Справа № 462/6710/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючої судді Постигач О. Б., секретаря судового засідання Глушко С. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

представниця позивача Ткаченко М. М. через систему «Електронний суд» звернулась до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами від 21.07.2021 року № 652937, від 29.06.2021 року № 1187304, від 19.07.2021 року № -97604 в розмірі 61 891,65 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат, серед яких стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 16 000,00 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що між первісними кредиторами та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитні договори від 21.07.2021 року № 652937, від 29.06.2021 року № 1187304, від 19.07.2021 року № -97604 шляхом обміну електронним повідомленням, які підписані у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач отримав відповідні кредитні кошти, із встановленням строків їх повернення та сплати відсотків за користування такими коштами, однак останній свої зобов`язання за кредитними договорами не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, право вимоги за якою перейшло до позивача. На підставі викладеного, просить суд позовні вимоги задоволити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 02.09.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі повідомлявся належним чином, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, скерованими за його зареєстрованим місцем проживання.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18).

Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Щодо укладення договору позики від 19.07.2021 року № -97604.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19.07.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Договір позики №-97604 (далі Договір) /а.с.16-21/.

Даний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «R5DW5YRE», про що свідчить п. 10 «Реквізити сторін» указаного Договору.

Відповідно до умов Договору товариство приймає на себе зобов`язання надати, а позичальник має право отримати та зобов`язаний повернути кредит та сплатити плату за користування кредитом у вигляді нарахованих на суму кредиту процентів, за фактичний строк користування кредитом, у порядку встановленому цим договором. Кредит надається в загальному розмірі (сума кредиту): 3 500,00 грн. (п. 2.1., 2.2. Договору).

Згідно п. 2.3. Договору, строк користування кредитними коштами складає 20 днів та починається з 19.07.2021 року та закінчується 08.08.2021 року (включно).

Відповідно до п. 1.4. процентна ставка становить 0,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.2 цього Договору.

Відповідно до п. 2.5. Договору, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити Товариству плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до Графіку розрахунків, який є Додатком № 1 до Договору позики від 19.07.2021 року № -97604, визначено дату видачі кредиту 19.07.2021 року, дату повернення кредиту 08.08.2021 року, та загальну вартість кредиту 4 860,00 грн., який також підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором «R5DW5YRE»/а.с.21 зворот-22/.

Пунктом 2.7. Договору, встановлено, що плата за користування кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування кредитом, визначену у п. п. 2.3. цього Договору та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок Товариства.

Кредит надається одноразово шляхом перерахування коштів виключно на Рахунок Позичальника, зазначений позичальником при подачі Заяви про надання кредиту та зазначений у розділі 10 (Реквізити сторін) цього Договору, а саме НОМЕР_1 (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 9.2 Договору, цей Договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається, у відповідності до вимог ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних Позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей Договір, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних.

Пунктом 9.3. Договору позики встановлено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором, вказаний у п. п. 9.2. цього Договору, має юридичну силу власноручного підпису.

На підтвердження факту перерахування грошових коштів первісним кредитором на картку позичальника позивачем надано інформаційну довідку ТОВ «Платежі онлайн» від 04.08.2025 року за № 99/08 з якої вбачається, що 19.07.2021 року о 14:59:24 здійснено переказ в сумі 3 500,00 грн на банківську карту НОМЕР_2 , яка вказана відповідачем у п. 10 Договору, номер транзакції № 32669-59631-69154, опис «переказ для позики -97604» /а.с.25 зворот/.

Вказане також підтверджується квитанцією до платіжної інструкції оператора платіжних послуг PSP Platon від 19.07.2021 року /а.с.25/.

Як вбачається з наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості за Договором позики від 19.07.2021 року № -97604, заборгованість відповідача станом на 18.11.2021 року становить 4 860,00 грн. та складається з: 3 500,00 грн. сума заборгованості основною сумою боргу, 1 360,00 грн. сума заборгованості за відсотками /а.с.26-27/.

18.11.2021 року між ТОВ «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 18-11/21, у відповідності до умов якого ТОВ «Інкасо Фінанс» передає (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а останній приймає належні ТОВ «Інкасо Фінанс» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників /а.с.34-36/.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 18.11.2021 року до Договору факторингу від 18.11.2021 року № 18-11/21 ТОВ «Вердикт Капітал» набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором позики від 19.07.2021 року № -97604 в розмірі 4 860,00 грн., з яких: 3 500,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 1 360,00 грн. сума заборгованості за відсотками /а.с.39/.

10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем укладено Договір № 10-03/2023/01 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, зокрема відповідача /а.с.40-42/.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 10.03.2023 року до Договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.03.2023 року № 10-03/2023/01 позивач набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Договором позики від 19.07.2021 року № -97604 в розмірі 32 160,00 грн., з яких: 3 500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 660,00 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги /а.с.46/.

Указана сума також підтверджується розрахунком заборгованості, наданого позивачем станом на 18.08.2025 року за Договором позики від 19.07.2021 року № -97604 /а.с.33/.

Щодо укладення кредитного договору від 29.06.2021 року № 1187304.

Судом встановлено, що 29.06.2021 року ОСОБА_1 подав до ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» заявку на отримання кредиту та встановлення ділових відносин між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» і ОСОБА_1 , обравши бажаний строк кредитування, суму кредиту та отримавши всю необхідну інформацію щодо подальшого укладення кредитного договору /а.с.50 зворот-51/.

29.06.2021 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1187304 (далі Договір) /а.с.47-48/.

Сума кредиту становить 8 000,00 грн. Кредит надається строком на 60 днів (строк кредитування). Термін (дата) повернення кредиту і сплати процентів за користування кредитом 05.10.2021 року. Позичальник сплачує проценти за кожний день користування кредитом у такому розмірі: за 1-й день користування кредитом - 1,9900 %; з 2-го по 30-й день користування кредитом-1,9900%; з 31-го по 60-й день користування кредитом - 2,50 %. Рекомендована дата повернення кредиту та сплати процентів у сумі 12776,00 грн. - 05.09.2021 року. У разі відсутності змін щодо строку кредитування, встановленого п. 1.5. Договору, розмір процентної ставки, встановленої п. 1.7. Договору, залишається незмінним (п. 1.3. 1.9. Договору).

Відповідно до п. 1.10. Договору позичальник має право ініціювати продовження строку кредитування або строку виплати кредиту, установлених цим Договором, на підставі звернення до кредитодавця в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права.

Ініціювання позичальником продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування/строку договору може відбуватися без змін або зі зміною умов цього Договору (у т.ч. розміру процентної ставки) в бік погіршення для позичальника. Перелік та цифрове значення умов, що підлягають зміні, зазначаються у відповідних додаткових угодах. Кредитодавець залишає за собою право не погодити продовження строку кредитування, встановленого п. 1.5. Договору, без пояснення причин (п. 1.11. 1.12 Договору).

Згідно п. 1.13. Договору обов`язковою умовою для продовження договору кредитування є сплата позичальником платежу у розмірі, встановленому додатковою угодою. Внесений платіж зараховується в рахунок оплати процентів, що нараховані та на момент такої оплати, та в рахунок часткової оплати кредиту (у разі, якщо сума платежу перевищує розмір нарахованих процентів).

Пунктами 1.17. 1.18 Договору сторони погодили, що строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, але не більше одного календарного року. На дату укладення кредитного договору орієнтовна реальна річна процентна ставка складає 17845,46%, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 18 776,00 грн.

Кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит у формі грошових коштів у національній валюті України шляхом видачі готівки з каси кредитодавця або шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника. У випадку перерахування кредитних коштів на банківську картку кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит не пізніше трьох робочих (операційних) днів з моменту підписання сторонами цього Договору. Реквізити банківської картки позичальника для перерахування кредиту кредитодавцем: 537541XXXХХХ8610 (п. 2.1. 2.2 Договору).

Даний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «В-503208» /а.с.48 зворот/.

Відповідно до Графіку розрахунків, який є Додатком № 1 до Кредитного Договору від 29.06.2021 року № 1187304, визначено дату видачі кредиту 29.06.2021 року, дату повернення кредиту 05.10.2021 року та загальну вартість кредиту 18 776,00 грн., який також підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором «В-503208» /а.с.49/.

Крім цього, відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором «В-503208» також підписано Паспорт споживчого кредиту до Кредитного Договору від 29.06.2021 року № 1187304 /а.с.49 зворот-51/.

Позивачем на підтвердження перерахування коштів надано квитанцію до платіжної інструкції платіжного сервісу «FONDY», з якої вбачається, що ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» 29.06.2021 року здійснило успішний переказ на суму 8 000,00 грн. на номер карти: НОМЕР_3 /а.с.52/.

Відтак вбачається, що реквізити платіжної картки, на які було перераховано грошові кошти збігаються із тими, які зазначено позичальником (відповідачем) в п. 2.2. Договору.

Як вбачається з наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості за Кредитним Договором від 29.06.2021 року № 1187304, заборгованість відповідача станом на 29.11.2021 року становить 18 776,00 грн. та складається з: 8 000,00 грн. сума заборгованості основною сумою боргу, 10 776,00 грн. сума заборгованості за відсотками /а.с.52 зворот/.

29.11.2021 року між ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір про відступлення прав вимоги № 29/11-1, за умовами якого ТОВ «Бі Ел Джи Мікрофінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, зокрема до відповідача за Кредитним Договором від 29.06.2021 року № 1187304 /а.с.53-54/.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 29.12.2021 року до Договору про відступлення прав вимоги від 29.11.2021 року № 29/11-1 ТОВ «Вердикт Капітал» набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за Кредитним Договором від 29.06.2021 року № 1187304 в розмірі 18 776,00 грн., з яких: 8 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 776,00 грн. сума заборгованості за відсотками /а.с.60/.

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем укладено Договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, зокрема відповідача /а.с.87-89/.

Відповідно до Реєстру боржників від 10.01.2023 року до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача (порядковий номер 65676) за Кредитним Договором від 29.06.2021 року № 1187304 в розмірі 19 116,26 грн., з яких: 8 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 776,00 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 340,26 грн. сума заборгованості за пенею /а.с.91-92/.

Щодо укладення договору позики від 21.07.2021 року № 652937.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 652937 (надалі Договір), за умовами п. 2.1 2.2 якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 3 000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 14,71 % в перший день користування позикою, в розмірі 0,01 % в день з другого дня користування позикою до дати повернення кредиту та у розмірі 2,70% в день за понадстрокове користування позикою. Орієнтовна загальна вартість позики становить 3 450,00 грн. /а.с.62/.

Указаний Договір підписано відповідачем електронним підписом шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «l0LwCzWWB6» у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до п. 3. Договору позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника(за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку № 1 до Договору, який є його невід`ємною частиною.

Відповідно до 1 Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, яка є Додатком № 1 до Договору позики від 21.07.2021 року № 652937, визначено дату видачі кредиту 21.07.2021 року, дату повернення кредиту 20.08.2021 року та загальну вартість кредиту 3 450,00 грн., який також підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором «l0LwCzWWB6» /а.с.62 зворот/.

У п. 5.1 Договору встановлено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відповідно до п. 5.3. Договору позичальник розуміє та погоджується, що у випадку продовження строку користування позикою (пролонгації) процентна ставка за кожен день продовження становитиме 2,00% від суми позики (її частини).

Крім цього, відповідно до п. 11. Договору цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Також суду надано Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», затвердженими наказом директора ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 13.05.2021 року № 13/05/2021, якими передбачені основні умови надання грошових коштів у позику товариством /а.с.63-68/.

На підтвердження перерахування відповідачу суми кредиту у розмірі 3 000,00 грн., до позовної заяви додано довідку від 17.10.2024 року № КД-000001328/ТНПП, видану ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», у якій зазначено що на виконання умов договору про переказ коштів від 23.01.2018 року № 23-01-18/5, 31.07.2021 року відбувся успішний переказ на картку № НОМЕР_2 , отримувач ОСОБА_2 , номер платежу: 80433e6f-e47f-4a78-bdcd-7fabd181cc5a /а.с.71/.

Відтак, реквізити платіжної картки, вказаної ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», збігаються із тими, які зазначено у пункті 17 Договору (Реквізити сторін).

Як вбачається з наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості за Договором позики від 21.07.2021 року № 652937, заборгованість відповідача станом на 06.06.2024 року становить 10 560,00 грн. та складається з: 3 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 7 560,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги /а.с.73 зворот-76/.

25.01.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 25/01/2022/1, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі до відповідача за Договором позики від 21.07.2021 року № 652937 /а.с.80-82/.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 25.01.2022 року до Договору факторингу від 25.01.2022 року № 25/01/2022/1 ТОВ «Вердикт Капітал» набув права грошової вимоги до відповідача за Договором позики від 21.07.2021 року № 652937 в розмірі 10 560,00 грн., з яких: 3 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 560,00 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги /а.с.86/.

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем укладено Договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, зокрема відповідача /а.с.87-89/.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 10.01.2023 року до Договору № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги від 10.01.2023 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача за Договором позики від 21.07.2021 року № 652937 в розмірі 10 615,39 грн., з яких: 3 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 560,00 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 55,39 грн. сума заборгованості за пенею /а.с.95/.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

При цьому, в ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Як регламентовано ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Договори, укладені між сторонами в електронній формі, мають силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі № 757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.

На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказані вище Договори підписані відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом позивача підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитних договорів, та про те, що відповідач всі умови Договорів цілком зрозумів та підтвердив те, що сторони Договорів діяли свідомо, були вільні в його укладенні, вільні у виборі контрагента та умов Договорів.

Оскільки вказані договори, які підписані сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсними не визнавались, суд дійшов висновку про те, що між первісними кредиторами та ОСОБА_1 як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання),

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до положень ст. ст. 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

На підставі наведених положень, а також враховуючи досліджені судом докази на підтвердження відступлення права вимоги за Договором позики, суд зазначає, що відступлення права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитними договорами відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Щодо заявленої суми стягнень.

Згідно наданих представником позивача розрахунків, заборгованість відповідача становить:

- за Договором позики від 19.07.2021 року № -97604 у розмірі 32 160,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 500,00 грн, заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 28 660,00 грн /а.с.33/;

- за Договором позики від 21.07.2021 року № 652937 у розмірі 10 615,39 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 000 грн., заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 7 560,00 грн.; заборгованості за 3 % річних у сумі 7,39 грн. та інфляційними збитками у сумі 48,00 грн. /а.с.79/.

Однак суд не може з цим погодитись з наступних мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

На основі аналізу цих правових норм Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 444/9519/12 (постанова від 28.03.2018 року) вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається з Договору позики від 19.07.2021 року № -97604 сторони погодили, що кредит надається строком на 20 днів до 08.08.2021 року (п. 2.3. Договору).

Згідно п. 3.19. Договору сторони домовились, що у випадку настання визначених п. п. 4.1.2. цього Договору обставин, строк користування кредитом може бути продовжено на обумовлений сторонами строк, згідно тарифів товариства, за умови задоволення (акцептування) товариством відповідного звернення позичальника про врегулювання заборгованості та при відсутності у позичальника непогашеної заборгованості передбаченої п. п. 3.10.1 та п. п. 3.10.3 цього Договору, шляхом внесення позичальником плати, згідно тарифів товариства, шляхом прийняття товариством від позичальника вказаної оплати.

З наданого первісним кредитором розрахунку заборгованості за Договором позики від 19.07.2021 року № -97604 вбачається, що станом на 18.11.2021 року заборгованість відповідача становила 4 860,00 грн., з яких 3 500,00 грн. основна сума боргу та 1 360,00 грн. відсотки, нараховані в межах строку дії договору, тобто до 08.08.2021 року. Водночас до позивача від ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за цим же договором у сумі 32 160,00 грн., до складу якої включено 3 500,00 грн. основного боргу та 28 660,00 грн. відсотків, нарахованих, як зазначено у розрахунку, до 17.11.2021 року. Таке нарахування відсотків поза межами встановленого договором строку суд вважає безпідставним, оскільки після завершення строку користування позикою кредитодавець втрачає право на нарахування договірних процентів.

Отже, заявлена позивачем сума відсотків у розмірі 28 660,00 грн. не підтверджена жодними належними доказами, суперечить розрахунку первісного кредитора та є безпідставною. Фактично обґрунтованою може вважатися лише сума відсотків, нарахованих у межах строку до 08.08.2021 року, тобто 1 360,00 грн. Таким чином, вимоги позивача у частині стягнення відсотків понад зазначену суму є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Крім цього, у п. 2.2. Договору позики від 21.07.2021 року № 652937 сторони погодили, що строк позики становить 30 днів.

Відповідно до п. 5.3. Договору позичальник розуміє та погоджується, що у випадку продовження строку користування позикою (пролонгації) процентна ставка за кожен день продовження становитиме 2,00% від суми позики (її частини).

Згідно п. 7.1. 7.2. Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» позичальник має право подовжити строк користування позикою (далі пролонгація). За подовження строку користування позикою, позичальник сплачує товариству проценти на умовах, обраних позичальником для здійснення певного виду пролонгації. Умови пролонгації вказуються в особистому кабінеті позичальника на сайті. При цьому, розмір процентів, що сплачує позичальник для оформлення пролонгації визначаються виходячи з процентної ставки, зазначеної у договорі позики та кількості днів, на яку позичальник бажає оформити пролонгацію.

Згідно з наданим розрахунком заборгованості за Договором позики від 21.07.2021 року № 652937, загальний розмір заборгованості становить 10 615,39 грн., з яких: 3 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту, 7 560,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 7,39 грн. 3 % річних та 48,00 грн. інфляційні втрати. Водночас із матеріалів справи вбачається, що первісний кредитор мав право нараховувати відсотки лише в межах строку дії договору, тобто до 20.08.2021 року. Таким чином, відсотки, нараховані після цієї дати, є безпідставними. Отже, враховуючи, що строк користування позикою за договором № 652937 сплив 20.08.2021 року, кредитор мав право нараховувати відсотки лише до цієї дати, що становить 450,00 грн. Вимога про стягнення відсотків у сумі 7 560,00 грн. є безпідставною, оскільки такі нарахування здійснені поза межами строку дії договору. Таким чином, обґрунтованою до стягнення може бути лише сума 450,00 грн. як проценти, нараховані у межах строку користування кредитом.

Відтак, в межах строку кредитування та його пролонгації повинно було відбуватись нарахування відсотків, тоді як позивач обраховує зазначені відсотки за кредитним договором понад строк, встановлений умовами укладених кредитних договорів, що суперечить правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження №12-16гс22), зі змісту якої вбачається, що право позикодавця нараховувати проценти припиняється після спливу обумовленого в договорі строку. Прострочення виконання позичальником зобов`язання з повернення позики є підставою лише для притягнення його до цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 ЦК України. Адже регулятивні відносини між сторонами договору позики обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати борг. Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення позики, в цій частині між ним та позикодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, то регулятивна норма ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Аналогічна правова позиція була викладена також в п. 6.28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц, кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву.

Таким чином, позикодавець відповідно до положень статті 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Жодних доказів пролонгації указаних договорів або чинності додаткових нарахувань після спливу первинного строку кредитування суду не надано. Отже, суд дійшов висновку, що нарахування процентів після спливу строку кредитування та після відступлення права вимоги є неправомірним, оскільки проценти можуть нараховуватися лише в межах узгодженого строку кредитування, якщо інше не доведено належними доказами пролонгації, а новий кредитор в силу положень ст. 514 ЦК України має право вимагати лише ті грошові суми, які існували на момент переходу права вимоги, але не збільшувати їх на власний розсуд.

З огляду на умови (термін) кредитування та відсутність в позовній заяві обґрунтування нарахування у вказаний період відсотків суд вважає неправомірним.

Таким чином, розрахунок заборгованості позивача у частині процентів підлягає коригуванню шляхом обмеження розмірами, що існували на дату відступлення права вимоги.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за ст. 625 ЦК України за Кредитним Договором від 29.06.2021 року № 1187304 та Договором позики від 21.07.2021 № 652937 слід зазначити наступне.

Із розрахунків заборгованості за Кредитним Договором від 29.06.2021 року № 1187304 позивачем заявлено вимог про стягнення заборгованості за 3 % річних у сумі 57,20 грн. та інфляційними збитками у сумі 283,06 грн-, за Договором позики від 21.07.2021 року № 652937 заборгованості за 3 % річних у сумі 7,39 грн. та інфляційними збитками у сумі 48,00 грн. у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

За ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За допомогою неустойки (штрафу, пені) допускається забезпечувати виконання значної кількості зобов`язань. Зокрема, неустойка може забезпечувати виконання: договірних зобов`язань, що традиційно для цивільного обороту, оскільки в більшості випадків, саме в договорі його сторони встановлюють неустойку (штраф або пеню). Причому, це може відбуватися як під час укладення договору для забезпечення виконання зобов`язання, так і після, але до виконання тих зобов`язань, які виникли на його підставі.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).

Відповідно до п. 18 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, в редакції Закону України від 15.03.2022 (набув чинності 17.03.2022) «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.

Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)).

Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Аналогічні висновки Верховним Судом підтримувалися неодноразово у інших постановах (наприклад у постановах від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, від 28.11.2024 у справі № 756/8788/22, від 07.04.2025 у справі №751/2085/24, тощо).

Ураховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за 3 % річних у сумі 57,20 грн. та інфляційними збитками у сумі 283,06 грн. за Кредитним Договором від 29.06.2021 року № 1187304, а також заборгованості за 3 % річних у сумі 7,39 грн. та інфляційними збитками у сумі 48,00 грн. за Договором позики від 21.07.2021 року № 652937, а всього у загальному розмірі 395,65 грн. задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи із суми позики, узгодженої процентної ставки у розмірі за день, строку кредитування (строку договору), суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог та стягнення на користь позивача заборгованості у розмірі 27 086,00 грн, а саме:

- за Договором позики від 19.07.2021 року № -97604 у розмірі 4 860,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 500,00 грн, заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 1 360,00 грн;

- за Кредитним Договором від 29.06.2021 року № 1187304 у розмірі 18 776,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у сумі 8 000,00 грн, заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 10 776,00 грн;

- за Договором позики від 21.07.2021 року № 652937 у розмірі 3 450,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 000 грн., заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 450,00 грн.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено 2 422,40 грн. судового збору.

Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 27 086,00 грн., а тому судовий збір у пропорційному розмірі 1 060,28 грн. потрібно покласти на відповідача.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником ТОВ «Коллект Центр» надано суду Договір про надання правової допомоги від 01.07.2024 року № 01-07/2024, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» в особі керуючого партнера Бурдюг Т. В., заявку на надання юридичної допомоги № 1211 від 01.07.2025 року, витяг з Акту № 12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 року на загальну суму 16 000,00 грн. /а.с.11-12, 14, 15/.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 вказав, що, виходячи з принципів диспозитивності та змагальності, суд не вправі зменшувати суму витрат на професійну правничу допомогу з власної ініціативи, а таке питання може бути вирішене лише за клопотанням іншої сторони за умови доведення неспівмірності цих витрат зі складністю справи, обсягом наданих послуг та результатами розгляду. Водночас заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн є надмірною з огляду на те, що позовні вимоги задоволені лише частково, а компенсація витрат має визначатися пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог та співмірно до фактичного внеску представника у результат справи, що узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 року у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 року у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 року у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 року у справі №367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22).

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17).

Відтак, аналізуючи надані докази та виходячи з того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, незначну складність справи, враховуючи ціну позову, значення справи для сторін, тривалість судового провадження, наявність численної усталеної практики, критерій розумності розміру судових витрат відносно конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, до стягнення з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягають витрати за надану професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 264-265,274,279,280-281 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 27 086 (двадцять сім тисяч вісімдесят шість) гривні 00 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 060 (одна тисяча шістдесят) гривен 28 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Постигач О. Б.