шкоду складає 4 500 грн. 00 коп.

Таким чином, розмір недоплаченого позивачеві страхового відшкодування становить 94 500 грн. 19 коп., виходячи з того, що ПрАТ «УПСК» добровільно сплачено позивачеві позасудово 104 475 грн. 00 коп., а загальний розмір страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку, на яке має право ОСОБА_1 становить 198 975 грн. 19 коп. і не перевищує граничних лімітів відповідальності за автоцивілкою в Україні, встановлених у 2020 році на момент настання страхового випадку. Правові підстави для зменшення такого відшкодування з підстав наявності вини у настанні ДТП ОСОБА_1 в даному випадку відсутні, а доводи сторони відповідача в цій частині суд залишає поза увагою як нерелевантні. Із урахуванням наведеного, вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

При вирішенні питання розподілу судових витрат суд виходить з такого.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позову на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" як особа з інвалідністю І групи, тому судовий збір у розмірі 945 грн. 00 коп. (з розрахунку 1% від суми задоволених вимог, але не менше встановленої мінімальної ставки на момент пред`явлення позову 840 грн. 80 коп.) підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «УПСК» в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 141, 246, 258-259, 263-265, ч.4 ст.274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку задовольнити частково.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» на користь ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування внаслідок настання страхового випадку у загальному розмірі 94 500 грн. 19 коп.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ» в дохід держави до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 945 грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання судового рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інн НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «УКРАЇНСЬКА ПОЖЕЖНО-СТРАХОВА КОМПАНІЯ», , місцезнаходження юридичної особи: м. Київ, вул. Кирилівська, буд.40.

Рішення суду складено та підписано 10.11.2025.

Суддя О.І. Євтушенко