Справа № 487/4140/25
Провадження № 2/487/2329/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого - судді Притуляк І.О., за участю секретаря судового засідання Янковець Г.А., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Білова І.В., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача - адвоката Косенчука С.І. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

19.06.2025 позивач ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м.Миколаєва з позовною заявою за якою просила:

- стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімума для дитни відповідного віку, з урахуванням індексації, з дня пред`явлення позову та до повноліття дитини;

- стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 5 000 грн. на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімума для дитни відповідного віку, з урахуванням індексації, з дня пред`явлення позову та до повноліття дитини.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них народилася двоє синів, які на даний час проживають разом з нею. Згоди щодо утримання дітей між ними не досягнуто, що і стало підставою для її звернення до суду з вказаним позовом.

Ухвалою суду від 23.06.2025 позовну заяву було прийнято до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

25.09.2025 відповідача ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив визначити аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. В обгрунтування викладеної позиції вказав, що не має можливості сплпчувати аліменти у визначеному позивачем розмірі, оскільки його місячний дохід є значно меншим.

Окрім того просив врахувати, що на його утриманні перебувають батьки похилого віку, які також потребують матеріальної допомоги.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила про їх задоволення.

В обгрунтування заявленої вимоги вказала, що між нею та ОСОБА_2 склалися неприязні стосунки. На даний час, вона разом з дітьми має намір переїхати жити окремо від відповідача, з урахуванням чого бажає, щоб розмір аліментів був визначений за рішенням суду.

В обгрунтування заявлених до стягнення розмірів аліментів, вказала, що їх син ОСОБА_5 є дитиною інвалідом, у зв`язку з чим потребує додаткових витрат на медичні обстеження, проходження лікування, спеціалізоване навчання.

У свою чергу ОСОБА_6 потребує додаткових витрат для сплати відвідування гуртків, спортивних секцій.

Вона здійснює догляд за дитиною інвалідом, у зв`язку з чим обмежена у можливості працювати. Розмір державної допомоги, яку вона отримує, становить 8044,70 грн. на місяць.

Вказала, що на її переконання відповідач за своїм майновим станом та станом здоров`я, здатен сплачувати аліменти на дітей у визначеному розмірі.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Білов І.В. позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Крім того, просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 просив аліменти, які будуть стягнуті з нього на користь позивачки визначити у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу).

Фактичні обставини викладені у відзиві підтвердив.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 підтримав позицію свого довірителя.

У задоволенні вимоги, щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу просив відмовити, по причині відсутності документального підтвердження їх понесення ОСОБА_1 .

Вважав, що долучена до матеріалів справи квитанція до прибуткового касового ордеру не є первинним бухгалтерським документом, який має бути надано стороною для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, дослідивши надані письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.07.2006 року.

За час перебування у шлюбі, у сторін народилися діти - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_1 від 22.11.2018 року видане повторно) та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 14.03.2013 року).

Згідно з медичним висновком на дитину інваліда віком до 18 років МОПЛ №1 ММР, ОСОБА_8 визнаний «дитиною інвалідом підгрупи А».

Згідно довідки про отримання допомоги від 22.10.2025 року, з 16.07.2014 по 28.01.2028 рік ОСОБА_1 призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю. Сума щомісячної нарахованої допомоги за період з серпня 2025 року по жовтень 2025 року становить 8044,70 грн. .

Судом встановлено, та не спростовувалося сторонами, що на теперішній час, неповнолітні діти проживають разом з батьками за адресою АДРЕСА_1 .

Із матеріалів справи встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, працює на посаді технічного керівника ТОВ «Компанія Нікон-Буд».

Згідно наданої довідки про доходи, відповідач в період з січня 2024 по грудень 2024 року, отримував середньомісячну заробітну плату в ТОВ «Компанія Нікон-Буд» в розмірі 8500 грн.

Доказів законного обов`язку щодо утримання непрацездатних членів родини відповідачем суду не надано.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, суд вважає, що ОСОБА_2 має змогу сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітнніх дітей.

Під час судового розгляду встановлено, що на теперішній час відповідач добровільно надає позивачу матеріальну допомогу на утримання дітей, однак домовленості щодо її розміру та порядку сплати між ними не досягнуто.

З урахуванням зазначеного, аліменти на утримання неповнолітніх дітей, у відповідності до вимог Глав 9 та 15 СК України, повинні бути стягненні за рішенням суду.

Згідно з ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Згідно ст.ст.180-182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На виконання цього обов`язку за рішенням суду можуть стягуватися аліменти, розмір яких визначається з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, наявності у останнього інших утриманців та інших обставин, що мають істотне значення.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

За положеннями ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Проаналізувавши досліджені докази у сукупності, виходячи з закріплених ч. 9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності, розумності та обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дітей, а саме на ОСОБА_8 у розмірі 5000 грн., на ОСОБА_9 у розмірі 3500грн., які він, виходячи з фактичних обставин справи, спроможний сплачувати на утримання своїх дітей, які на теперішній час досягли дванадцяти та п`ятнадцяти років, а отже потребують більше витрат для гармонійного розвитку та становлення, як особистості, таким чином аліменти саме у зазначеному розмірі, сприятимуть належному забезпеченню їх інтересів.

При визначені розміру аліментів на ОСОБА_10 , суд також бере до уваги, що він є дитиною інвалідом.

При визначені розміру аліментів, суд враховує рівність обов`язку обох батьків по матеріальному утримання дітей, однак бере до уваги, що позивач на даний час зайнята доглядом за дитиною інвалідом, що значно зменшує її можливість працевлаштуватися з метою отримання доходу.

Одночасно суд зазначає, що при визначенні розміру аліментів не підлягає застосуванню показник у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки законодавець у ч.2 ст.18 СК України, визначив обов`язкове проведення щорічної індексації розміру аліментів, визначених судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі

Щодо посилання відповідача ОСОБА_2 на визначення аліментів у частці від доходу, суд зазначає наступне.

Положенням ч.1 ст.184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Тобто спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі) здійснюється за рішення суду, але за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином суди не вправі виходити за межі позовних вимог та самостійно визначати спосіб стягнення аліментів, оскільки це буде порушенням принципу диспозитивності, визначеного ст. 13 ЦПК України.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 04.07.2018 № 490/4522/16-ц.

Щодо посилання позивача на ту обставину, що розмір аліментів, а саме 10000 грн. та 5000 грн., має бути визначений з урахуванням додаткових потреб дітей на лікування, навчання та розвиток їх здібностей, слід зазначити наступне.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Так, згідно зі статтею 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з хронічною хворобою дитини, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судамиокремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006року №3 зазначено, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини можуть залучатися батьки, а додаткові витрати це такі, які викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дітей, хворобою, каліцтвом тощо.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо. При стягнення коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Таким чином, витрати пов`язані з лікуванням неповнолітнього ОСОБА_8 , як і витрати пов`язані з розвитком здібностей ОСОБА_9 відносяться до додаткових витрат, для стягнення яких передбачено окремий порядок захисту прав.

При вирішенні питання про стягнення судових витрат, суд виходить з наступного.

Щодо вирішення питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Судові витрати по справі підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 04 червня 2021 року по справі №380/887/20).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, згідно правового висновку викладеного Верховним Судом у постанові від 26.12.2023 у справі №380/6904/23, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн..

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надала суду: договір № 50 про надання юридичних послуг від 17.06.2025 року; ордер на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Білова І.В., детальний опис робіт від 24.10.2025 року, акт виконаних робіт згідно договору про правову допомогу №50 від 17.06.2025 року, відповідно до якого надано правову допомогу у виді вивчення матеріалів справи, судової практики, збір доказів для подачі позову, підготовка та подання позову, підготовка та подання додаткових документів, у часть у судових засіданнях, загальною вартістю 4000 грн., квитанцію до прибуткового касового ордера №49 від 17.06.2025 року про оплату 3000 грн..

Таким чином, виходячи з принципів пропорційності, співмірності, розумності, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Твердження представника відповідача, щодо відсутності документального підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає хибним трактуванням положень діючого законодавства.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст..ст. 10,18,23,76,279,258,259,263-265, 352,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн., щомісячно, починаючи з 19.06.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3500 грн., щомісячно, починаючи з 19.06.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 1211,20 грн.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в межах сплати платежів за один місяць.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; адреса місця реєстрації АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце реєстрації АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 .

Головуючий суддя: І.О. Притуляк