ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 483/1383/24
Провадження № 2/483/108/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

06 листопада 2025 року м. Очаків

Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого - судді Рак Л.М.

за участю секретаря Гречки С.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Очаківської міської ради та управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 , предметом якої є: надання їй - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозвіл на тимчасовий виїзд з метою відпочинку та оздоровлення, неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі України, а саме до Республіки Чехія (транзитом через Республіку Польща) та в інші країні Шенгенської угоди (країни Євросоюзу), а також на оформлення проїзних документів у період з 10 грудня 2024 року по 10 грудня 2027 року без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2 ; а також дозволити їй - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , або її офіційному представникові, без дозволу (згоди) батька ОСОБА_2 , оформлювати документ для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі України, а саме до Республіки Чехія (транзитом через Республіку Польща) та в інші країни Шенгенської угоди (країни Євросоюзу) та на оформлення проїзних документів у період з 10 рудня 2024 року по 10 грудня 2027 року без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини, ОСОБА_2 . Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 20 січня 2018 року по 15 березня 2023 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 березня 2023 року у справі № 274/4214/22 шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу дитина проживає з нею та відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2018 року з відповідача на утримання дитини стягуються аліменти, по сплаті яких у відповідача мається заборгованість, докази чого будуть надані під час розгляду справи. Позивачка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини майже не надає. Більш того, відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні позивачем заходів, спрямованих на покращення здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Зокрема відповідач відмовляється надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїз неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за кордон для відпочинку та оздоровлення, така позиція відповідача батька дитини шкодить її інтересам та не сприяє її всебічному та гармонійному розвитку, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток її особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. Вона неоднаразово зверталась в усній формі до відповідача з проханям надати дозвіл на поїздки дитини за кордон, але дані прохання були залишені відповідачем без відповіді. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Посилаючись на викладене просила позов задовольнити та стґягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою від 31 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 17 лютого 2025 року до участі у справі залучено службу у справах дітей Очаківської міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою від 18 березня 2025 року було зобов`язано службу у справах дітей Очаківської міської ради надати суду письмовий висновок щодо доцільності надання позивачці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на тимчасовий виїзд з метою відпочинку та оздоровлення, оформлювати документ для тимчасового виїзду або супроводу, неповнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька дитини ОСОБА_2 .

16 квітня 2025 службою у справах дітей Очаківської міської ради було повідомлено, що під час спілкування з матір`ю дитини - ОСОБА_1 було з`ясовано, що її донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає у м.Дніпрі Дніпропетровської області, тому висновок має надати служба за місцем проживання дитини, відповідно до п. 72-1 Порядку провадження та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини.

Ухвалою від 28 квітня 2025 року було залучено до участі у справі управління - службу у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою суду від 04 червня 2025 року було зобов`язано управління - службу у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради надати суду письмовий висновок щодо доцільності надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, яку виконано 20 серпня 2025 року.

Листом № 3/9 -139 від 18 серпня 2025 року органом опіки та піклування адміністрації Новокодацького районну Дніпропетровської міської ради повідомлено, що на засідання комісії з питань захисту прав дитини мати не з`явилася, надала заяву, в якій повідомила, що на даний час перебуває разом з донькою за кордоном на оздоровленні, батько в телефоному режимі повідомив, що на даний час проходить військову службу в ЗСУ, а тому не може бути особисто присутнім на засіданні. Проти виїзду дитини за межі України та тривалий час (з 10 грудня 2024 року по 10 грудня 2027 року) заперечує. З його слів приймає участь у забезпеченні дитини, але з донькою особисто не спілкується. Враховуючи, що на теперішній час малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває разом з матір`ю на оздоровленні за межами України, а тому правила перетину державного кордону України в умовах воєнного стану, тому надання висновку ОСОБА_1 дозволу на тимчасовий виїзд за межі України з метою відпочинку та оздоровлення малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 без дозволу (згоди) батька, не є доцільним (а.с. 87).

Ухвалою від 23 вересня 2025 року підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивачка ОСОБА_1 надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій крім того, зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 про причини своєї неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Очаківської міської ради надала заяву про розгляд справи без її участі у порядку письмового провадження.

Представник третьої особи - управління - служби у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про причини своєї неявки суд не повідомив.

Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу.

Дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 (а.с. 6).

15 березня 2023 року рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області у справі № 274/4214/22 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, що підтверджується копією зазначеного рішення (а.с. 9).

З копії рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 жовтня 2018 року вбачається, що з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи із 08 серпня 2018 року, і до досягнення дитиною повноліття чи змін в майновому становищі сторін (а.с. 7-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9 Конвенції про права дитини).

За правилами ст. 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

14 липня 2016 року внесено зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року, з нього вилучено норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків.

З цього часу єдиним законодавчим актом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Водночас, за змістом статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Виходячи із системного аналізу вищезазначених норм Закону, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення та точного місця перебування за кордоном.

Одночасно, суд зазначає, що надання дозволу на необмежений по кількості разів виїзд дитини за кордон чинним законодавством не передбачено.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду, зроблену 03 липня 2019 року у справі №643/1090/17 (провадження №61-28548св18), відповідно до якої Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, який на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог закону, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки не зазначення позивачем конкретної адреси місця перебування дитини та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України виключає можливість встановити обов`язкові обставини, а саме: чи буде такий дозвіл відповідати найкращим інтересам дитини. Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки. Надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості.

Як на одну з підстав своїх позовних вимог щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої ОСОБА_3 , без згоди та участі батька, позивач покликається на те, що такий дозвіл жодним чином не порушить право батька на участь у вихованні дитини, оскільки мають за мету перш за все захист прав дитини.

При цьому, позивачем жодними належними, допустимими та достатніми доказами не доведено обґрунтованості надання неповнолітній дочці дозволу на тимчасовий виїзд за межі України без згоди та супроводу батька, зокрема необхідності у наданні дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон саме на термін до 10 грудня 2027 року, конкретного місця перебування дитини, мету поїздки, підтвердження повернення дитини, що виключає суду можливість встановити чи буде такий дозвіл відповідати найкращим інтересам дитини.

Крім цього, позивачка у позовній заяві стверджує про те, що вона не має наміру виїжджати з дитиною на постійне місце проживання за кордон та має постійне місце роботи на території України, однак жодного доказу на підтвердження того не надає.

Також, суд зазначає, що Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і по теперішній час. У зв`язку з чим, були внесені зміни до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. №57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 р. № 724 зі внесеними змінами), які регулюють порядок перетину державного кордону, зокрема виїзд осіб, які не досягли 16 річного віку.

Так, згідно, п.п. 2-3 Правил, виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону.

Враховуючи наведене, виходячи з необхідності забезпечення найкращих інтересів дитини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволені цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - служба у справах дітей Очаківської міської ради та управління - служба у справах дітей Новокодацької районної у місті Дніпрі ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивачки.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: