Провадження №2/748/1004/25
Єдиний унікальний № 750/7675/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді: Майбороди С.М.,

при секретарі Шкоди А.Ю.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Окунєва І.С. ( в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації,

В С Т А Н О В И В:

19 червня 2025 року з Чернігівського апеляційного суду в порядку визначеної підсудності надійшла справа за позовом представника позивачів ОСОБА_5 в ітересах ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , з позовом до держави Російської Федерації в особі Міністертсва юстиції Російської Федерації, в якому просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 413904,00 грн у відшкодування майнової шкоди та 1655944,50 грн у відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по 1655944,50 грн у відшкодування моральної шкоди. В обгрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 , відповідно до договору фінансового лізингу М2ФЛ201901175 від 15 липня 2020 року, укладеного з Державною іпотечною установою, є лізингоодержувачем предмету лізингу - квартири АДРЕСА_1 , яка є місцем проживання ОСОБА_2 та членів його сім`ї: ОСОБА_1 (дружина), ОСОБА_6 (донька). ОСОБА_7 (донька), ОСОБА_8 (донька). 07 червня 2022 року у зв`язку з бойовими діями російської федерації на території України, внаслідок авіаударів були пошкоджені рами та вікна в чотирьох кімнатах квартири АДРЕСА_1 . 17 квітня 2024 року близько 09 години збройні сили російської федерації з району фадеш курської області російської федерації, нанесли ракетний удар по об`єктам цивільної інфраструктури в м. Чернігів, в районі вулиці Шевченка. Ця подія мала наслідком відкриття кримінального провадження №0000059 від 17 квітня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального , правопорушення, передбаченого частиною другою статті 438 КК України, у якому ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 мають статус потерпілих. Квартира АДРЕСА_1 зазнала значних пошкоджень: були вибиті вікна у всіх кімнатах, вибиті та пошкодженні міжкімнатні двері, балкон, міжкімнатні перегородки, облицювання стін, вибито плитку у ванній кімнаті, на кухні та в коридорі, теплу підлогу, в квартирі частково відсутнє живлення в кімнатах внаслідок пошкодження електропроводки, пошкоджено натяжну стелю. Згідно з висновком судового експерта Солдатової B.C. за результатами проведення будівельно-технічного експертного дослідження від 04.10.2024 р. №21-24, вартість відновлювальних робіт після пошкоджень, що сталися внаслідок агресії російської федерації, а саме ракетного удару по місту Чернігову 17 квітня 2024 року, у квартирі АДРЕСА_1 , станом на час проведення дослідження, складає: 413 904,00 грн. Розмір матеріальної шкоди, завданої квартирі АДРЕСА_1 , внаслідок агресії російської федерації, а саме ракетного удару по місту Чернігову 17 квітня 2024 року, станом на час проведення дослідження, складає: 413 904,00 грн. Разом з цим, ОСОБА_9 та членам його сім`ї: ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 внаслідок збройної агресії російської федерації було завдано моральної шкоди. Внаслідок збройної агресії російської федерації проти України вони відчувають постійні душевні страждання, що не дають їм можливості проживати повноцінним життям та життям, яким вони проживали до збройної агресії. Більше того, 17 квітня 2024 року Коваль LA. отримала контузію внаслідок ракетного удару та визнана потерпілою у кримінальному провадженні №0000059 від 17 квітня 2024 року.

Ухвалою судді від 09 липня 2025 року провадження у справі відкрито.

Ухвалою суду від 18 вересня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 , представник позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, причини неявки суду не повідомив.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з рф, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства російської федерації в Україні з огляду на припинення його роботи на території України. Верховний Суд установив підстави для висновку про те, що, починаючи з 2014 року, немає необхідності в направленні до посольства російської федерації в Україні запитів щодо згоди російської федерації бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням рф збройної агресії проти України й ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави.

В ході судового розгляду допитані свідки.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що як голова ОСББ видавав довідки щодо пошкодженого майна. Будинок 97 а прийняв перший удар, квартири на той час не були придатні до проживання.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що в той день він перебував вдома, будинок АДРЕСА_2 зазнав значних пошкоджень, вікна були вибиті, між кімнатами впали перегородки, обсипався кафель, з квітня по серпень жили з заколоченими вікнами.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивачів, свідків, дослідивши докази по справі, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 , відповідно до договору фінансового лізингу М2ФЛ201901175 від 15 липня 2020 року, укладеного з Державною іпотечною установою, є лізингоодержувачем предмету лізингу - квартири АДРЕСА_1 (а.с. 21-28).

Згідно Акту огляду нерухомого майна від 07.06.2022 в АДРЕСА_3 проживають разом з лізингоодержувачем : дружина ОСОБА_1 , донька ОСОБА_4 , донька ОСОБА_12 , донька ОСОБА_3 (а.с. 37-зворот-39).

Відповідно до Акту про встановлення фактичного проживання від 17.09.2025, за адресою : АДРЕСА_3 фактично проживають з січня 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.215).

Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади ОСОБА_1 зареєстрована по АДРЕСА_3 .

Як слідує з наданого свідоцтва про зміну імені ОСОБА_3 10.07.2025 змінила прізвище на ОСОБА_13 .

Згідно Акту комісійного обстеження житлового приміщення, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації, квартира АДРЕСА_1 зазнала значних пошкоджень: були вибиті вікна у всіх кімнатах, вибиті та пошкодженні міжкімнатні двері, балкон, міжкімнатні перегородки, облицювання стін, вибито плитку у ванній кімнаті, на кухні та в коридорі, теплу підлогу, в квартирі частково відсутнє живлення в кімнатах внаслідок пошкодження електропроводки, пошкоджено натяжну стелю (а.с.41-зворот 42).

У відповідністю з довідкою за результатами роботи мобільної групи військових спеціалістів Міжвідомчої робочої групи при Офісі Генерального прокурора, утвореної наказом № 83 від 24.05.2022, в результаті удару по «Готель Профспілковий Чернігів» 17.04.2024 відбулось пошкодження багатоквартирних будинків, зокрема і будинку АДРЕСА_2 (а.с. 43-зворот 50).

17 квітня 2024 відкриття кримінального провадження №0000059 від 17 квітня 2024 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 438 КК України, у якому ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 мають статус потерпілих, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 17.04.2024 p.(а.с. 51-56).

Згідно з висновком судового експерта Солдатової B.C. за результатами проведення будівельно-технічного експертного дослідження від 04.10.2024 р. №21-24, вартість відновлювальних робіт після пошкоджень, що сталися внаслідок агресії Російської Федерації, а саме ракетного удару по місту Чернігову 17 квітня 2024 року, у квартирі АДРЕСА_1 , станом на час проведення дослідження, складає: 413 904,00 грн. Розмір матеріальної шкоди, завданої квартирі АДРЕСА_1 , внаслідок агресії Російської Федерації, а саме ракетного удару по місту Чернігову 17 квітня 2024 року, станом на час проведення дослідження, складає: 413 904,00 грн. (а.с.60-зворот 79).

У відповідності до консультативного висновку отоларинголога від 20.04.2024, ОСОБА_3 зверталась до лікаря ЛОРа зі скаргами на біль та гул у правому вусі, діагноз акубаротравма (а.с.59).

Згідно консультативного висновку спеціаліста (а.с. 59-зворот) ОСОБА_3 має діагноз : двобічна сенсоневральна втрата слуху 1 ст.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Загальновідомим є той факт, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, і даний указ винесено у зв`язку з початком війни, яку російська федерація розпочала та здійснює на території незалежної держави Україна відносно громадян України, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч. 3 ст. 82 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 5-6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Способи захисту цивільних прав визначено ст. 16 ЦК України.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Стаття 28 Загальної декларації прав людини гарантує кожній людині право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені.

Стаття 1 Декларації про право на мир засвідчує, що кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (резолюція 71/189, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 19 грудня 2016 року).

Отже, обов`язку держав утримуватися від збройної агресії кореспондує право людини на мир, яке є запорукою дотримання інших прав і свобод, гарантованих нормами Загальної декларації прав людини та інших міжнародно-правових актів.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12 квітня 2012 року № 9-рп/2012 (справа № 1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (ст. 1, ст. 3).

Суд враховує, що преамбула Статуту Організації Об`єднаних Націй визначає, що держави-учасниці ООН сповнені рішучості позбавити прийдешні покоління нещасть війни, проявлятимуть терпимість та житимуть в світі як добрі сусіди, об`єднуватимуть зусилля для підтримки міжнародного миру та безпеки.

Пункт 9 Резолюції 60/1, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 24 жовтня 2005 року, визначає мир, безпеку та розвиток прав людини тими опорами, на яких тримається система ООН.

Пункт 120 Резолюції нагадує про обов`язок держав-учасниць ООН сприяти повазі та захисту усіх прав людини та основних свобод відповідно до Статуту ООН, Загальної Декларації прав людини та іншим документам, які стосуються прав людини. Універсальний характер цих прав не підлягає жодному сумніву.

Пункт 122 Резолюції підкреслює, що всі держави зобов`язані поважати права людини та основні свободи.

Відповідно до ст. 28 Загальної декларації прав людини, кожному гарантується право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені.

У ст. 30 Декларації зазначено, що ніщо у цій Декларації не може бути витлумачено як надання будь-якій державі, групі осіб або окремим особам права займатися будь-якою діяльністю або вчиняти дії, спрямовані на знищення прав і свобод, викладених у цій Декларації.

Кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (ст. 1 Декларації про право на мир, затвердженої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 71/189 від 19 грудня 2016 року).

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Силові дії Російської Федерації, що тривають з 20 лютого 2014 року є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14 грудня 1974 року.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих міністерству оборони Російської Федерації, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам Російської Федерації, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих Російською Федерацією.

Наслідком саме збройної агресії російської федерації відносно України (що є загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню за нормами ч. 3 ст. 82 ЦПК України), на території України ведуться бойові дії та відбулася окупація частини території України.

За нормою ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію.

За змістом ч. 3 ст. 2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року (ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII(2148-08) від 19 жовтня 1973 року) кожна держава, яка бере участь у цьому Пакті, зобов`язується: а) забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні; b) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовою, адміністративною чи законодавчою владою або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту; с) забезпечити застосування компетентними властями засобів правового захисту, коли вони надаються.

Таким чином, Російська Федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме Російська Федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків.

За ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 травня 2022 року № 760/17232/20-ц (61-15925 св 21) зазначено наступне: «Визначаючи, чи поширюється на Російську Федерацію судовий імунітет у справі, яка переглядається», Верховний Суд врахував таке: - предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України; - місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; - передбачається, що шкода завдана агентами РФ, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; - вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітету та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН; - національне законодавство України виходить із того, що за загальним правилом шкода, завдана в Україні фізичній особі в результаті протиправних дій будь-якої іншої особи (суб`єкта), може бути відшкодована за рішенням суду України (за принципом генерального делікту).

У ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд також враховує, що Російська Федерація, здійснивши збройну агресію щодо України, окупувавши частину території України, порушила чисельну кількість міжнародних норм та правил, в тому числі норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01 серпня 1975 року та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією.

Таким чином, держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну.

Отже Російська Федерація, порушивши наведені міжнародні норми, вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому не має судового імунітету в частині вимог позивача про відшкодування шкоди.

У разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й РФ, може бути розглянутим та вирішеним судом України як належним та повноважним судом.

Водночас, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 своєї постанови № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до п. 9 вищезазначеної постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

В пункті 10 зазначеної постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України вказано, що при заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12 та ст. 81 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц вказала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц вказала, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Також, Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти російської федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Судом встановлено, що розмір матеріальної шкоди спричиненої позивачу ОСОБА_2 внаслідок обстрілу будинку за адресою : АДРЕСА_3 складає 413 904,00 гривень, тому суд вважає необхідним повністю задовольнити вимоги про відшкодування матеріальної шкоди та стягнути з відповідача на користь позивача суму у розмірі 413 904,00 гривень.

Також суд стягує з відповідача на користь позивачів, з урахуванням принципів розумності та справедливості, конкретних обставин справи, суму моральної шкоди у розмірі по 1 655 грн 50 коп., що на день пред`явлення позову за офіційним курсом Національного банку України є еквівалентом 35 000 євро.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав кожний позивач, характер порушень конституційних прав кожного позивача, які мирно проживали у своєму помешканні, саме внаслідок протиправних дій рф були нанесені значні пошкодження житловому будинку, в якому знаходиться квартира позивачів, де вони проживали, у зв`язку з чим вимушені докладати нових зусиль для здійснення відновлювальних робіт, при цьому позивачі отримали значний стрес від обстрілу та продовжують отримувати відповідні моральні страждання, оскільки обстріли мирного населення продовжуються, при цьому відбувається постійне відчуття тривоги як за своє життя так і за життя своїх близьких, що впливає також на стан здоров`я, психологічний стан позивачів, судом враховується характер немайнових втрат, зокрема, тяжкість вимушених змін у житті позивачів, час та зусилля, необхідні для можливості відновлення попереднього стану, у зв`язку з значним пошкодженням власного житла позивачі вимушені були докладати зусиль для пошуку іншого місця проживання, при цьому також була нанесена шкода здоров`ю ОСОБА_3 , тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди в повному обсязі.

Згідно пункту 22 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Позивачами заявлено позовні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визначеної у грошовому вимірі, а отже, така вимога відноситься до вимог майнового характеру, судовий збір стягується в розмірі 1% від ціни позову, але не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог в рівних частках.

Таким чином, враховуючи, що позивачі звільнені від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 15 140,00 гривень.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації - задовольнити .

Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_2 суму матеріальної шкоди в розмірі 413 904 (чотириста тринадцять тисяч дев`ятсот чотири) грн 00 копійок.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_2 суму моральної шкоди в розмірі 1 655 944 ( один мільйон шістсот п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн 50 коп., що на день пред`явлення позову за офіційним курсом Національного банку України є еквівалентом 35 000 євро.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 1 655 944 ( один мільйон шістсот п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн 50 коп., що на день пред`явлення позову за офіційним курсом Національного банку України є еквівалентом 35 000 євро.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_3 суму моральної шкоди в розмірі 1 655 944 ( один мільйон шістсот п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн 50 коп., що на день пред`явлення позову за офіційним курсом Національного банку України є еквівалентом 35 000 євро.

Стягнути з держави Російська Федерація на користь ОСОБА_4 суму моральної шкоди в розмірі 1 655 944 ( один мільйон шістсот п`ятдесят п`ять тисяч дев`ятсот сорок чотири) грн 50 коп., що на день пред`явлення позову за офіційним курсом Національного банку України є еквівалентом 35 000 євро.

Стягнути з держави Російська Федерація судовий збір в сумі 15 140 грн в дохід держави Україна.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 14 листопада 2025 року.

Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач : ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса : АДРЕСА_3 .

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса : АДРЕСА_3 .

Позивач : ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса : АДРЕСА_3 .

Позивач : ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса : АДРЕСА_3 .

Відповідач : Російська Федерація в особі міністерства Російської Федерації в Україні, адреса : Повітрофлотський проспект, 27, м. Київ.

Суддя С. М. Майборода