Єдиний унікальний номер: 378/854/25
Провадження № 2/378/360/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: Скороход Т. Н.

за участю секретаря: Соколової О.А.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: Процана Ю.Г.,

представника відповідача: Бойко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ставище Київської області у режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест», третя особа: Державна реєстраційна служба Білоцерківського району Ставищенської селищної ради Київської області, про припинення права оренди, скасування рішення державного реєстратора, повернення земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_1 з посиланням на те, що він є власником земельної ділянки за межами селища Ставище Білоцерківського району Київської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства загальною площею 3,84 га, з кадастровим №:03:005:0036. Вказана земельна ділянка відповідно договору оренди землі № 259 від 30 березня 2016 року перебувала в оренді ТОВ «Інтерагроінвест», строком дії до 30 грудня 2024 року. 28 червня 2022 року, відповідно вимог п. 4.9 договору (переглянуто тільки розмір орендної плати без встановлення нового строку оренди, строк оренди залишено по взаємній угоді до 30.12.2024 року), у зв`язку з чим підписано додаткову угоду № 1 від 28 червня 2022 року до договору оренди № 259 від 30 березня 2016 року, яка не була зареєстрована відповідно чинного законодавства. Відповідно умов доповнень № 21 до договору від 28 червня 2022 року, а саме п. 6. Додаткової угоди договір укладено до 30 грудня 2024 року, що є предметом договору. У разі відсутності заперечень від однієї з сторін щодо поновлення договору оренди, наданих відповідно до вимог чинного законодавства (...а заперечення були надані письмово, які орендар проігнорував і вчинив реєстрацію і продовження всупереч волі власника земельної ділянки), строк договору оренди закінчився 30 грудня 2024 року і підстав вважати його продовженим не має, у зв`язку з тим, що він (позивач) не бажає його продовження. Відповідно п.3.3 договору оренди № 259 від 30 березня 2016 року, ним 10 липня 2024 року за реєстраційним №144, була подана офіційна письмова заява до ТОВ «Інтерагроінвест» про відмову продовження договору оренди землі за кадастровим N0:03:005:0036 після закінчення строку договору та вказано, що він забороняє вчиняти юридичні дії у нотаріусів, ЦНАП без його участі, а також повернути земельну ділянку йому для власного її використання. 20.01.2025 ним подано повторно заяву про небажання продовжувати договір оренди. Факт закінчення договору оренди земельної ділянки між сторонами, підтверджено Актом приймання-передачі земельної ділянки від 01.01.2025 року та отримання реєстрації цього Акту від 20 січня 2025 року. 4 жовтня 2024 року, він (позивач) у реєстратора Кучми Ю.С. отримав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна витяг № 397918949, в якому чітко було вказано тільки основний договір оренди землі № 259 від 30.03.2016, тобто доповнення до договору № 1 від 28.06.2022 не було. Відповідно вимог п. 3.4 Договору оренди, ТОВ «Інтерагроінвест» мав переважне право на поновлення договору оренди на новий строк і повинен був не пізніше ніж за 1 місяць до закінчення строку дії договору письмово повідомити про намір продовжити його дію, але таких пропозицій від ТОВ «Інтерагроінвест» не надходило. 23 січня 2025 року за його заявою №64698314 реєстратором Ставищенської селищної ради Київської області ОСОБА_3 прийнятий для реєстрації договір оренди землі, укладений та підписаний 20 січня 2025 року з ФГ «Гай ЛТД» на строк 10 років. 14 лютого 2025 року на його адресу прийшов лист від ТОВ «Інтерагроінвест», в якому повідомлено, що ТОВ «Інтерагроінвест» зареєстрував за власною ініціативою новий договір оренди землі на строк до 29.09.2033, автоматично, без погодження вартості оренди з власником і без його підпису. Отже, він, як власник земельної ділянки, вчинив усі необхідні дії відповідно вимог ст. 126-1 ЗК України, а саме подав 30 листопада 2024 року до державного реєстратора заяву про виключення з реєстру відомостей про поновлення договору оренди. На момент звернення з вказаною заявою додаткова угода № 1 від 28.06.2022 не була зареєстрована, інформація про неї з`явилася в Державному реєстрі лише 18 грудня 2024 року.

Позивач, з урахуванням уточнень, просить суд припинити право оренди ТОВ «Інтерагроінвест», яке виникло на підставі додаткової угоди № 1 від 28 червня 2022 року до договору оренди землі № 259 від 30.03.2016, шляхом скасування запису про державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки площею 3,84 га за кадастровим №:03:005:0036, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна державним реєстратором Медвинської сільської рада Київської області Синьогуб М.А. №76684439 від 18 грудня 2024 року про реєстрацію доповнення №1 від 28 червня 2022 року до договору оренди землі № 259 від 30 березня 2016 року та «автоматичного подовження» цього договору до 29 вересня 2033 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерагроінвест» та скасування Рішення Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції Офісу протидії рейдерству від 01 травня 2025 року. Зобов`язати повернути та не чинити перешкоди у користуванні земельною ділянкою, площею 3,84 га за кадастровим номером 0:03:005:0036, яка належить позивачу на праві приватної власності. Скасувати рішення Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції Офісу протидії рейдерству від 27 травня 2025 року. Стягнути досудові та судові витрати на користь позивача.

Ухвалою судді Ставищенського районного суду від 18 липня 2025 року відкрито провадження по вказаній справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (т. 1 а.с. 104-105).

Ухвалою Ставищенського районного суду від 28 серпня 2025 року провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Інтерагроінвест» та Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції Офісу протидії рейдерству, третя особа: Державна реєстраційна служба Білоцерківського району Ставищенської селищної ради Київської області, про припинення права оренди, скасування рішення державного реєстратора, повернення земельної ділянки та скасування рішення в частині вимоги про скасування рішення від 27.05.2025 № 1024/7 закрити з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 статті 255 ЦПК України (т.2 а. с. 4-5).

Ухвалою Ставищенського районного суду від 15 вересня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду (т. 2 а.с. 21-22).

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини викладені в позовній заяві позивачем. У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 (т.1 а.с. 80-82) зазначив, що норма ст. 126-1 ЗК України щодо автоматичної пролонгації договору оренди, на яку посилається представник відповідача, поширюється лише на договори оренди, укладені або змінені після набрання чинності законом. Договір оренди земельної ділянки був укладений у 2016 році, а додаткова угода від 2022 року змінювала лише розмір орендної плати, але не умови щодо поновлення. Перехідні положення прямо вказують, що новий порядок не має зворотної дії. Тобто поновлення за «мовчазною згодою» не поширюється на «старі» договори. Вищевказана додаткова угода не змінила строк дії договору (він залишився до 31.12.2024). Сам факт зміни орендної плати не означає автоматичного поновлення договору. Позивач ще 02.08.2024 повідомив відповідача про небажання продовжувати договірні відносини, це свідчить про відсутність згоди сторін, а без неї поновлення договору є неможливим.

Представник відповідача ТОВ «Інтерагроінвест» Бойко В.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. 01.08.2025 від відповідача, сформований у системі «Електронний суд», надійшов до суду відзив на позовну заяву (т. 1 а.с. 122-127), в якому зазначив, що позовна заява є такою, що ґрунтується на інформації, яка не відповідає дійсності та реальним обставинам справи. Просить в задоволенні позову відмовити, з наступних підстав. 30.03.2016 між ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерагроінвест» укладено договір оренди земельної ділянки №259, який зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20.05.2016. Строк дії договору до 31.12.2024. У зв`язку із збільшенням орендної плати та досягнення згоди з усіх істотних умов між сторонами 28.06.2022 було укладено Додаткову угоду до договору оренди землі № 259 від 30.03.2016. У вказаній додатковій угоді було передбачено порядок поновлення договору, де зокрема у пункті 6 вищезазначеної додаткової угоди сторони погодили, що «Договір укладено строком на 8 років 9 місяців 0 днів до 30.12.2024 року з дня укладення договору оренди земельної ділянки, що є предметом цього договору. У разі відсутності заперечень від однієї з сторін щодо поновлення договору оренди, наданих відповідно до вимог чинного законодавства, цей договір поновлюється у відповідності до ст. 126-1 ЗК України». Кожна сторона отримала свій примірник договору і не була позбавлена можливості звернутися до державного реєстратора для реєстрації вказаної додаткової угоди. Оскільки, позивачем державної реєстрації змін по вказаного договору оренди не було проведено, то відповідачем ТОВ «Інтерагроінвест» було подано відповідну заяву до державного реєстратора на реєстрацію відповідних змін до іншого речового права. У зв`язку із тимчасовим обмеженням доступу до Державних реєстрів від 19.12.2024, держателем яких є Міністерство юстиції України на підставі постанови КМ України від 20.12.2024 №1445 «Про зупинення строків адміністративного провадження у зв`язку з тимчасовим обмеженням доступу до єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції» реєстрація державним реєстратором відбулася 21.01.2025. Відповідно до п.12.1 Договору оренди земельної ділянки № 259 від 30.03.2016 року «Зміна умов цього Договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін». На момент внесення змін до договору № 259 від 30.03.2016 шляхом укладення власником додаткової угоди від 28.06.2022 вже діяли норми визначені ст. 126-1 ЗК України, а саме, що норми вищезазначених статей поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству". У позивача відсутні претензії щодо добросовісності виконання відповідачем договірних орендних відносин. Позивач звертався до товариства 08.07.2024, 20.01.2025 та 20.02.2025 із заявою, якою повідомив про небажання продовжувати договірні відносини та повернення земельної ділянки, де 20.01.2025 просив її повернути по акту приймання-передачі, який відповідачем не було підписано. В той же час, відповідно до положень ст. 126-1 ЗК України, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Сторона договору, яка бажає скористатися правом відмови від поновлення договору не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, подає до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору. У разі відсутності заяви про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору до дати закінчення дії такого договору після настання відповідної дати закінчення дії договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк. Згідно отриманої відповідачем інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо спірної земельної ділянки, договір оренди продовжено автоматично на той самий строк, а саме до 29.09.2033, оскільки у відповідності до ст. 126-1 ЗК України позивач за місяць до закінчення договору не звернулася до державного реєстратора із заявою про виключення запису про автоматичне поновлення договору оренди землі. Наразі товариство продовжує користуватися оспорюваною земельною ділянкою, добросовісно виконувати свої обов`язки визначені договором оренди землі № 259 від 30.03.2016. Продовження строку дії договорів відбулося технічними засобами Державного реєстру речових прав на нерухоме майно автоматично - без додаткового волевиявлення сторін, тобто без будь-яких дій з боку позивача чи відповідача та укладення додаткових угод, оскільки сторони попередньо узгодили такий порядок його поновлення.

Представник третьої особи: Державної реєстраційної служби Білоцерківського району Ставищенської селищної ради Київської області в судове засідання не прибув, третя особа про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (т. 1 а.с. 120-121, т. 2 а.с. 17), про причини неявки представника суд не повідомила.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача, представника позивача, представника відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши письмові докази, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 30.03.2016 між ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерагроінвест» укладено договір оренди земельної ділянки № 259, згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :03:005:0036, загальною площею 3,840 га, розташовану на території Ставищенської селищної ради Київської області (далі земельна ділянка), яка належить орендодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД № 675759 від 01.09.2004, що підтверджується копією договору оренди земельної ділянки № 259 від 30 березня 2016 року (т. 1 а.с. 31-35).

Пунктом 3.1 Договору оренди визначено строк дії договору до 31.12.2024 року.

Відповідно до п. 3.3 Договору, якщо орендодавець не має наміру укладати новий договір оренди з орендарем або продовжувати дію цього договору, він зобов`язаний за 6 (шість) місяців до закінчення строку дії даного Договору повідомити про це орендаря в письмовій формі, а також за свій рахунок відновити межі земельної ділянки в натурі протягом останніх десяти календарних днів чинності цього договору.

Пунктом 4.2. Договору погоджено, що розмір орендної плати за один календарний рік становить 7% від нормативної грошової оцінки орендованої земельної ділянки та складає 12826,12 грн..

28.06.2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерагроінвест» укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди землі № 259 від 30.03.2016, відповідно до якої сторони внесли зміни до договору оренди землі № 259 від 30.03.2016 (т. 1 а.с. 36-37).

Пунктом 6. Додаткової угоди передбачено, що договір укладено строком на 8 років 9 місяців 0 днів до 30.12.2024, з дня укладення договору оренди земельної ділянки, що є предметом цього договору. У разі відсутності заперечень від однієї з сторін щодо поновлення договору оренди, наданих відповідно до вимог чинного законодавства, цей договір поновлюється у відповідності до ст. 126-1 Земельного кодексу України.

Після припинення дії договору орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду (п.19 Додаткової угоди від 28.06.2022).

Відповідно до п. 28. Додаткової угоди, дія договору припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено, з урахуванням положень п. 6 даного договору; придбання орендарем земельної ділянки у власність; викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; ліквідації юридичної особи-орендаря.

Пунктом 29. Додаткової угоди передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно копії заяви від 8 липня 2024 року, яку ТОВ «Інтерагроінвест» отримало 10.07.2024, ОСОБА_1 повідомив ТОВ «Інтерагроінвест», що не буде продовжувати термін дії договору, просив не проводити на зазначеній земельній ділянці сільськогосподарських робіт (т. 1 а.с. 38).

В подальшому, ОСОБА_1 подав до відповідача заяву, яку ТОВ «Інтерагроінвест» отримало 20.01.2025, в якій просив повернути його земельну ділянку по акту прийому-передачі (т. 1 а.с. 41-42).

Крім того, згідно копії заяви від 19 лютого 2025 року, яку ТОВ «Інтерагроінвест» отримало 20.02.2025, ОСОБА_1 повідомив ТОВ «Інтерагроінвест», що йому стало відомо про автоматичне продовження до 29.09.2033 договору оренди земельної ділянки. Просив вжити заходи щодо припинення договору оренди на належну йому земельну ділянку (т. 1 а.с. 44-45).

У лютому 2025 року ТОВ «Інтерагроінвест» надіслало на адресу ОСОБА_1 лист, що не оспорюється сторонами, про те, що в січні 2025 року, підприємство отримало інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо належної позивачу земельної ділянки, що договір оренди ділянки продовжено автоматично на той самий строк, а саме до 29.09.2033. Вказана пролонгація відбулась по причині не звернення позивача не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, до будь-якого реєстратора, який має доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору. Продовження строку дії договорів відбулося технічними засобами Державного реєстру речових прав на нерухоме майно без додаткового волевиявлення сторін, тобто без будь-яких дій з їхньої сторони та укладення додаткових угод (т. 1 а.с. 52-54).

У березні 2025 року ТОВ «Інтерагроінвест» надіслав на адресу ОСОБА_1 лист, що не оспорюється сторонами, в якому повідомили про те, що оскільки ОСОБА_1 , як власник майна, не звернувся завчасно, у відповідності до ст. 126-1 Земельного кодексу України, до державного реєстратора для зняття автоматичного продовження строку дії договору, договір оренди земельної ділянки був продовжений автоматично технічними можливостями електронного реєстру на наступний строк, а саме до 29.09.2033. Крім того, запропонували звернутися до фахівців земельної служби для переговорів щодо індивідуальних умов співпраці за наявним договором оренди (т. 1 а.с. 55-56).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 397918949 від 04.10.2024, право оренди земельної ділянки, кадастровий номер :03:005:0036, зареєстроване 20.05.2016, номер запису 14667588, згідно договору оренди землі № 259 від 30.03.2016, строк дії 31.12.2024 з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду), орендар ТОВ «Інтеагроінвест», орендодавець ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 39-40).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 412123282 від 07.02.2025, право оренди земельної ділянки, кадастровий номер :03:005:0036, зареєстроване 20.05.2016, номер запису 14667588, згідно договору оренди землі № 259 від 30.03.2016, договору щодо внесення змін до договору, серія та номер: 1, виданий 28.06.2022, строк 8 р. 9 міс., дата закінчення дії 30.12.2024 з автоматичним продовженням дії договору, з правом пролонгації, з правом передачі в піднайм (суборенду), орендар ТОВ «Інтеагроінвест», орендодавець ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 46-48).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 419528983 від 25.03.2025, земельна ділянка з кадастром номером: :03:005:0036, площею 3,84 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, перебуває в оренді у Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» на підставі договору оренди землі № 259 від 30.03.2016. У розділі актуальна інформація про державну реєстрацію іншого речового права (номер запису інше речове право 14667588) міститься інформація: «дата укладення договору/ дата державної реєстрації 30.03.2016 року, строк 8 р. 9 міс., дата закінчення дії 29.09.2033, з автоматичним продовженням дії договору, з правом пролонгації, з правом передачі піднайм (суборенда)» (т. 1 а.с. 49-51).

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно із ст. ст. 4 ч. 1, 5 ч. 1 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із ч. 1, 2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

У ст.14 Конституції України вказано, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Згідно з вимогами ст. 3 ЗК України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом наведених приписів способи захисту цивільного права чи інтересу це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16). Тобто, це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц).

Частина друга статті 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), від 4 червня 2019 року у справі№916/3156/17 (провадження №12-304гс18).

В п. 127 Постанови ВП ВС від 15.09.2022 року у справі №910/12525/20 вказано, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів.

Норми процесуального права визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким, визначеним на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Реалізації права на позов передує порушення, невизнання чи оспорення права.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (частина третя 152ЗК України).

Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, та не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

У статті 11 ЦК України надано перелік підстав виникнення юридичних прав та обов`язків (юридичних фактів), які виникають як із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, так і з дій, що не передбачені такими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з таких підстав є відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини.

Згідно із ч. 1ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 651 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту (стаття 654 ЦК України).

За змістом цих норм у разі зміни договору за домовленістю сторін зобов`язання змінюються (виникають нові) у такому ж порядку, як і при укладенні договору, тобто з моменту, коли про таку зміну було досягнуто домовленості, а у випадку, якщо договір чи закон обумовлюють виникнення зобов`язань за договором, настанням відповідної події, вчиненням сторонами відповідних дій, державною реєстрацією договору чи державною реєстрацією речового права за договором тощо, то й зміна (виникнення нових) зобов`язань за зміненим договором відбувається з моменту настання такої події, вчинення дій, реєстрації договору чи права тощо.

У статті 792 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

За ч. 1, 9 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Стаття 2 ч. 1 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що відносини, пов`язані з орендою землі регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативними актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оренду землі" орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (стаття 13 вказаного Закону).

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 17 вказаного Закону об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із статтями 18, 20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За змістом частини другої статті 792 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначає Закон «Про оренду землі».

Стаття 31 ЗУ «Про оренду землі» передбачає, що договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно ст. 32 ЗУ «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У разі розірвання договору оренди землі за погодженням сторін кожна сторона має право вимагати в іншої сторони відшкодування понесених збитків відповідно до закону.

Як передбачено ст. 34 ЗУ «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Суд враховує, що 16.01.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству"(а відповідні положення пункту 8, з урахуванням прикінцевих та перехідних положень - з 16.07.2020), яким стаття 33 Закону «Про оренду землі», яка регламентувала порядок поновлення договорів оренди, викладена у новій редакції.

Розділ IX "Перехідні положення" Закону України «Про оренду землі» доповнений абзацами третім і четвертим такого змісту:

"Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України.

Правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення".

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Відповідно за змістом статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України,ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (статті 1, 2 Закону про оренду землі).

Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Проте, саме Законом «Про оренду землі» врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.

У пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 року по справі за N 903/1030/19 зазначено таке: "Частини п`ята та шоста статті 33 Закону «Про оренду землі» встановлюють загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин:

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" істотно змінив редакцію статті 33 Закону «Про оренду землі», яка тепер стосується лише переважного права орендаря (частини перша-п`ята статті 33 Закону про оренду землі). Поновлення ж договору (частина шоста попередньої редакції статті 33) тепер регулюється статтею 126-1 ЗК України.

При цьому відповідно до абзацу 4 Розділу IX «Перехідні положення» Закону України "Про оренду землі" правила, визначені ст. 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Як передбачено ст. 32-2 Закону України «Про оренду землі», поновлення договорів оренди землі здійснюється в порядку, передбаченому статтею 126-1 Земельного кодексу України.

Згідно статті 126-1 ЗК України, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.

Сторона договору, яка бажає скористатися правом відмови від поновлення договору не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, подає до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору.

У разі відсутності заяви про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору до дати закінчення дії такого договору після настання відповідної дати закінчення дії договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк.

Набрання чинності відповідними законодавчими змінами означає, що вимога про укладення додаткового договору (угоди) в порядку поновлення договору не є належною, адже стаття 126-1 ЗК передбачає для процедури поновлення інший механізм, за якого правочин щодо поновлення не укладається взагалі (натомість договір вважається поновленим, якщо жодна із сторін не заявила до реєстру про виключення відомостей про поновлення).

З наведеного вбачається, що зміст поняття "поновлення договору оренди", про яке йдеться у абзаці 4 розділу ІХ Перехідних положень Закону «Про оренду землі» базується саме на положеннях стаття 126-1 ЗК України, що пов`язує можливість поновлення існуючого договору з наявністю у цьому договорі обов`язкової умови про його поновлення. У разі наявності такої умови договір поновлюється на такий самий строк і на таких саме умовах.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент укладення між ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерагроінвест» додаткової угоди № 1 від 28.06.2022 до договору оренди землі № 259 від 30.03.2016, якою внесені зміни щодо поновлення договору оренди землі, після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству". А саме, пунктом 6. Додаткової угоди передбачено, що договір укладено строком на 8 років 9 місяців 0 днів до 30.12.2024 року, з дня укладення договору оренди земельної ділянки, що є предметом цього договору. У разі відсутності заперечень від однієї з сторін щодо поновлення договору оренди, наданих відповідно до вимог чинного законодавства, цей договір поновлюється у відповідності до ст. 126-1 Земельного кодексу України.

Таким чином, до спірних правовідносин застосовують правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договору оренди землі.

Тому, договір оренди землі № 259 від 30.03.2016, у який були внесені зміни, про його поновлення, визначені ст. 126-1 ЗК України, за відсутністю заяви, сторони договору, яка бажає скористатися правом відмови від поновлення договору, про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору, цей договір поновився на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Зазначені стороною позивача доводи, щодо некоректності викладення пункту 6 договору оренди землі у новій редакції (яку було прийнято додатковою угодою від 28.06.2022), у якому нібито встановлюється умова щодо поновлення такого договору, судом до уваги не приймаються, оскільки зазначений пункт містить чітку вказівку, що у разі відсутності заперечень від однієї з сторін щодо поновлення договору оренди, наданих відповідно до вимог чинного законодавства, цей договір поновлюється у відповідності до ст. 126-1 ЗК України. Тобто, п. 6 Додаткової угоди має посилання на ст. 126-1 ЗК України, яка передбачає, що якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.

Посилання представника позивача на те, що зазначений договір оренди земельної ділянки не міг бути поновлений за наявності заперечень ОСОБА_1 та не надходження на адресу позивача будь-яких заяв щодо укладення нового договору оренди землі, саме в порядку переважного права, чи поновлення строку дії існуючого на новий строк від ТОВ «Інтерагроінвест», не спростовує того факту, що позивач не звернувся, не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно із заявою про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору оренди землі № 259 від 30.03.2016, що вказує на порушення позивачем процедури припинення дії договору оренди земельної ділянки.

У позовній заяві позивач зазначив, що 30 листопада 2024 року він звернувся до державного реєстратора з заявою про виключення з реєстру відомостей про поновлення договору оренди, проте на підтвердження даних обставин позивачем та його представником не надано суду належних та допустимих доказів, а судом у судовому засіданні даних обставин не встановлено.

Також позивач у позовній заяві зазначив, що факт закінчення договору оренди земельної ділянки між сторонами, підтверджено Актом приймання-передачі земельної ділянки від 01.01.2025. Проте, як пояснив у судовому засіданні представник позивача Процан Ю.Г., вищезазначений акт був надісланий ОСОБА_1 відповідачу для підписання, але представник ТОВ «Інтерагроінвест» його не підписав, що також підтверджується копією Акта приймання-передачі земельної ділянки від 01.01.2025 (т. 1 а. с. 42) у якому відсутній підпис представника відповідача.

Інші наведені представником доводи не спростовують ключових висновків суду, зводяться до помилкового тлумачення норм матеріального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати мотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, серед іншого, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на приписи законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок, що випливає зі статті 6 Конвенції, з мотивування може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatismutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Зважаючи на вищевказане, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими, так як підстав для припинення права оренди ТОВ «Інтерагроінвест» за договором оренди земельної ділянки від 30.03.2016 № 259, судом не встановлено, а тому і підстави для повернення відповідачем земельної ділянки кадастровий номер :03:005:0036, відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України суд покладає судові витрати, понесені ОСОБА_1 , на позивача.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 6, 17-20, 31-33 Закону України «Про оренду землі», ст. 3, 93, 126-1 ЗК України, ст. 11, 15, 16, 202-204, 215, 626-627, 653, 792 Цивільного кодексу України ст. ст. 2, 4, 5, 10-12, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест», третя особа: Державна реєстраційна служба Білоцерківського району Ставищенської селищної ради Київської області, про припинення права оренди, скасування рішення державного реєстратора, повернення земельної ділянки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтерагроінвест» (місцезнаходження: селище Ставище вул. Цимбала Сергія, 4, Білоцерківського району Київської області, );

Третя особа: Державна реєстраційна служба Білоцерківського району Ставищенської селищної ради Київської області (місцезнаходження: селище ставище вул. Цимбала Сергія, 37/2, ЄДРПОУ: 0460913).

Повне рішення складено 11 листопада 2025 року.

Суддя Т. Н. Скороход