Справа № 502/2184/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого - судді Балан М.В.

за участю секретаря судового засідання Урсул Г.К.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кілія цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору:

Кілійська міська рада Ізмаїльського району Одеської області

про

усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди та

зобов`язання третьої особи вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Кілійська міська рада Ізмаїльського району Одеської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди та зобов`язання третьої особи вчинити певні дії.

На обґрунтування позовної заяви та уточненої позовної заяви від 07.11.2023 року позивач зазначив, що він як власник домоволодіння в АДРЕСА_1 , користується присадибною ділянкою загальною площею 3517 кв.м. переданих у власність на підставі рішення виконкому Кілійської міської ради № 366 від 27.11.1997 р. Даною земельною ділянкою він користується понад 20 років.

Кілька років тому, відповідно до нового земельного законодавства позивач розпочав оформлення нормативно-правових документів на присадибну ділянку через держкомземкадастр у встановленому законному порядку. Згідно з рішенням Кілійської міськради №1541-VII/0-44 від 22 вересня 2020 р. було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою на домоволодіння по АДРЕСА_1 , із встановленням межи ділянки та встановленням межових знаків. Керуючись, вищевказаним дозволом міськради позивча звернувся із замовленням до держкомземкадастру, проте директор вищезгаданої організації Салієнко О.В. відмовила йому у заяві на підставі того, що нові сусіди, а саме: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 керуючись зловмисними спонуканнями, систематично влаштовують суперечки та скандали фахівцям- землемірам, влаштовували фізичні насильства щодо своїх сусідів з метою зірвати вимірювальні роботи. Подібні протиправні дії тривали багаторазово, з метою перешкодити приватизації його садиби у законному порядку. З цієї причини вже протягом кількох років стала неможлива приватизація вищевказаної земельної ділянки в АДРЕСА_1 .

На підставі вищевикладеного позивач просив суд:

-зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не перешкоджати виконанню рішення міської ради щодо виконання земельно-кадастрових робіт у АДРЕСА_1 ;

-стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду в розмірі десять тисяч гривень;

-зобов`язати Кілійську міську раду на розмежування їх ділянок в межах АДРЕСА_2 ОСОБА_5 та АДРЕСА_3 ОСОБА_6 , межі стійкі і непорушні;

-внести зміни до рішення Кілійської міської ради №1541-VII/0-44 від 22 вересня 2020 р. щодо зміни заявника.

Ухвалою судді від 08.11.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлені сторони.

Ухвалою судді від 25.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом учасників, про що повідомлені сторони.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги позову, просив про його задоволення.

Представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 адвокат Горбачова Ганна Нестерівна проти задоволення позову заперечувала з огляду на такі обставини. Щодо вимоги зобов`язати відповідачів не перешкоджати виконанню рішення міської ради щодо виконання земельно- кадастрових робіт, зазначила, що позивач не конкретизує, в чому саме полягають перешкоди, які начебто чинять йому відповідачі, та від подальшого вчинення яких вони мають утриматися, не наводить належних та допустимих доказів таких дій; не наводить доказів обґрунтованості своїх тверджень та зазіхань на частину земельної ділянки, яка була відведена не позивачу, а його доньці ОСОБА_7 для ведення особистого селянського господарства; не наводить правових підстав, які б свідчили про «обов`язок» відповідачів відступити частину земельної ділянки, відведеної для обслуговування їх будинку та для ведення особистого селянського господарства.

Метою подання цього позову є не захист права на реалізацію рішення міської ради щодо виконання земельно- кадастрових робіт (якій ніхто не перешкоджав), а дійсно переслідувана мета здійснити незаконне відчуження земельної ділянки, яка була надана відповідачам для обслуговування розташованого на ній будинку та для ведення особистого селянського господарства.

На спростування заявленої позовної вимоги відповідачами в судовому засіданні були надані викопіювання з Генерального плану м. Кілія, де зображено орієнтовне розташування спірних земельних ділянок, копії технічного паспорту, складеного комунальним підприємством Кілійської міської ради «Бюро технічної інвентаризації» за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зазначено первинні межі та розміри земельної ділянки за вказаною адресою, які на цей момент повною мірою відповідають розмірам та межам земельної ділянки за вказаною адресою в натурі.

Позивач умисно не надавав суду особисто копії технічного паспорту від 06.05.1991 р., оскільки вказані в ній первинні межі та розміри земельної ділянки (на яку він мав право оформляти землевпорядні документи відповідно до рішення Кілійської міської ради) за вказаною адресою відповідають наразі існуючим межам та розмірам; що свідчить про необґрунтовані посягання позивача на частину земельної ділянку, яка не відноситься до обслуговування будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

Долучені до матеріалів справи позивачем копії заяви до міліції не доводять наявності тиску та створення перешкод з боку відповідачів, а відповідь міліції (від 31.12.2011р. №58/4461-34342) навпаки, спростовує факти будь-яких погроз, створення перешкод або інших посягань на земельну ділянку, що знаходиться під будинком ОСОБА_1 та для ведення особистого селянського господарства, з боку ОСОБА_8 .

Відповідь ТОВ «Бюро проектування те експертизи» від 01.03.2021 р., в якому Бюро відмовляє ОСОБА_1 в укладанні договору на виконання робіт з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_1 , свідчить лише про той факт, що у ОСОБА_1 , існують територіальні претензії до сусідів (відповідачів), але ніяким чином не свідчить про те, що сусіди створюють йому перешкоди в проведенні геодезичних робіт.

Лист Центру інженерних досліджень від 28.12.2021 р. №2027 також інформує, що, (виходячи з претензій ОСОБА_1 ) під час виконання попереднього обстеження земельної ділянки виявлено факт накладки по межі земельної ділянки, але жодним чином не йдеться про створення перешкод з боку відповідачів.

Позивач не клопотав про призначення геодезичної експертизи, оскільки достовірно обізнаний про необґрунтованість своїх претензій щодо частини земель, які відносять до земель, відведених для обслуговування будинку Колесніченко.

Таким чином, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, яким би підтверджувалися його претензії в частині перешкоджання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 виконанню рішення міської ради щодо виконання земельно-кадастрових робіт; крім того не визначено жодної правової підстави, яка надавала би йому право вимагати у відповідачів поступитися частиною земельної ділянки, яка з самого початку була відведена для обслуговування будинку за адресою АДРЕСА_4 .

Моральна шкода не може стягуватися сама по собі, не будучи наслідком порушення права чи інтересу позивача. З огляду на вищезазначене, у зв`язку з відсутністю підтвердження порушення права позивача з боку відповідачів, то і підстав для відшкодування моральної шкоди не має.

Також вимога «зобов`язати міську раду на розмежування наших ділянок в межах АДРЕСА_2 ОСОБА_5 та АДРЕСА_3 ОСОБА_6 межі стійкі і непорушні» не підлягає задоволенню виходячи з того, що вона стосується прав та інтересів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , тобто осіб, які не є учасниками цього провадження, не залучалися ані в якості відповідачів, ані в якості третіх осіб, отже прийняття рішення щодо їх прав та інтересів є неприпустимим.

Заява від 25.01.2024 р. про «виправлення» у рішенні міської ради від 22.09.2020 р. №1541-VII/O-44 « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_1 » не підлягає задоволенню, адже суд не має повноважень та правових підстав щодо внесення будь яких змін до рішення Кілійської міської ради від 22.09.2020 р. № 1541-VII/O-44, яким надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території м. Кілія особисто ОСОБА_7 щодо земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , орієнтовною (але не точною) площею 0,3517 га.

Враховуючи все вищезазначене, представник відповідачів просив повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 підтримала позицію свого представника.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 зазначив, що за адресою АДРЕСА_5 жив його дядько з тіткою - ОСОБА_10 . У 1970 роках їх сусідка побудувала хату та попросила у його дядька шматок землі, яка була попереду, так як у неї не було вїзду до її ділянки. Сусідкою була ОСОБА_11 . Дядько з тіткою вагались, але згодом надали землю, межі не мінялись. Після смерті дядька, він продав ділянку.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Кілійська міська рада Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не зявився, на адресу суду надав відзив на позовну заяву та уточнену позовну заяву, згідно якого просив розглянути справу відповідно до вимог чинного законодавства та без участі представника третьої особи.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить до наступного.

Згідно свідоцтва про право особистої власності на будівлю № НОМЕР_1 від 02.07.1991 року вбачається, що на підставі рішення Кілійського міськвиконкому від 27.06.1991 року весь житловий будинок з надвірними спорудами належить на праві особистої власності ОСОБА_11 , яка є головою колгоспного двору, /а.с.167/.

Згідно Витягу з рішення виконавчого комітету Кілійської міської ради №366 від 27.11.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність безоплатно для ведення особистого підсобного господарства» встановлено, що виконком Кілійської міської ради вирішив передати земельні ділянки у приватну власність безоплатно для ведення особистого підсобного господарства на підставі заяв громадян, матеріалів БТІ і фактичних замірів ділянок громадянам, серед яких - ОСОБА_11 , за адресою АДРЕСА_1 , земельна ділянка 3517 кв.м. у власність, /а.с.5/.

Згідно відповіді №02-7А/3388 від 10.12.2018 року Виконавчого комітету Кілійської міської ради вбачається, що рішенням виконавчого комітету Кілійської міської ради від 27.11.1997 року №366 земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , була передана у власність ОСОБА_11 , згідно записів реєстрової книги, /а.с.6/.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №189561359 від 20.11.2019 року встановлено, що на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області від 06.09.2019 року справа №502/1539/19 ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Номер запису про право власності: 34234124 від 13.11.2019 року, /а.с.114/.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав №351467974 від 23.10.2023 року встановлено, що на підставі договору дарування, серії та номер:11104,виданого 23.10.2023 року, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу С.І. Іваніщенко, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Номер запису про право власності: 52229708 від 23.10.2023 року, /а.с.115/.

Згідно відповіді №І-338 від 17.06.2011 року виконавчого комітету Кілійської міської ради, яка була направлена ОСОБА_11 вбачається, що представниками відділу комунальної власності виконкому Кілійської міської ради був здійснний виїзд на місце, в ході якого була поміряна земельна ділянка (орієнтовною площею 855 кв.м.) з приводу якої виник спір між заявником та суміжним землекористувачем по АДРЕСА_5 . Розглянувши надані технічні документи двох домоволодінь, помірявши ділянки, враховуючи відсутність претензій з боку сусідів домоволодіння АДРЕСА_4 , заявику було рекомендовано звернутись в міську раду з клопотанням про передачу вищезазначеної земельної діялнки у власність, /а.с.29/.

Згідно Договору №301 від 20.07.2011 року, укладеного між ОСОБА_11 -замовник та ФОП ОСОБА_12 -виконавець вбачається, що виконавець зобовязується виконати роботи з земельно-кадастрової зйомки земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , /30-32/.

З листа №С-523 від 01.09.2011 року Виконавчого комітеу Кілійської міської ради, адресованого ОСОБА_1 у відповідь на скаргу від 08.08.2011 року №С-523 вбачається, що скаржнику повідомлено про те, що документи Кілійського РБТІ на домоволодіння по АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 являються технічними паспортами на будівлі та споруди. Документами на землю є технічна документація на земельну діялнку, що виготовлена ліцензованою землевпорядною організацією по заяві та за кошти власників або користувачів земельної ділянки. На підставі зазначеного, ОСОБА_1 було рекомендовано звернутись до землевпорядної організації з замовленням на проведення робіт по виготовленню технічної документації по встановленню (відновленню) меж його земельної ділянки в натурі (на міцевості), /а.с.116/.

Згідно відповіді Відділу Держгеокадастру у Кілійському районі Одеської області Головного управління Держгеокадастру в Одеській області №1-222/0-236/6-17 від 01.03.2017 року на заяву ОСОБА_11 щодо вирішення земельного спору вбачається, що окрім роз`яснень відділ зазначив, що до їх компетенції не входить питання розгляду земельних спорів, /а.с.33/.

Згідно Витягу з рішення виконавчого комітету Кілійської міської ради №366 від 27.11.1997 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність безоплатно для ведення особистого підсобного господарства» встановлено, що виконком Кілійської міської ради вирішив передати земельні ділянки у приватну власність безоплатно для ведення особистого підсобного господарства на підставі заяв громадян, матеріалів БТІ і фактичних замірів ділянок громадянам, серед яких - ОСОБА_13 , за адресою АДРЕСА_5 , земельна ділянка 5000 кв.м. у власність, /а.с.35/

Згідно Договору купівлі-продажу від 27.04.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Кілійського районного нотаріального округу Децик Е.М. та зареєстрованого в реєстрі за №2056 встановлено, що ОСОБА_9 , надалі іменуємий продавець з одної сторони та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , надалі іменуємі покупці з другої сторони, уклали цей договір про те, що ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_4 , ОСОБА_2 купили у рівних частках кожний, житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_5 та який складається з однієї саманної житлової будівлі, зазначеної в схематичному плані під літерою "А", 23,7 кв.м. житлової площі, загальною площею 44,5 кв.м.; з надвірними господарчими спорудами, зазначеними в схематичному плані під літерами: "Б" - літня кухня, "В" - сарай, "Г" - сарай, "Д" - сарай, "Е" - вбиральня, 1-7,1 - надвірні споруди, розташованих на земельній ділянці розміром 5669 кв.м. Згідно п. 4 зазначеного договору, окрім іншого продавцем засвідчено, що земельну ділянку, на якій розташовано відчужуваний житловий будинок з надвірними спорудами, не приватизовано та державного акта про право приватної власності на земельну ділянку не отримано, договір оренди земельної ділянки не укладено та не проведено його державної реєстрації, /а.с.36-37/.

Згідно відповіді Відділу Держземагенства у Кілійському районі Одеської області Головного управління Держземагенства в Одеській області №І-53 від 02.06.2014 року на лист ОСОБА_11 від 15.05.2014 року щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками встановлено, що заявнику повідомлено, що відповідно до п. 2.1. Інструкції, встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відповідно до п. 3.12. Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем робіт у присутності Власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Додатково зазначено, що відповідно до ст. ст. 125, 126, 158 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, /а.с.40/.

Згідно листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області №1015-05/1-6559 від 22.04.2016 року направленого на адресу Кілійської мської ради щодо розгляду звернення №І-113 від 10.03.2016 року щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за адресою: АДРЕСА_5 та АДРЕСА_6 встановлено, що окрім іншого, посадовою особою Департаменту 07.04.2016 здійснено виїзд для проведення позапланової перевірки за вказаною адресою та встановлено, що на території Кілійської міської ради, в межах населеного пункту, за адресою: АДРЕСА_5 , розташована земельна ділянка, загальною площею 0,5319 га. Державний акт на земельну ділянку відсутній. Житлова будівля літ. «А» загальною площею 44,4 кв.м., житлової площею 23,7 кв.м., на праві приватної власності, з часткою 1/2 кожному належить гр.гр. ОСОБА_14 га ОСОБА_4 (договір купівлі-продажу житлового будинку від 27.04.2005 року № 2056, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно No 9692425 від 30.01.2006р.). Перевірково з виїздом на місце встановлено, що на час перевірки, будівельні роботи, за вище вказаною адресою не виконуються. Власник домоволодіння у 2007 році здійснив нове будівництво нежитлової будівлі - сараю та гаражу. Вказані будівельні роботи з нового будівництва сараю та гаражу виконані без будь-якого документу дозвільного характеру, що надає право на виконання. будівельних робіт, чим порушено ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». За вказаним фактом на гр. ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення та видано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Щодо порушень містобудівного законодавства за адресою: АДРЕСА_6 , то на вказаній земельній ділянці будівельні роботи не виконуються, тому порушень не виявлено, /а.с. 41/.

Згідно листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області №1015-01/11-10435 від 16.06.2016 року направленого на адресу ОСОБА_11 щодо розгляду звернення №І-1286 від 09.06.2016 року встановлено, що окрім іншого заявнику повідомлено, що питання врегулювання відносин у сфері земельного законодавства не відноситься до компетенції Департаменту та окремо зазначено, що відповідно до статті 103 Земельного кодексу України зазначена у зверненні ситуація відноситься до такої сфери відносин як добросусідство. Відповідно до частини 3 статті 158 Земельного кодексу України спори щодо додержання громадянами правил добросусідства вирішуються органами місцевого самоврядування, при цьому участь Державної архітектурно-будівельної інспекції України та її територіальні органи у вирішенні зазначених спорів Земельним кодексом України, не передбачена, /а.с.42/

Згідно адресованих ОСОБА_11 заяв від 02.09.2013 та24.04.2014 року на ім`я начальника поліції вбачається, що заявниця просить прийняти міри до сусідів ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , з якими у неї існує земельний спір. Згідно відповіді поліції Кілійським РВ ГУМВС була проведена перевірка та прийнято рішення про списання їх у справу Кілійського РВ ГУМВС, /а.с.48-52/.

Згідно протоколу роботи комісії по розгляду заяв ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що мешкають за адресю: АДРЕСА_1 та ОСОБА_11 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 від 10.02.217 року, затвердженого першим заступником голови з питань діяльності виконавчих органів Кілійської міської ради вбачається, що по заявам сторін щодопорушення умов фактичного використання земельних ділянок по АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 комісією було здійснено виїзд на місце та комісією було встановлено, що між власниками домоволодінь АДРЕСА_4 та АДРЕСА_1 існує земельний спір з приводу права користування земельною ділянкою шириною 55 см уздовж межі розмежування домоволодінь. Межові знаки у вигляді паркану порушено. Під час роботи комісії заявникам було запропонована однакова за розміром частина спірної земельної ділянки, проте представник за довіреністю ОСОБА_1 фізичної особи ОСОБА_11 від даного рішення відмовився та заявив про бажання вирішити питання у судовому порядку, /а.с.44/.

Згідно рішення №65 від 21.03.2017 року Виконавчого комітету Кілійської міської ради «Про затвердження протоколу роботи комісії від 10.02.2017 року по розгляду заяв ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 » встановлено, що виконавчий комітет Кілійської міської ради вирішив рекомендувати сторонам звернутись до проектної організації з метою виготовлення технчної документації із землеустрою відповідно до вимог наказу Державного комітету із земельних ресурсів України від 18.05.2010 року №376 Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, /а.с.45/.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 14.02.2017 року на ім`я начальника поліції вбачається що заявник просить провести роботу з його сусідами, з приводу висловлювання на його адресу погроз з боку сусідів ОСОБА_8 , з якими у нього існує земельний спір. У відповідь на заяву, заявнику повідомили, що ОСОБА_15 була проведена перевірка та матеріали зареєстровані в ЖЄО №436 від 14.02.2017 року. По факту меж земельних ділянок було рекомендовано звернутись до суду, /а.с.53-54/.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 04.08.2021 року на ім`я начальника поліції вбачається що заявник просить провести роз`яснювальну роботу з його сусідами ОСОБА_8 з якими у нього існує земельний спір. У відповідь на заяву, заявнику повідомили, що за фактом його звернення з приводу неправомірних дій з боку сусідки ОСОБА_16 , зареєстровано ЖЄО №3873 від 04.10.2021, ВП № Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області і ретельно розглянуто. З огляду на подану заявнком заяву про припинення подальшої перевірки, прийнято рішення про списання матеріалів до справи, /а.с.55-56/.

Згідно Витягу з рішення №1541-VII/О-44 від 22.09.2020 року Кілійської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території м. Кілія Кілійського району Одеської області» встановлено, що ОСОБА_7 надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,3517 га - для ведення особистого селянського господарства. Рекомендовано в місячний термін замовити в проектній організації розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проекти землеустрою подати на розгляд та затвердження у встановленому законом порядку, /а.с.3/.

З відповіді №44 від 01.03.2021 року Бюро проектування та експертизи на заяву ОСОБА_1 від 16.02.2021 року, заявнику повідомлено, що враховуючи те, що ним неодноразово надавались матеріали межового спору з суміжними власниками, підприємство відмовило в укланні договору на виконання робіт з розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , /а.с.4/.

З відповіді №2027 від 28.12.2021 року КП «Центр інженерних досліджень» на заяву ОСОБА_1 №251 від 22.12.2021 року про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, заявнику повідомлено, що під час виконання попереднього обстеження земельної ділянки, виявлено факт накладки по межі земельної ділянки. Для виконання робіт по відведенню земельної ділянки, необхідно межі земельної ділянки відновити (встановити) відповідно до їх фактичного місцеположення. У зв`язку з цим просили заявника вирішити питання відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України, а саме шляхом додержання правил добросусідства або звернення до суду, /а.с.47/.

Згідно відповіді №2288/14/24 від 26.04.2025 року Виконавчого комітету Кілійської міської ради на заяву адвоката Горбачової Г.Н. від 04.03.2025 року щодо надання відомостей про реєстрацію речових прав на нерухоме майно,стосовно житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та витребування інформації щодо права власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та розміру земельної ділянки, яка значиться у документах по обліку земель встановлено, що заявнику окрім іншого повідомлено, що згідно п. 1.5 рішення №1541-VII/О-44 від 22.09.2020 року надано ОСОБА_7 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,3517 га для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 . Щодо генерального плану в масштабі стосовно АДРЕСА_7 ) надається викопіювання з Генерального плану м. Кілія М1:5000, на якому позначене орієнтовне місцезнаходження земельних ділянок за адресою: АДРЕСА_7 , /а.с.135-136/.

Згідно відповіді №2370/12/25 від 15.05.2025 року Виконавчого комітету Кілійської міської ради на заяву ОСОБА_1 від 29.04.2025 року щодо зазначення у рішенні Кілійської міської ради №1541-VII/О-44 від 22.09.2020 року Кілійської міської ради «Про надання дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території м. Кілія Кілійського району Одеської області» орієнтовної площі земельної ділянки вбачається, що заявнику повідомлено наступне. Відповідно до ст. 122 Земелного кодексу України під час передачі земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність або користування громадягам або юридичним особам зазначається орієнтовна площа земельної ділянки та її цільове призначення. Орієнтовна площа земельної ділянки - це попередньо визначена площа, яка буде уточнена за результатами проведення топограво-геодезичних робіт, які виконуються сертифікованими землевпорядними організаціями та спрямовані на визначення точних координат меж земельних ділянок та їх площі, відповідно до Закону України «Про топографо- геодезичну і картографічну діяльність». Результати проведення топографо-геодезичних робіт є складовою документації із землеустрою, яка затверджується органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених ст.122, 186 Земельного кодексу України. Після затвердження документації із землеустрою, дані про площу земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру в порядку, встановленому Законом, що є підставою для визначення остаточних розмірів земельної ділянки, /а.с.165/.

Проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який ратифіковано Україною 11.09.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Дана норма кореспондується з ч. 1, 4 ст.41 Конституції України відповідно до яких кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Положеннями частини 2 статті 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Згідно зі статтею 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (статті 79, 79-1 ЗК України).

В силу ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, а згідно із ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» .

Відповідно до частини першої статті 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

При цьому, як вбачається з роз`яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих у п.33 Постанови №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

У відповідності до змісту пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення буд-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Так, суд звертає увагу на те, що хоч матері позивача і було виділено для ведення особистого підсобного господарства, земельну ділянку площею 3517 кв.м, ця земельна ділянка не має чітко визначених меж, оскільки позивачем не виготовлялася нова технічна документація. Тобто, на даний час, земельна ділянка, якою користується позивач, має лише орієнтовані межі.

Будь-яке речове право на земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства сторонами не оформлене і не зареєстроване, докази зворотнього в процесі розгляду справи суду не надані, як і не надані відомості щодо земельно-кадастрової документації про земельні ділянки у відповідності до ст. 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

З огляду на те, що позивач та відповідачі є власниками різних об`єктів нерухомого майна - житлових будинків, між тим їхні присадибні земельні ділянки, не мають інших обмежень, окрім сітчатого паркану. Таким чином, є очевидним, що задля користування земельними ділянками, є необхідним визначення меж земельних ділянок між сусідніми землекористувачами.

Відповідно до ст. 107 ЗК України основою для встановлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до наведених в Законі України «Про Державний земельний кадастр» термінів Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Вирішуючи вимоги про усунення перешкод у здійсненні користування земельною ділянкою, суд керується наведеними в статті 391 ЦК України і роз`ясненнях постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передумовами для звернення до суду за захистом права власності, і не вбачає ознак порушення цього права з боку відповідачів.

Склад порушення права позивача на користування земельною ділянкою, за його твердженнями, утворюють дії відповідачів щодо створення перешкод у виконанні рішення Кілійської міської ради №1541-VІІ/О-44 від 22.09.2020 року яким надано дозвіл на розробку проектів землеустрою, а саме проведення земельно-кадастрових робіт, адже на протязі значного часу між сторонами існує спір щодо меж суміжних земельних ділянок.

Наявність спору щодо меж суміжних земельних ділянок не заперечується відповідачами.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що дієвим розв`язанням проблем, що витікають із землекористування сторін, є визначення меж земельних ділянок з урахуванням прав та інтересів кожної зі сторін.

Висуваючи вимогу про зобов`язання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не перешкоджати виконанню рішення міської ради щодо виконання земельно-кадастрових робіт у АДРЕСА_1 , позивач і переслідує мету визначення меж земельних ділянок.

При цьому згідно підпункту «г» частини 1 статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Згідно із статтею 106 ЗК України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Згідно ч. 1 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Зміст добросусідства, відповідно до якого власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо), внормований статтею 103 ЗК України.

Крім того, відповідно до вимог ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій, сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства.

Відповідний орган виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохороннім та санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, які у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймають рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Статтею 55 Закону України «Про землеустрій» визначено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) матеріали топографо-геодезичних робіт; г) кадастровий план земельної ділянки; ґ) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; д) відомості про встановлені межові знаки.

Процедуру встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено «Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, у відповідності до пункту 3.12 якої закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки на місцевості може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення, якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті приймання-передачі межових знаків на зберігання.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною як один з етапів кадастрової зйомки, поняття якої як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, встановлено статтею 198 ЗК України.

При цьому стаття 198 ЗК України вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами.

З наведених положень законодавства випливає, що встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення є кропіткою та довготривалою процедурою.

І хоча в статті 118 ЗК та Законі України"Про землеустрій" зазначено, що з заявою про встановлення меж земельною ділянки вправі звернутися кожний громадянин, який бажає отримання землі у власність або користування, і технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення, між тим є очевидним, що за умови користування сторонами суміжними земельними ділянками без існування меж на землі між нерухомістю, для визначення цих меж в натурі є необхідним обопільні дії обох землекористувачів.

Вимоги, заявлені позивачем та його доводи на їх обгрунтування, підпорядковані існуючому спору між сторонами, щодо визначення меж земельних ділянок, яка є апогеєм усіх вимог позову.

Суд приходить до висновку, що всі заяви позивача в суді та претензії до відповідачів, а також неодноразові звертання до органів поліції, зводяться до того, що без визначення меж земельних ділянок, усунення спору між сторонами є неефективним, а тому вважає, що ефективним способом захисту буде зобов`язання відповідачів не чинити позивачу перешкод у проведенні та виконанні земельно-кадастрових робіт, за визначеною законом процедурою.

Вирішуючи вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач спрямовує в русло правовідносин, що регулюють захист права власності.

Хоча статтею 386 ЦК України, яка внормовує засади захисту права власності, і встановлено право власника на відшкодування завданої йому моральної шкоди, проте, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд не вбачає таких ознак порушення права позивача з боку відповідача, які могли б стати передумовою для застосування судового захисту в межах пред`явленого позову.

Моральна шкода, спричинена фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, що спричинила її, за наявності її вини (ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6, від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Зазначені положення узгоджуються з роз`ясненнями пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», в силу яких заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Виходячи з наведених положень цивільного законодавства і роз`яснень Пленуму Верховного Суду України обов`язковими умовами для настання деліктної відповідальності за загальними правилами є винність і протиправність дій особи, яка завдала шкоди, а також причинний зв`язок між її поведінкою та настанням шкоди.

Принцип змагальності цивільного судочинства передбачає обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як зазначено, предметом доказування в цій справі є доведення шкоди, яка настала від винних протиправних дій відповідача.

Доказами в цивільному процесі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Розв`язуючи відповідні вимоги, суд не вбачає підстав для покладення на відповідачів відповідальності за спричинену моральну шкоду, оскільки не вбачає ознак ані навмисної, ані необережної винної протиправної поведінки в діях відповідача, які перебували б прямому зв`язку з наявністю шкоди, а оцінює відносини сторін як відображення конфлікту, що існує у зв`язку з невизначеністю меж землекористування.

У зв`язку з викладеним суд не має підстав констатувати наявність таких обов`язкових елементів, лише сукупність яких дає підстави для покладення на особу відповідальності за спричинену шкоду, як винність і протиправність дій відповідача, а також причинний зв`язок між його діями та настанням шкоди.

Наведені судом міркування не дають підстав для ухвалення рішення на користь позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання Кілійську міську раду вчинити певні дії, суд зазначає наступне.

Європейський суд з прав людини зауважує на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Подібних висновків щодо необхідності дотримання вказаного зобов`язання виключно з огляду на обставини справи ЄСПЛ дійшов також у рішеннях "Ruiz Torija v. Spain" (заява N 18390/91, пункт 29), "Higgins and others v. France" (заява N 20124/92, пункт 42), "Бендерський проти України" (заява N 22750/02, пункт 42) та "Трофимчук проти України" (заява N 4241/03, пункт 54).

Так, у пункті 54 рішення "Трофимчук проти України" (заява N 4241/03) ЄСПЛ зазначив, що не бачить жодних ознак несправедливості або свавільності у відмові судів детально розглянути доводи заявника, оскільки суди чітко зазначили, що ці доводи були повністю необґрунтованими.

Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

З огляду на обставини справи та аргументи сторін, суд погоджується з позицією сторони відповідачів що позовні вимоги позивача щодо «зобов`язання міську раду на розмежування наших ділянок в межах АДРЕСА_2 ОСОБА_5 та АДРЕСА_3 ОСОБА_6 межі стійкі і непорушні» та «виправлення» у рішенні міської ради від 22.09.2020 р. № 1541-VII/O-44 « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_1 » не підлягають до задоволеня, оскільки внесення змін до рішень органів місцевого самоврядування не входить до повноважень суду, а прийняття рішення щодо прав та інтересів осіб, не залучених до участі у справі є неприпустимим.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12 - 13, 18, 258 - 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , права користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , а саме не чинити будь-яких перешкод щодо проведення та виконання земельно-кадастрових робіт за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 10.11.2025 року.

Суддя Кілійського районного суду М. В. Балан