Справа № 211/4942/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року місто Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді Пустовіт О.Г., за участі секретаря судового засідання Мєхтієої А.Е., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу, в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування якого зазначив, що 09 березня 2021 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу, справа 211/1017/21 стягнуто з нього на користь ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, за рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20.12.2023 року з нього утримуються аліменти на користь на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. Утримувані з позивача аліменти ставлять його у скрутне матеріальне становище, посилаючись на те, у нього на утриманні перебуває його батько та дядько. Враховуючи зазначене, посилаючись на ст.192 СК України просив зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнутих рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 березня 2021 року, справа 211/1017/21, з 1/4 до 1/6 частини його доходів щомісячно.

Ухвалою суду від 26.11.2024 року відкрито провадження у даній справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

25.02.2025 на адресу суду від представника відповідача адвоката Коваленка Р.А., надійшов відзив на позовну заяву, а у подальшому додаткові пояснення, де зазначено, що сторона відповідача заперечує проти задоволення позову посилаючись на те, що 09 березня 2021 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу, справа 211/1017/21 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку на дитину ОСОБА_6 , що відповідає вимогам сімейного законодавства України, є обґрунтованим, визначеним виключно в інтересах малолітньої дитини, що забезпечить право дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Щодо посилання позивача ОСОБА_3 про неможливість сплати аліментів на дитину ОСОБА_8 у визначеному судом розмірі, в зв`язку з перебуванням у нього на утриманні непрацездатних осіб, а саме його батьків та дядька, зазначив, що такі посилання не ґрунтуються на законі та не підтверджені жодним доказом. Позивачем ОСОБА_3 не надано суду належних доказів на підтвердження виникнення у позивача як платника аліментів фактичних обставин, які були б пов`язані із погіршенням його матеріального стану, здоров`я. Навпаки, як вбачається з матеріалів справи, доходи позивача ОСОБА_3 зросли, з наданих суду документів не вбачається погіршення матеріального стану, що є самостійною підставою для відмови у позовних вимогах про зменшення розміру аліментів. Звертаю увагу суду, що, заробітна плата позивача ОСОБА_3 на теперішній час збільшилася, що вбачається з інформації про його доходи, яка надана на виконання ухвали суду. Позивач є працездатним, працевлаштованим, фізично здоровим, тому вважаю, що батько може та повинен приймати участь в утриманні всіх своїх дітей, народжених в різних шлюбах. Зазначає, що, є недоведеним факт того, що з моменту ухвалення судового рішення у про стягнення аліментів на утримання дитини матеріальний стан ОСОБА_3 погіршився настільки, що він не має змоги сплачувати аліменти у присудженому розмірі. З урахуванням наведеного просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 11.03.2025 року, за клопотанням представника відповідача адвоката Коваленка Р.А., здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження в розгляд справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 10.04.2025 року, за клопотанням представника відповідача адвоката Коваленка Р.А., витребувано докази.

Ухвалою суду від 30.07.2025 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Глазунова А.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зазначивши, що обґрунтуванням позову на теперішній час є народження у позивача іншої дитини у другому шлюбі та перебування на утримання батька та брата, зазначивши про те, рішення суду про перебування зазначених осіб на утримання позивача відсутні.

Представник відповідача ОСОБА_4 - адвокат Коваленко Р.А. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов.

Суд, вислухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 мають спільну дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на яку згідно 09 березня 2021 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу, справа 211/1017/21 стягуються аліменти з позивача у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення нею повноліття .

З часу ухвалення рішення суду про стягнення з позивача аліментів на доньку позивач створив сім`ю з ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу народилася друга донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

За рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 20.12.2023 року з позивача ОСОБА_3 утримуються аліменти на користь на утримання дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку.

Позивач працює на ПАТ «АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІ», отримує дохід, який постійно зростає.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, посувати її до самостійного життя та праці.

За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першою статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Пунктом 17 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України.

З аналізу зазначених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати, чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти, платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

Однак, як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 715/2073/20, зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам. Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Варто також наголосити, що судова практика містить висновки і щодо того, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів.

Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (відповідний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі №755/14148/18, від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20).

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилається на зміну сімейного стану, а також на те, що загальний сукупний розмір аліментів, які з нього стягуються на утримання двох дітей і дружини, перевищує встановлену законом частку.

Проте позивач не надав належних та допустимих доказів того, що із моменту постановлення судового рішення суттєво погіршився його матеріальний стан, через що немає змоги виплачувати аліменти у раніше визначеному судом розмірі. Також, суд враховує, що позивач є працездатною особою, має можливість заробляти на життя своєю працею, продовжує працювати, а зменшення розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересу.

Факт народження дітей в іншому шлюбі, стягнення аліментів на дитину та дружину до досягнення донькою трьох років, без належних і допустимих доказів погіршання матеріального стану, не є безумовною підставою для зменшення розмірі аліментів.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року по справа №715/2073/20, постанові від 03 червня 2020 року справа №760/9783/18ц, та постанові від 16 вересня 2020 року у справа №565/2071/19.

Посилання позивача на те, що у нього на утриманні перебувають його батько та дядько, судом відхиляється, оскільки у відповідності з ч. 1, п. 2 ст. 315 ЦПК кодексу України факт перебування фізичної особи на утриманні встановлюються в судовому порядку. Рішення суду про встановлення перебування батьків та дядька на утримані у позивача - відсутні. Також звернув увагу суду, що на час ухвалення 09 березня 2021 року рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку на дитину ОСОБА_6 батько позивача вже був пенсіонером, що підтверджується наданою самим позивачем копією пенсійного посвідчення ОСОБА_10 , згідно якого датою видачі є 17.04.2012. Медична документація, яка надана позивачем датована також до 09 березня 2021 року, та не має жодного значення для даної справи. Як вбачається з доказів, які надані на виконання ухвали суду, батько позивача - ОСОБА_10 отримує пенсію у розмірі 21590,25 грн., що більш ніж у 9 разів перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, і дає можливість ОСОБА_10 утримувати свою жінку, як це передбачає закон, і не потребує сторонньої матеріальної допомоги та утримання. Також з доказів, які надані на виконання ухвали суду вбачається, що дядько позивача ОСОБА_11 отримує пенсію у розмірі 7552,15 грн., більш ніж у 3 рази перевищує прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, і не потребує сторонньої матеріальної допомоги та утримання.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд доходить висновку про те, що належних та допустимих доказів того, що змінились обставини, які існували на момент постановлення рішення про стягнення аліментів, визначені ст.192 СК України, що дають підстави для зменшення розміру аліментів на дитину, позивачем суду не надано. Також, позивачем не надано і доказів зміни його матеріального стану, стану здоров`я, внаслідок чого виникла б необхідність у зменшенні розміру аліментів через неможливість їх сплачувати у визначеному розмірі.

Відповідно до висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19, від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20, зменшення розміру аліментів можливе лише в разі доведення позивачем належними та допустимими доказами факту погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Суд наголошує, що сам факт народження інших дітей не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, визначених на підставі рішення суду.

Позивач є працездатною особою, має можливість заробляти на життя своєю працею, відповідно до матеріалів справи відмічається саме покращення матеріального стану позивача, а не погіршення, що є самостійною підставою для відмови у позовних вимогах про зменшення розміру аліментів,при цьому зменшення розміру стягнутих аліментів негативно вплине на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №715/2073/20 зменшення розміру раніше стягнутих аліментів у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні інших дітей, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Окрім того, розмір аліментів, які стягуються з позивача на утримання дітей відповідає вимогам сімейного законодавства, а їх зменшення без доведення погіршення майнового становища позивача, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини та суперечитиме її інтересам.

Самі по собі твердження позивача про те, що він має на утриманні іншу малолітню дитину від іншого шлюбу, не заслуговують на увагу, оскільки права однієї дитини не можуть порушуватися за рахунок іншої.

При цьому, слід зазначити, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, у зв`язку з чим, певним чином, з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають докладати обоє батьків для розвитку дитини, таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного, в даному випадку матір.

Такі висновки відповідають правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19, від 3 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц, від 5 лютого 2020 року у справі № 664/252/19-ц та інших.

Таким чином, оскільки позивач не надав належних та достатніх доказів, що вказують на динаміку зміни його матеріального стану у бік погіршення, не обґрунтував саме необхідність зменшення розміру аліментів, які утримуються на доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю та безпідставністю.

Вирішуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено, суд вважає необхідним судові витрати віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-266, 268, 273, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса мешкання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення буде виготовлено 07 листопада 2025 року.

Суддя: О. Г. Пустовіт