РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" листопада 2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

з участю секретаря судових засідань Мухи Р.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

УСТАНОВИВ:

У червні 2025 року позивач звернулась в суд з цим позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у зв`язку з навчанням в розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову і до закінчення нею навчання, але не більше ніж до досягнення 23 річного віку.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.

Відповідно до рішення суду шлюб між батьками позивача було розірвано. Також згідно рішення суду з відповідача на користь матері позивача ОСОБА_3 на утримання доньки були присуджені до стягнення аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходу відповідача, до досягнення донькою повноліття. В подальшому рішенням суду розмір аліментів було змінено на ? частині від всіх доходів відповідача.

03.06.2025 позивач досягла повноліття, відповідно розмір відрахування аліментів на її утримання припинено. Позивач на даний час навчається на 3 курсі денного відділення Вінницького медичного фахового коледжу ім. академіка Д.К. Заболотного, термін навчання до 30.06.2026.

Позивач під час навчання проживає в гуртожитку та сплачує за відповідне проживання, так нею сплачено за гуртожиток 3632 грн за цей останній навчальний рік. Домовитись з відповідачем про добровільну допомогу щодо її матеріального утримання на час навчання не вдалося.

Відповідач, який тривалий час проживає за кордоном, є фізично здоровою людиною та отримує відповідний дохід, добровільно не здійснює утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, не надає фінансової допомоги. У такий спосіб відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а позивачу самотужки важко забезпечувати себе за умови, що розмір доходу матері не вистачає в повній мірі для її забезпечення.

Позивач вказала, що їй потрібно купувати продукти харчування, медичні препарати, предмети гігієни та одяг, купувати навчальну літературу, оплачувати вартість транспортних послуг на дорогу до місця навчання та у зворотному напрямку. На сьогодні існує необхідність у придбанні комп`ютерної техніки, оскільки навчання у більшості відбувається у домашніх умовах. Враховуючи вищевикладене позивач несе значні витрати на власне утримання. Забезпечення наявності вищевказаних благ потребує значних коштів, яких позивачу не вистачає для здійснення самостійно відповідних трат.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА.

Відповідач відзив на позов не подавав.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ, ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ.

25.06.2025 ухвалою суду відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними у справі матеріалами 13.10.2025 о 15:00.

13.10.2025 розгляд справи відкладено на 06.11.2025.

Позивач надала до суду заяву, відповідно до якої свої позовні вимог підтримала, просила справу розглянути у її відсутність.

Відповідача за зареєстрованим місцем проживання, яке перевірено у Єдиному державному демографічному реєстрі, було направлено ухвалу суду з копією позовної заяви з додатками. Однак 29.10.2025 від відповідач до суду повернувся рекомендоване повідомлення «УКРПОШТА» № R02, з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19 зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

Отже, відповідач належним чином повідомлена про розгляд справи згідно з положеннями частин 7 та 8 статті 128 ЦПК України, і судом вжиті всі передбачені законом заходи для можливості реалізації нею права судового захисту своїх прав і свобод з метою дотримання принципу рівності усіх перед законом.

Отже, відповідач ОСОБА_2 вважається належним чином повідомленим про розгляд справи судом. Судом вжиті всі передбачені законом заходи для можливості реалізації ним права судового захисту своїх прав і свобод з метою дотримання принципу рівності усіх перед законом.

У визначений судом строк сторони клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін не заявляли, заперечень проти розгляду справи в спрощеному порядку до суду не надходило.

З огляду на вищезазначене, суд на підставі частини 5 статті 279 ЦПК України розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5).

Батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про її народження Серія НОМЕР_1 (а.с.6).

Батьки позивача розлучилися, про що свідчить судове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 27.09.2013, яке набрало законної сили 15.10.2013 (а.с. 7).

Відповідно до копії рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 12.07.2013 з відповідача ОСОБА_2 стягувались аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від його доходу до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-8 зворот).

Як вбачається з копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 56001394 від 19.03.2018 розмір аліментів було змінено на ? частині від всіх доходів відповідач (а.с.9-9 зворот)

Згідно довідки про навчання від 29.05.2025 №388, позивач навчається у Вінницькому медичному фаховому коледжі ім. Д. К. Заболотного на 3 курсі на денному відділенні. Форма навчання бюджетна. Термін навчання до 30.06.2026 (а.с.10).

Відповідно до інформації про склад зареєстрованих осіб в АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_4 зареєстрований за вищевказаною адресою (а.с.11).

Згідно копій платіжних інструкцій матір`ю позивача ОСОБА_3 було сплачено кошти за проживання доньки ОСОБА_1 в гуртожитку на загальну суму 3632 грн (а.с.12-14).

Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони містять інформацію щодо предмета доказування.

МОТИВИ СУДУ. НОРМИ ПРАВА, ЗАСТОСОВАНІ СУДОМ.

Згідно з ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до положень ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до положень ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Як визначено у ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Згідно з ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 141 СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків брати участь у матеріальних витратах щодо дитини.

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №308/4214/18.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Як визначено частиною 1 ст. 191СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення тієї обставини, що отримувач аліментів потребує грошового утримання покладається саме на позивача, а спростування того, що відповідач може надавати таке утримання, покладається на відповідача.

У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 (провадження № 61-4970св21) Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Краска проти Швейцарії» від 19 квітня 1993 року визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

Суд оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх досліджені приходить висновку, що ОСОБА_1 приходиться дочкою ОСОБА_2 , вона досягла повноліття, продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги з боку батька до закінчення нею навчання у Вінницькому медичному фаховому коледжі ім. акад. Д. К. Заболотного. Розмір аліментів, який просить стягувати позивач є достатнім, законним, справедливим та таким, що відповідає потребам позивача на даний час, за відсутності відзиву на позов відповідача, суд, дотримуючись принципу змагальності сторін, приходить до висновку про повне задоволення позову.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ МІЖ СТОРОНАМИ.

З урахуванням задоволення позову відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 гривень.

Крім того, позивачка просила стягнути з відповідача витрати на професійну правову допомогу в розмірі 2000 грн. Враховуючи, що на виконання вимог частини першої статті 134 ЦПК України додано договір про надання правової допомоги , квитанцію та детальний опис робіт, виконаних адвокатом та акт приймання передачі наданих послуг (а.с.15-19), а тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині.

На підставі викладеного та керуючись статтями 3, 11, 12, 13, 19, 141, 76-83, 89, 259,263-265,430 ЦПК України, Суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на її утримання аліменти в розмірі 5000 грн щомісячно, починаючи з 13.06.2025 до закінчення нею навчання у Вінницькому медичному фаховому коледжі ім. академіка Д.К. Заболотного, тобто до 30.06.2026.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (з 13.06.2025 до 13.07.2025) допустити до негайного виконання.

Припинення навчання тягне за собою припинення стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 документально понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 273 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони у справі: позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 ).

Суддя Андрій ЗАЯРНИЙ