Справа № 573/2033/25
Номер провадження 2/573/652/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Терещенко О.І.,

участю секретаря судового засідання Федорченко Г. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білопіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

УСТАНОВИВ:

30 вересня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Шлюб між батьками розірвано. На даний час він навчається на ІІ курсі ВП НУБіП України «Ніжинський агротехнічний інститут» та йому потрібні кошти на навчання, проживання, транспортні витрати, одяг, харчування, навчальну літературу і канцтовари. Вказує, що своїх коштів він не має, а мати не в змозі надавати йому належну матеріальну допомогу. Посилаючись на викладене, позивач просить суд постановити рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частки його заробітку.

Ухвалою від 27 жовтня 2025 року відкрито провадження та справу призначено до судового розгляду у спрощеному позовному провадженні на 11 листопада 2025 року (а. с. 24).

06 листопада 2025 року до суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2 , у якому він зазначив, що позов він визнає частково та згоден сплачувати аліменти на утримання позивача у розмірі 1/10 частки заробітку, оскільки на його утриманні також перебувають неповнолітній син та вагітна дружина, яка на даний час перебуває у декретній відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами. Зазначив, що обов`язок утримувати повнолітнього сина покладається не лише на батька, а й на матір дитини, однак матеріали справи не містять доказів того, що вона приймає участь у матеріальному забезпеченні сина (а. с. 29).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибув, направив заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі (а. с. 27).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, направив заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає частково та згоден сплачувати аліменти на утримання позивача у розмірі 1/10 частки заробітку (а. с. 35).

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін за наявними у справі доказами.

Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що ОСОБА_2 є батьком повнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження (а. с. 5).

На даний час ОСОБА_1 навчається у ВП НУБіП України «Ніжинський агротехнічний інститут» на денній формі навчання за спеціальністю 208 Агроінженерія за освітнім ступенем бакалавр за кошти фізичних осіб. Термін навчання з 01 вересня 2025 року по 30 червня 2025 року (а. с. 6).

З 16 квітня 2010 року відповідач ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 (а. с. 31).

Останні є батьками неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 30).

Дружина відповідача ОСОБА_4 працює у РФ «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» та з 23 вересня 2025 року до 26 січня 2026 року знаходиться на лікарняному по вагітності та пологах на підставі листка непрацездатності №34828732-1 (а. с. 33).

Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 150, ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 статті 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як передбачено частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Тобто, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є повнолітнім сином відповідача ОСОБА_2 та продовжує навчання на денній формі за кошти фізичних осіб, самостійного доходу не має, потребує матеріальної допомоги, а відповідач, який є особою працездатного віку, працює та має можливість надавати матеріальну допомогу сину на період навчання.

Визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, суд враховує майновий стан відповідача, розмір його доходу, а також перебування на його утриманні іншого неповнолітнього сина та вагітної дружини, яка на даний час перебуває у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», що обов`язок батьків утримувати повнолітніх доньку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тобто, розмір аліментів на утримання дитини залежить від наявності у батьків такої можливості і такий обов`язок покладається на обох батьків.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) на його утримання до закінчення ним навчання, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох річного віку, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 1211 грн 20 коп. судового збору.

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно аліменти на його утримання у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу) до закінчення навчання (очікувана дата завершення навчання 30 червня 2028 року), але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років, починаючи стягнення з 30 вересня 2025 року.

Стягнути із ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1211 грн 20 коп. у дохід держави.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя