ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 650/2091/24 Головуючий в І інстанції: Зуб І.Ю.
Номер провадження: 22-ц/819/991/25 Доповідач: Базіль Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року місто Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуюча суддя (суддя - доповідач) Базіль Л.В.,

суддів: Бездрабко В.О., Радченка С.В.,

секретар Олійник К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Зуб І.Ю. у справі №650/2091/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги позивачка мотивувала тим, що відповідач у соціальній мережі «Фейсбук» зазначив публікацію наступного змісту: «Є ще у ОСОБА_3 працівниця на прізвище ЛЄМЄШОВА - яра любітельніца руського міра - але зараз працює там же в ТЦК ...от так - в квітні 2022 збирала підписи за руській мір, в квітні 2024 працівник ТЦК в районі», «І чомусь ніхто в цьому нічого не бачить...», «от так - прямі заяви на неї - реакції - 0. Місцеві всі знають...». На думку позивачки, в опублікованих відповідачем коментарях вбачається стійке і систематичне намагання створити у необмеженого кола осіб, які є учасниками соціальної мережі «Фейсбук», враження про нібито її сепаратистську діяльність, що змушує її виправдовуватися перед оточенням.

Сформована на теперішній час її власними зусиллями добропорядна ділова репутація необґрунтовано заплямована відповідачем по справі. Поширена інформація не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права позивача на недоторканість її честі, принижує людську гідність, шкодить діловій репутації, оскільки багато односельців, знайомих та друзів прочитали та почули цю недостовірну інформацію.

Позивачка працює інспектором відділу з мобілізаційної роботи Другого Відділу Бериславського ТЦК, тому має користуватися повагою та довірою односельчан, відомості про вчинення нею кримінально караних дій посягають і на її ділову репутацію, що дає підстави дійти висновку про те, що поширена відповідачем інформація ганьбить також її ділову репутацію. Тому такі відомості (коментарі у соціальній мережі «Фейсбук») є інформацією, що посягає на її особисте немайнове право на недоторканість честі, гідності та ділової репутації.

Крім того, вважає, що вищезазначеними неправомірними діями відповідача по справі їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 15000,00 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд:

визнати недостовірною і такою, що ганьбить її, ОСОБА_1 честь, гідність та ділову репутацію інформацію, розповсюджену відповідачем по справі ОСОБА_2 , у соціальній мережі «Фейсбук» наступного змісту: «Є ще у працівниця на прізвище ЛЄМЄШОВА - яра любітельніца руського міра - але зараз працює там же в ТЦК ...от так - в квітні 2022 збирала підписи за руській мір, в квітні 2024 працівник ТЦК в районі», «І чомусь ніхто в цьому нічого не бачить...», «от так - прямі заяви на неї - реакції - 0. Місцеві всі знають...»;

спростування цієї інформації здійснити шляхом зобов`язання відповідача по справі ОСОБА_2 розмістити у соціальній мережі «Фейсбук» публікацію про наявність рішення, що набрало законної сили, яким визнано недостовірною та такою, що ганьбить її, ОСОБА_1 честь, гідність та ділову репутацію інформацію такого змісту: «Є ще у ОСОБА_3 працівниця на прізвище ЛЄМЄШОВА - яра любітельніца руського міра - але зараз працює там же в ТЦК ...от так - в квітні 2022 збирала підписи за руській мір, в квітні 2024 працівник ТЦК в районі», «І чомусь ніхто в цьому нічого не бачить...», «от так - прямі заяви на неї - реакції - 0. Місцеві всі знають...»;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 15000, 00 грн у відшкодування моральної шкоди та 4239,20 грн сплаченого судового збору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17.06.2025 року у задоволені позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки наступним:

суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідач є автором коментаря «Є ще у ОСОБА_3 працівниця на прізвище ЛЄМЄШОВА - яра любітельніца руського міра - але зараз працює там же в ТЦК ...от так - в квітні 2022 збирала підписи за руській мір, в квітні 2024 працівник ТЦК в районі», «І чомусь ніхто в цьому нічого не бачить...», «от так - прямі заяви на неї - реакції - 0. Місцеві всі знають...» розміщеного на сторінці соціальної мережі «Фейсбук» і що він поширив вказану інформацію. Як і доказів, що даний коментар стосується позивача по справі ОСОБА_1 .

Суд також вказав, що офіційний інтернет - сайт «Facebook» є соціальною мережею, де кожен користувач, без ідентифікації може створити будь - яку сторінку та публікувати тексти, коментарі тощо під вигаданим ім`ям. При цьому, скріни соцмережі «Facebook» могли виготовлятися за допомогою програми типу «Фотошоп».

Суд надавши оцінку оспорюваній інформації, вказав, що хоча інформація поширена про позивача і є фактичним твердженням, проте ним не доведено, що така інформація розміщена саме відповідачем.

Стягуючи із позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції інстанції виходив із того, що заявлена сума витрат є підтвердженою відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, витраченого адвокатом часу на надання послуг

Короткий зміст доводів та вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції не повно та не всебічно з`ясував всі обставини по справі, не надав належної оцінки доказам по справі, що в свою чергу посприяло винесенню незаконного та необґрунтованого рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що саме відповідач є автором допису у соціальній мережі «Фейсбук», оскільки на зазначеному аккаунті є його фото, що дає змогу переконатися, що саме ОСОБА_2 написав зазначений коментар.

За доводами ОСОБА_1 саме відповідачу належить оспорюваний допис, оскільки згідно бази даних відомостей про осіб, наданих з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби, отриманих від ТГ: Ковальчуків ОСОБА_4 в Україні 453 чоловіка, в Херсонській області лише 7, всі 6 знаходяться на лівому березі Херсонської області, яка є тимчасово окупованою територією, і лише відповідач по справі знає її особисто, а вона його, вважає, що іншим особам з даними « ОСОБА_2 » вона не знайома, вони не підписані на групу «Велика Олександрівка» в соціальній мережі «Фейсбук», тобто їм до неї немає справи, і вони не будуть її ображати в мережі інтернет, так як не знають про її існування.

Окрім того, вважає, що після звернення нею до суду, відповідач навмисно видалив свою сторінку у соціальній мережі «Фейсбук» та створив дві нові, які вже по іншому підписав, з метою уникнення відповідальності за написаний та висловлений коментар на її адресу.

ОСОБА_1 вказує, що після розміщення у соціальній мережі «Фейсбук» саме відповідачем по справі негативної публікації щодо неї, СБУ неоднаразово здійснювало перевірку саме у неї, тобто не мали сумніви щодо того, що дана негативна інформація стосується саме її, але суд першої інстанції дані її пояснення проігнорував та належної уваги не приділив.

Вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, яка беззаперечно була їй спричинена діями відповідача, оскільки порушення завдало страждання через необхідність пояснювати своєму оточенню недостовірність вказаної інформації, також, моральна шкода полягає у втраті душевного спокою, тривале перебування у роздратованому і стресовому стані від створення негативної соціальної оцінки її професійної діяльності, у емоційних переживаннях з приводу поширення щодо неї негативної, такої, що не відповідає дійсності інформації.

Вказує на порушення Херсонським міським судом Херсонської області норм процесуального права, оскільки суд відкрив провадження у справі за наявного витягу з реєстру територіальної громади, де реєстрацією місця проживання відповідача є смт Велика Олександрівка Херсонської області.

Аргументи інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Пацалова Т.В. просить в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги вказує, що доводи скарги є необґрунтованими та такими, що не спростовують правильних висновків суду. Вважає, що позивач не надала до суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що саме відповідач розмістив зазначену нею в позові інформацію у соціальній мережі «Фейсбук» і взагалі доказів того, що така інформація була розміщена у зазначеній соцмережі.

Вказує, що розміркування позивача, наведені в апеляційній скарзі, щодо кількості в Україні ОСОБА_5 та проживання з нею в одному населеному пункті лише відповідача, як на доказ того, що саме він зробив допис у соцмережі, є нічим іншим, як припущенням позивача.

Окрім того, вважає, що оспорюваний коментар висловлений стосовно певної особи на прізвище « ОСОБА_6 », тоді як прізвище позивачки « ОСОБА_7 », що свідчить про висловлювання стосовно іншої особи, оскільки будь яких інших анкетних даних, на підставі яких можна було стверджувати, що інформація у дописі йдеться саме про позивача відсутня.

Явка учасників процесу в судове засідання апеляційного суду.

В судове засідання, призначене на 01.10.2025 року ОСОБА_1 не з`явилась, подала клопотання, в якому просила відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку із зайнятістю її адвоката, з яким у неї укладено угоду. Заявлене клопотання задоволено апеляційним судом, судовий розгляд справи було визначено на 05.11.2025 рік, про що повідомлено учасників справи.

ОСОБА_1 повідомлялася про дату, час і місце розгляду справи, шляхом направлення судової повістки-повідомлення про судове засідання вдодатку Viber на вказаний нею в апеляційній скарзі номер телефону, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення.

В судове засідання, призначене на 05.11.2025 року, ОСОБА_1 не з`явилась. Відомостей про укладення з адвокатом угоди про надання їй правової допомоги до суду не надала. Заяв та клопотань на адресу суду не направила.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Пацалова Т.В., приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Пацалової Т.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи.

Встановлено, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, посилалась на те, що відповідач ОСОБА_2 є автором коментаря у соціальній мережі «Фейсбук» - «Є ще у Великій Олександрівці працівниця на прізвище ЛЄМЄШОВА - яра любітельніца руського міра - але зараз працює там же в ТЦК ...от так - в квітні 2022 збирала підписи за руській мір, в квітні 2024 працівник ТЦК в районі», «І чомусь ніхто в цьому нічого не бачить...», «от так - прямі заяви на неї - реакції - 0. Місцеві всі знають...». Стверджувала, що вказаний в соціальній мережі коментар належить відповідачу і саме ним дана інформація поширена. Позивач зазначала, що дана інформація є недостовірною та має негативний характер, а тому порушує її немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію.

На підтвердження вказаних обставин позивач надала скріншот інформації, в якій під іменем ОСОБА_8 розміщена оспорювана інформація, навпроти прізвища має місце фото. За твердженнями позивачки це фото відповідача.

Мотиви з яких виходить апеляційний суд.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 28, 68 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий такому поводженню, що принижує його гідність. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Частиною першою статті 277 ЦК України встановлено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Верховний Суд у постанові від 21 червня 2023 року у справі 201/9683/18 звернув увагу суддів на наступне:

юридичним складом, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності, спростування недостовірної інформації є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Таким чином, у даній категорії справ позивачу першочергово слід довести сам факт поширення інформації, а потім встановити та вказати у позові автора інформаційного матеріалу - особу, яка його поширила, а також власника веб-сайту, на якому розміщений інформаційний матеріал.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

У разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет. Доменне ім`я facebook.com є приватним доменним іменем другого рівня в домені соm, який є загальним доменом верхнього рівня. Доменне ім`я facebook.com не відносяться до українського сегменту Інтернет. Адміністрування цих доменних імен в Україні не здійснюється.

Згідно з Законом України «Про авторське право та суміжні права» власник веб-сторінки - це особа, яка є володільцем облікового запису, що використовується для розміщення веб-сторінки на веб-сайті, та управляє і/або розміщує електронну (цифрову) інформацію в межах такої веб-сторінки. Власник веб-сайту не є власником веб-сторінки, якщо останній володіє обліковим записом, що дозволяє йому самостійно, незалежно від власника веб-сайту розміщувати інформацію на веб-сторінці та управляти нею.

Тобто законодавець окремо вирізняє власника веб-сайту (у даному випадку соціальної мережі) та власника веб-сторінки (акаунту), і це стосується й відповідальності за розміщення інформації в соціальних мережах.

Таким чином, пред`являючи вимоги до певної особи та визначаючи її відповідачем у цій категорії прав, позивач має надати докази ідентифікації особи, яка буде відповідати за порушення його права та довести приналежність акаунту у соціальній мережі тій чи іншій фізичній особі.

Основні положення про докази та доказування, наведені у главі 5 ЦПК України, і передбачають, що докази мають бути досліджені та оцінені судом з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та достатності.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Допустимість доказів за положеннями ст.78 ЦПК України полягає в тому, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України)

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Як встановив суд першої інстанції, позивач в порядку правил доказування не надав доказів у підтвердження того, що саме відповідачем була поширена оспорювана інформація у соціальній мережі «Фейсбук», з огляду на що дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, враховуючи, що відшкодування моральної шкоди є похідною вимогою від первісної у задоволені якої відмовлено, з чим погоджується і апеляційний суд.

При цьому, колегія суддів враховує, що соціальна мережа Facebook при реєстрації сторінки не вимагає ідентифікацію особи згідно із особистими документами та є соціальною, загальнодоступною мережею, де будь-хто, без ідентифікації особи може створити будь-яку кількість сторінок, під будь-яким (в тому числі вигаданим) іменем, публікувати тексти, коментарі, копіювати і зберігати на власних пристроях фото осіб з інших сторінок.

Позивач як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі не вказує відомостей про те, хто є власником веб-сторінки та власником акаунту (сторінка у соціальній мережі «Фейсбук»).

Вбачається, що позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції не заявляла відповідних клопотань з метою встановлення власників як веб-сторінки так і акаунту.

Таким чином, надані позивачем докази у своїй сукупності не містять будь-яких фактичних даних, які б давали змогу ототожнити їх саме з відповідачем у цій справі ОСОБА_2 .

Посилання скаржниці в апеляційній скарзі на відомості з відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби, отриманих від ТГ про кількість осіб під прізвищем та іменем, по батькові - ОСОБА_2 , які проживають в Україні та в Херсонській області, як на підтвердження факту розповсюдження оспорюваної інформації саме відповідачем, колегія суддів відхиляє як суб`єктивне сприйняття.

Аргумент апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції відкрив провадження у цій справі з порушенням підсудності, апеляційний суд відхиляє з таких підстав.

Як свідчить аналіз матеріалів справи, ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 22 травня 2024 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди передано на розгляд Херсонському міському суду Херсонської області у порядку пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України (а.с.19).

Вбачається, що підставою для передачі справи Херсонському міському суду Херсонської області стала отримана судом інформація, а саме відповідь №580347 від 07.05.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого за запитом судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області Хомик І.І., відповідно до якої зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є АДРЕСА_1 ;

Інформація Управління державної міграційної служби України в Херсонській області №6501.13-3522/65.1-24 від 16.05.2024 року, відповідно до якої за відомостями реєстру територіальної громади відомчої інформаційної системи ДМС на офіційному вебсайті ДМС станом на 15.05.2024 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться зареєстрованим з 20.12.2018 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16,17-18).

Отже, встановивши, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду, а саме до Білозерського районного суду Херсонської області та врахувавши, що Вища рада правосуддя з 03 березня 2025 року змінила територіальну підсудність судових справ Білозерського районного суду Херсонської області шляхом її передачі Херсонському міському суду Херсонської області, Великоолександрівський районний суд Херсонської області правомірно постановив ухвалу, якою передав справу до Херсонського міського суду Херсонської області.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом якому вона надіслана (ч.ч.1,2 ст.32 ЦПК України).

Тому у Херсонського міського суду Херсонської області не було підстав не приймати дану справу до провадження та її розгляду.

Крім того, слід звернути увагу на те, що справа прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншому суду.

Таким чином, суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

На обґрунтування вимог відповідача щодо стягнення з позивача на його користь витрат на професійну правничу допомогу, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Пацалова Т.В. надала суду договір про надання правничої допомоги від 31 липня 2024 року, акт наданої правничої допомоги від 07 серпня 2024 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №63 від 31 липня 2024 року на суму 10000,00 грн (а.с.48-50).

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд першої інстанції виходив із доведеності понесених відповідачем витрат, враховував критерії реальності адвокатських витрат та розумність їх розміру, виходячи із обставин справи та стягнув з позивача на користь відповідача понесені витрати за правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Колегія суддів вважає цей висновок суду таким, що відповідає вимогам закону та обставинам справи з огляду на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У частині четвертій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вбачається, що позивач під час розгляду справи у суді першої інстанції не заперечувала проти заявленої відповідачем суми відшкодування витрат на правничу допомогу, заяви про зменшення розміру суду не надавала.

Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи (правова консультація, вивчення матеріалів справи, підготовка відзиву на позовну заяву, участь у судових засіданнях), принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, обставини відмови у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість розміру стягнутих з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Повний текст постанови складено 06.11.2025 року.

Керуючись ст.ст.367,374,375 ЦПК України апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Л.В. Базіль

Судді: В.О. Бездрабко

С.В. Радченко