Постанова

Іменем України

8 жовтня 2025 року

м. Київ

Справа № 753/8684/23

Провадження № 61-7108св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу,

учасниками якої є:

позивач - ОСОБА_1 (далі - позивач),

відповідач - Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - банк, відповідач), інтереси якого представляє адвокат Бершадська Ірина Миколаївна (далі - адвокат),

про захист прав споживача, стягнення безпідставно списаних коштів і відшкодування моральної шкоди

за касаційною скаргою позивача на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 грудня 2023 року, яке ухвалила суддя Каліушко Ф. А., та постанову Київського апеляційного суду від 8 квітня 2024 року, яку ухвалила колегія суддів у складі Мережко М. В., Поліщук Н. В., Соколової В. В.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

(1) Вступ

1. Позивач стверджував, що працював у банку і для виконання службових обов`язків на робочому місці намагався у застосунку «Телеграм» згенерувати електронний цифровий підпис. Обравши бот, який не був офіційним банківським, на запит бота ввів дані мобільного телефону, останні чотири цифри банківської картки та коди підтвердження, які надійшли на телефон. Після того з його карткового рахунку відбулося списання коштів. Банк відмовив у їхньому поверненні. Тому позивач звернувся до суду. Просив їх стягнути разом із комісією за виконану неакцептовану платіжну операцію, пенею, інфляційними втратами та відшкодуванням моральної шкоди.

2. Суди першої й апеляційної інстанцій відмовили у задоволенні позову. Вказали, що позивач сприяв незаконному переказу коштів, бо повідомив дані, яких було достатньо для отримання сторонніми особами доступу до його рахунку. Позивач із цим висновком не погодився. У касаційній скарзі зазначив, що суди не встановили, а банк не довів обставин сприяння користувачем втраті інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції з його рахунку.

3. Верховний Суд мав з`ясувати, чи є підстави стягнути з банку кошти, списані з рахунку клієнта (який стверджує, що працював у банку), внаслідок повідомлення ним у Телеграм-боті, який не є офіційним Телеграм-ботом банку, номера мобільного телефону, останніх чотирьох цифр банківської картки та кодів підтвердження, які надійшли на мобільний телефон. Виснував, що без з`ясування обставин роботи позивача у банку й ознайомлення з банківськими документами, які регламентують використання Телеграм-бота для генерування електронного цифрового підпису, відмова у задоволенні позову не є обґрунтованою. Тому оскаржені судові рішення Верховний Суд скасував, а справу скерував на новий розгляд до суду першої інстанції.

(2) Зміст позовної заяви

4. У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача 96 500,00 грн безпідставно списаних коштів, 815,00 грн комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію, 21 679,45 грн пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, 3 818,39 грн інфляційних втрат і 100 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.Мотивував так:

4.1. Він є працівником банку, в якому у січні 2019 року відкрив картковий рахунок № НОМЕР_1 для отримання заробітної плати.

4.2. Для виконання службових обов`язків керівництво банку вимагало від позивача отримати електронний цифровий підпис. Тому 13 грудня 2022 року близько 13:21 год, перебуваючи на робочому місці, у мобільному застосунку «Телеграм» він знайшов у пошуковій стрічці Телеграм-бот ІНФОРМАЦІЯ_1. Цей бот мав усі ознаки офіційного банківського бота. Тому за запитом бота позивач ввів дані його мобільного телефону, останні чотири цифри «банківського рахунку» та коди підтвердження, які надійшли на цей телефон. Після введення цих даних о 13:33 год позивач отримав повідомлення, що відбувається генерація цифрового підпису і необхідно очікувати 15 хвилин. У цей період відбулись шахрайські дії та втручання у банківську систему платежів, унаслідок чого з карткового рахунку позивача п`ятьма транзакціями списали 96 500,00 грн без його волевиявлення.

4.3. У цей же день він звернувся у Департамент кіберполіції Національної поліції України, де зареєстрували його заяву про вчинення злочину через несанкціоноване зняття коштів з банківського рахунку.

4.4. 14 грудня 2022 року позивач подав до банку заяву про проведення перевірки та повернення коштів на рахунок. Банк відмовив у задоволенні цієї заяви.

4.5. Недбале ставлення відповідача до захисту персональних даних позивача зумовило несанкціоноване втручання третіх осіб у дані його карткового рахунку та списання з останнього коштів. Тому банк має їх повернути, сплатити пеню за період з 13 грудня 2022 року до 26 травня 2023 року, нараховану на суму незаконно списаних коштів, комісійну винагороду за виконану неакцептовану платіжну операцію, і відшкодувати інфляційні втрати.

4.6. Позивач зазнав моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача (неналежного захисту персональних даних співробітника банку), що виявилася у погіршенні стану здоров`я (коливанні тиску, головному болю), необхідності звертатися до закладу охорони здоров`я для отримання медичної допомоги.

(3) Зміст рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду

5. 1 грудня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову. Мотивував так: клієнт відповідає за всі операції з його платіжною карткою, якщо сам її передав (передав її дані) сторонній особі; позивач самостійно повідомив стороннім особам відомості, які надали можливість електронної ідентифікації електронного платіжного засобу і його користувача, внаслідок чого кошти були списані з карткового рахунку за відсутності доказів вини банку; останній не несе відповідальності перед позивачем за такі операції.

6. 8 квітня 2024 року Київський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою залишив без змін рішення суду першої інстанції.Мотивував так:

6.1. Операції з переказу 96 500,00 грн відбулися 13 грудня 2022 року в мережі інтернет з використанням одноразового паролю (ПІН-коду), який був відомий тільки власнику картки. Суд першої інстанції обґрунтовано виснував, що банк не має нести відповідальність за ці операції.

6.2. Безпідставними є посилання у тексті рішення суду на Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року та постанову Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 5 листопада 2014 року. Ці акти вже не діяли на час спірних платіжних операцій. Однак процитовані судом норми кореспондують із положеннями Закону України «Про платіжні послуги» від 30 червня 2021 року № 1591-ІХ та постанови Правління Національного банку України № 164 від 29 липня 2022 року «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», які були чинними.

6.3. Твердження позивача про те, що він не вчиняв жодних дій, які дали змогу стороннім особам провести платежі та не сприяв втраті чи незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, спростовують зібрані судами докази, зокрема, надані позивачем роздруківки знімків екрана з перепискою із чат-ботом (т. 1, а. с. 23-25), лист № 16/3-06/33 від 12 січня 2023 року щодо результатів банківської перевірки за заявою позивача №671 від 14 грудня 2022 року (т. 1, а. с. 19-20) і лист Національного банку України від 21 березня 2023 року № 14-0004/19286 щодо розгляду скарги позивача (т. 1, а .с. 40-46).

(4) Провадження у суді касаційної інстанції

7. 15 травня 2024 року позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив поновити пропущений строк на касаційне оскарження, скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій і ухвалити нове - про задоволення позову.

8. 20 червня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали.

9. 24 липня 2024 року позивач подав до Верховного Суду заяву «про поновлення строку на касаційне оскарження та усунення недоліків касаційної скарги».

10. 27 вересня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою продовжив позивачеві на п`ять днів із дня вручення тієї ухвали строк на усунення недоліків касаційної скарги.

11. 22 жовтня 2024 року позивач подав до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги.

12. 29 січня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою позивача на підставі, передбаченій у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, та витребування справи із суду першої інстанції.

13. 1 вересня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів та залишив без розгляду відзив банку.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

14. Позивач мотивував касаційну скаргу так:

14.1. Суди застосували Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 5 квітня 2001 року та постанову Національного банку України «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 5 листопада 2014 року, які втратили чинність. Тому оскаржені судові рішення слід скасувати на підставі частини третьої статті 412 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

14.2. Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних коштів; сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції як списання коштів із рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; за відсутності належних і допустимих доказів сумніви та припущення треба тлумачити переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, його правовідносини з банком фактично не є рівними (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22).

14.3. Апеляційний суд не врахував висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2015 року від № 202/10128/14-ц, від 1 лютого 2018 року у справі № 758/7327/14-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 711/11121/18, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2018 року у справі № 592/2386/16-ц, від 5 серпня 2020 року у справі № 759/423/19, Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц.

14.4. Касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для позивача. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 7 червня 2023 року відкрив касаційне провадження у справі № 176/1445/22, правовідносини у якій є подібними до правовідносин у справі № 753/8684/23.

14.5. Через неправомірні дії банку позивач позбавлений значної для нього суми коштів. Це зумовило погіршення стану його здоров`я (коливання артеріального тиску та головний біль), унаслідок чого позивач звертався до закладу охорони здоров`я за медичною допомогою.

(2) Позиції інших учасників справи

15. 17 лютого 2025 року адвокат в інтересах банку подала відзив на касаційну скаргу позивача. Просила залишити оскаржені судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення. Мотивувала так:

15.1. Операції з переказу коштів на суму 96 500,00 грн здійснені 13 грудня 2022 року в мережі інтернет з використанням одноразового паролю (ПІН-коду), який відомий тільки власнику картки. Тому суди обґрунтовано виснували, що банк не має нести відповідальність за ці операції.

15.2. Твердження позивача про те, що він не вчиняв жодних дій, які дали змогу стороннім особам зробити платежі, та не сприяв втраті чи незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, спростовуються, зокрема, наданими позивачем роздруківками знімків екрана з перепискою із чат-ботом (т. 1, а. с. 23-25), листом №16/3-06/33 від 12 січня 2023 року щодо результатів перевірки, проведеної банком за заявою позивача № 671 від 14 грудня 2022 року (т. 1, а. с. 19-20), та листом Національного банку України від 21 березня 2023 року № 14-0004/19286 щодо розгляду скарги позивача (т. 1, а. с. 40-46).

15.3. Висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, незастосовні до спірних правовідносин, бо обставини тієї справи є протилежними до тих, що встановлені у справі № 753/8684/23. Незастосовні до спірних правовідносин також інші висновки Верховного Суду, які позивач зазначив у касаційній скарзі, оскільки у тих справах не було доказів того, що позивач своїми діями або бездіяльністю сприяв втраті чи незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера й іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції

16. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 29 січня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою позивача на підставі, визначеній у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

17. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

18. З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження.

(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанцій

(2.1) Чи є підстави стягнути з банку кошти, списані з рахунку клієнта (який стверджує, що працював у банку), внаслідок повідомлення ним у Телеграм-боті, який не є офіційним Телеграм-ботом банку, номера мобільного телефону, останніх чотирьох цифр банківської картки та кодів підтвердження, які надійшли на мобільний телефон?

19. Позивач, який стверджує, що працював у банку і для виконання службових обов`язків на робочому місці намагався за допомогою бота згенерувати електронний цифровий підпис, обрав у застосунку «Телеграм» бот, подібний за назвою до офіційного бота банку, ввів дані свого мобільного телефону, останні чотири цифри «банківського рахунку» та коди підтвердження, що надійшли на мобільний телефон. Унаслідок цього з рахунку позивача були списані кошти. Він попросив банк їх повернути. Після відмови звернувся до суду з вимогами про стягнення цих коштів, комісійної винагороди за виконану неакцептовану платіжну операцію, пені, інфляційних втрат і відшкодування моральної шкоди.

20. Суди обох інстанцій відмовили у задоволенні позову. Виснували, що позивач сприяв невідомій особі у вчиненні шахрайських дій, бо повідомив дані мобільного телефону, останні чотири цифри «банківського рахунку» та коди підтвердження. На думку судів, вказаної інформації було достатньо для отримання доступу до рахунку позивача. Він не погодився з цими висновками. Вважав відмову у задоволенні позову безпідставною. Наголосив, що банк не довів того, що позивач діями чи бездіяльністю сприяв втраті інформації, яка дає змогу ініціювати шахрайські платіжні операції.

21. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду частково погоджується з аргументами позивача. Вважає, що за обставин цієї справи добровільне надання позивачем відомостей, які дозволили списати кошти з його рахунку, може виключати відповідальність банку, якщо позивач (1) був працівником банку, (2) ознайомився із затвердженим в останньому порядком формування електронного цифрового підпису в застосунку «Телеграм», (3) порушив такий порядок.

22. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)).

23. За договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (частина перша статті 1066 ЦК України).

24. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

25. У разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом (стаття 1073 ЦК України).

26. Банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, які він не виконував або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та за необхідності відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Користувача не можна притягнути до відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб був використаний без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Без установлення обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, немає підстав вважати користувача винним.

Помилково вважати, що якщо операції зі зняття з платіжної картки користувача коштів супроводжувались правильним введенням ПІН-коду вказаної картки, а умовами договору передбачений обов`язок позивача щодо нерозголошення такого коду, то це виключає можливість задоволення позову про стягнення з банку на користь позивача спірної суми. Зазначені дії позивача не означають те, що він саме своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції (див. постанову Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15).

27. Саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. За недоведеності обставин, які безспірно означають те, що користувач власними діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно вважати відсутньою вину користувача у перерахуванні чи отриманні спірних коштів.

Сам по собі факт коректного введення вихідних даних для ініціювання такої банківської операції як списання коштів з рахунку користувача не може достовірно підтверджувати те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. За відсутності належних і допустимих доказів сумніви та припущення слід тлумачити переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 8 лютого 2018 року у справі № 552/2819/16-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22, від 11 вересня 2024 року у справі № 753/12781/23).

28. Повідомлення клієнтом чотирьох останніх цифр банківської картки у телефонній розмові незнайомцю, який про це попросив, не можна кваліфікувати як сприяння у вчиненні шахрайства. Надання такої інформації внаслідок обману, після чого відбулося заволодіння коштами клієнта, не є формою сприяння останнім у вчиненні шахрайських дій, спрямованих на несанкціоноване зняття коштів із банківського рахунку. Так само не підтверджує таке сприяння повідомлення банком коду для зміни персональних даних. Тому за таких обставин помилковим буде висновок про сприяння клієнтом поширенню інформації, яка надала змогу ініціювати платіжні операції, а також утраті коштів із його банківського рахунку (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 липня 2025 року у справі № 489/4939/23 (пункт 32)).

29. Суди першої й апеляційної інстанцій встановили такі обставини:

29.1. 3 січня 2019 року позивач приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), шляхом підписання заяви про приєднання.

29.2. На виконання вказаного договору позивачу відкрили поточний рахунок № НОМЕР_1 .

29.3. Спірні операції з карткою позивача здійснені 13 грудня 2022 року з використанням мобільного додатку:

- 13:43:04 - переказ на суму 29 000,00 грн на платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 (78 7111);

- 13:43:34 - переказ на суму 28 500,00 грн на платіжну картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 (78 7111);

- 13:44:39 - переказ на суму 6 000,00 грн на платіжну картку ПАТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 (78 7111);

- 13:46:36 - переказ на суму 29 000,00 грн на поточний рахунок НОМЕР_3 в АТ «Агропросперіс Банк»;

- 13:57:33 - переказ на суму 4 000,00 грн на рахунок НОМЕР_3 в АТ «Агропросперіс Банк».

29.4. Зазначені операції здійснені за допомогою інтернет-ресурсу з правильним введенням реквізитів випущеної на ім`я позивача платіжної картки з використанням мобільного додатку «Ощад 24/7» з підтвердженням біометрією або кодом доступу, який встановлюється при першій авторизації на пристрої або у налаштуваннях безпеки.

29.5. Позивач за фактом заволодіння його коштами 14 грудня 2022 року звернувся до банку із заявою про проведення службового розслідування та повернення 96 500 грн, які були на його картковому рахунку № НОМЕР_1 .

29.6. 12 січня 2023 року банк відмовив позивачеві у поверненні коштів, списаних 13 грудня 2022 року, оскільки останній своїми діями сприяв переданню персонального ідентифікаційного номера й іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції третім особам.

29.7. 24 грудня 2022 року відомості про те, що невстановлена особа з використанням електронно-обчислювальної техніки шахрайським шляхом заволоділа 96 500,00 грн з банківської картки позивача, внесені до ЄДР за № 0002853 з попередньою кваліфікацією за частиною першою статті 190 КК України.

30. За обставин цієї справи суди попередніх інстанцій не перевірили те, що списання коштів із рахунку позивача відбулося під час генерування електронного цифрового підпису, необхідного, як стверджував позивач, для виконання ним службових обов`язків у банку. Згідно з матеріалами справи порядок вчинення відповідних дій передбачений такими документами (т. 1, а. с. 36, 42, 77):

- Інструкцією користувача центру сертифікації ключів АТ «Ощадбанк» (т. 1, а. с. 36);

- Інструкцією для отримання кваліфікованого електронного підпису (КЕП) співробітниками банку (т. 1, а. с. 42, 77);

- Інструкцією з налаштування IPAD для віддаленої роботи (т. 1, а. с. 36).

31. Суди першої й апеляційної інстанцій, встановлюючи обставини справи, не з`ясували: (1) чи працював позивач у банку станом на день списання спірної суми коштів з його рахунку; (2) чи був він ознайомленим із порядком генерування електронного цифрового підпису, визначеним у вказаних документах; (3) чи передбачена Інструкцією користувача центру сертифікації ключів АТ «Ощадбанк» або Інструкцією з налаштування IPAD для віддаленої роботи назва офіційного Телеграм-бота для генерування електронного цифрового підпису; (3) чи дотримав позивач визначеного банком порядку під час такого генерування 13 грудня 2022 року. Без встановлення цих обставин висновок судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні позову є необґрунтованим.

32. Колегія суддів звертає увагу на те, що спірні правовідносини у справі № 753/8684/23 відрізняються від спірних правовідносин у справах № 489/4939/23 і № 176/1445/22, які Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув 9 липня 2025 року та 16 серпня 2023 року відповідно.

За обставинами справи № 753/8684/23 позивач, який стверджував, що працював у банку, вчиняв, перебуваючи на робочому місці, дії у застосунку «Телеграм» з ботом для генерування електронного цифрового підпису, необхідного для виконання службових обов`язків. Порядок вчинення таких дій у банку врегульований, і з цим спеціальним регулюванням позивач міг бути ознайомленим.

Тоді як за обставинами справи № 489/4939/23 клієнт мав пенсійний банківський рахунок і зазнав втрати з нього коштів внаслідок дій третьої особи із системою дистанційного банківського обслуговування «Ощад 24/7». Суди не встановили, що позивач розголосив або сприяв розголошенню CVV-коду, строку дії картки у поєднанні з її номером, ПІН-коду до неї або одноразового СМС-коду; повідомлена позивачем невідомій особі інформація про чотири останні цифри банківської картки не могла бути підставою для списання коштів; надання такої інформації не можна вважати сприянням у незаконному переказі коштів.

А за обставинами справи № 176/1445/22 невідомі особи отримали доступ до додатку «Приват24» клієнтки та без перешкод з боку банку заволоділи її коштами на карткових рахунках шляхом створення у додатку «Приват24» іншої картки та повного перерахування коштів на новий картковий рахунок; після перерахування всі три карткові рахунки були закриті без відома та погодження клієнтки. Суди встановили, що вона як користувач карток своїми діями чи бездіяльністю не сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; списання коштів з карткових рахунків відбулося не за розпорядженням клієнтки.

(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

(3.1) Щодо суті касаційної скарги

33. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду (пункт 2 частини першої статті 409 ЦПК України).

34. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

35. Із урахуванням висновку про часткову обґрунтованість касаційної скарги позивача через порушення судами норм матеріального права оскаржені судові рішення слід скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

(3.2) Щодо судових витрат

36. З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, слід розподілити за результатами розгляду спору.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

у х в а л и в:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 1 грудня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 8 квітня 2024 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат
Судді Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко