судді Верховного Суду у Касаційному цивільному суді Пророка В. В.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Катакалі», подану представником - адвокатом Тесленко Т. В., на рішення Бориспільського районного суду Київської області від 01 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 10 липня 2025 року у справі за позовом Дочірнього підприємства «Спецінвест» до Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця Трофименка Михайла Михайловича, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Дідок Сергій Іванович та Приватне акціонерне товариство «АЙБОКС БАНК», про визнання прилюдних торгів недійсними, визнання акта про проведення прилюдних торгів та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів недійсними, позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Катакалі» до Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця Трофименка Михайла Михайловича, ОСОБА_1 про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_2 до Державного підприємства «СЕТАМ», приватного виконавця Трофименка Михайла Михайловича, ОСОБА_1 про визнання прилюдних торгів недійсними, ухвалою від 22 вересня 2025 року залишив касаційну скаргу без руху.
Водночас з рішенням колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не можу погодитися з огляду на таке.
1. Підставою подання касаційної скарги заявник зазначає пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). На інші підстави касаційного оскарження заявник не покликається.
2. Обґрунтовуючи касаційну скаргу представник ТОВ «Катакалі», вказує на те, що судами першої та апеляційної інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, при ухвалені оскаржуваних рішень не враховані висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладених у постановах Верховного Суду, якими сформовано правову позицію щодо визнання прилюдних торгів недійсними, що полягають у порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, правил, які визначають процедуру підготовки, проведення, а саме:
- у справі № 678/301/12 від 15 травня 2019 року;
- у справі № 3-242гс16 від 18 листопада 2015 року;
- у справі № 6-1884цс15 від 25 листопада 2015 року;
- у справі № 6-1749цс від 13 квітня 2016 року;
- у справі № 6-2988цс15 від 29 червня 2016 року;
- у справі № 6-370цс16 та №6-547цс16.
3. Так, заявник зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції підтверджено факт порушення Порядку реалізації арештованого майна, проте не взято до уваги під час ухвалення оскаржуваних рішень. Таким чином, судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що полягає у неправильному тлумаченні положення пункту 8 розділу IV Порядку реалізації арештованого майна, що мало наслідком ухвалення незаконних рішень.
4. Перевіривши доводи касаційної скарги та оскаржувані судові рішення, вважаю, що відсутні правові підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.
5. Статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» ( далі - Закон України «Про виконавче провадження») передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
6. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
7. Пункт 2 частини першої статті 3 Закон України «Про виконавче провадження» передбачає, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.
8. Частиною першою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
9. За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною (частина перша статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»).
10. Порядок реалізації арештованого майна затверджено наказом Міністерства юстиції України від 29вересня 2016 року № 2831/5 (надалі - Порядок № 2831/5).
11. Порядком № 2831/5 визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
13. Відповідно до частини першої статті 650 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особливості укладення договорів на організованих ринках капіталу, організованих товарних ринках, аукціонах (публічних торгах), конкурсах тощо встановлюються відповідними актами законодавства.
14. Згідно із частиною першою статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
15. Частиною першою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.
16. З аналізу частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на електронних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами в договорі купівлі-продажу є продавець і покупець.
17. Отже, відчуження майна з електронних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, тому така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 цього Кодексу).
18. Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128 гс 18).
19. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884 цс 15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988 цс 15 та від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2677 цс 16, головною умовою, яку повинні встановити суди при вирішенні питання про визнання прилюдних торгів недійсними, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.
26.1 Встановлений спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення публічних торгів з початковою ціною не нижче:
- для садового будинку загальною площею 196,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - 501 240,00 грн з урахуванням ПДВ.
- для земельної ділянки, площею 0,2400 га, розташованої за адресою: Київська область Бориспільський район Гнідинська сільська рада СТ «Калина» - 588 200,00 грн без урахування ПДВ.
26.2 Зазначене нерухоме майно було передано в іпотеку на підставі іпотечного договору, укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Аграрний комерційний банк» та Дочірнім підприємством «Спецінвест» 26 грудня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Первушиною Н. Ю. за реєстровим № 9125, на забезпечення виконання позичальником (Дочірнім підприємством «АВТОПРОКАТ») всіх без винятку зобов`язань за Договором відкриття кредитної лінії № 169/2008 від 26 грудня 2008 року із всіма змінами і доповненнями до нього.
- для садового будинку загальною площею 196,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , - 501240,00 грн з урахуванням ПДВ;
- для земельної ділянки, площею 0,2400 га, розташованої за адресою: Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, СТ «Калина», - 588 200,00 грн без урахування ПДВ.
26.5 Зокрема, встановлено, що учасник 8 - відповідач ОСОБА_1 (ID: НОМЕР_1 ) сплатила гарантійний внесок у сумі 544 72,00 грн, який було перераховано за допомогою платіжного сервісу LiqPay з її власного рахунку в АТ КБ «Приватбанк» о 07:40:04 11 січня 2019 року, та зарахований на рахунок ДП «СЕТАМ» № НОМЕР_2 11 січня 2019 року о 07:46:10, що підтверджується як відомостями, наданими ДП «СЕТАМ», так інформацією, наданою АТ «КБ «Приватбанк».
21. Як убачається з рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2024 року, ухвалюючи оскаржуване рішення, в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Катакалі», суд першої інстанції виходив, зокрема, із наступного:
- встановлено, що відповідачем ДП «СЕТАМ» повністю дотримано вимоги пункту 2 розділу VII Порядку № 2831/5, та вимог статті 45 Закону України «Про іпотеку» щодо порядку організації електронних торгів;
- доводи позивача ТОВ «Катакалі» щодо створення йому штучних технічних перешкод в електронних торгах та неналежного функціонування програмних засобів ДП «СЕТАМ» не знайшли свого підтвердження;
суд дійшов висновку щодо безпідставності тверджень позивачів та третьої особи із самостійними вимогами щодо порушення відповідачем ДП «СЕТАМ» Порядку № 2831/5.
22. Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
23. Доводи касаційної скарги не свідчать про неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
24. Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження.
25. Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі Леваж Престасьон Сервіс проти Франції («Levages Prestations Services v. France»), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії («Brualla Gomez de la Torre v. Spain»))
26. Таким чином, враховуючи, що доводи касаційної скарги є необґрунтованими, правильне застосування норм права судами попередніх інстанцій є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення та відповідає висновкам Верховного Суду, вважаю у відкритті касаційного провадження у справі необхідно було відмовити з цієї підстави.
Суддя В. В. Пророк
Повний текст окремої думки складений 03 листопада 2025 року.