Справа № 216/3359/25
Провадження 2-з/216/43/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову в забезпеченні позову

19 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Гайтко Л.А.,

розглянувши Клопотання від 17.11.2025 року позивача ОСОБА_1 та представника позивача ОСОБА_1 адвоката Панченка М. І. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачів та витребування інформації про їхнє майно по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення коштів, отриманих шахрайським шляхом,-

ВСТАНОВИВ:

До Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, на підставі Постанови Дніпровського Апеляційного суду від 09.09.2025 року, надійшли для продовження розгляду матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення коштів, отриманих шахрайським шляхом.

Ухвалою суду від 22.09.2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

У підготовчому судовому засіданні 17.11.2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Панченко Микола Іванович подав Клопотання про забезпечення позову по даній справі, у якій просить суд :

-накласти арешт на все належне відповідачам майно, а саме: нерухоме майно (земельні ділянки, житлові будинки, квартири, нежитлові приміщення), рухоме майно, у т.ч. транспортні засоби, грошові кошти, у тому числі й банківських рахунках, корпоративні права та цінні папери, в межах розміру позовних вимог: 660 000 доларів США (у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день ухвалення ухвали).

-окремо зазначити такі об`єкти, щодо яких відома достовірна інформація: нерухоме майно ОСОБА_4 :

? Земельна ділянка 0,0835 га, кадастровий номер :01:041:0065;

? Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

?Земельна ділянка кадастровий номер :01:003:0002 площею 6,4486 та., сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована Дніпропетровська область, Апостолівський район Великостромська сільська рада. Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок, 23.09.2009

?Земельна ділянка ОСОБА_3 , кадастровий номер :01:003:0001, площа 6,4491 га, Дніпропетровська обл., Апостолівський р-н. Великостромська сільська рада.

Витребувати необхідну інформацію про майно відповідачів шляхом направлення запитів до:

Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

Єдиного державного реєстру транспортних засобів МВС;

Державної податкової служби України (щодо банківських рахунків, доходів, реєстрації ФОП, корпоративних прав);

Державного земельного кадастру;

Банківських установ - через ДПС або НБУ в порядку, передбаченому законом.

Витребування інформації необхідне для визначення повного переліку активів, на які може бути накладено арешт.

18.11.2025 року представник відповідачів адвокат Іоаніді Д.С. через канцелярію суду подав Заперечення на клопотання про забезпечення позову, в якому зазначив, зокрема, наступне:

- фактично предметом позову є грошові кошти які ніби то були надані позивачем відповідачам по справі на підставі розписки за змістом якої вбачається зокрема наступне: «Колос фермерское хозяйство в костомка…» (мовою оригіналу рос.)

- при встановленні факту неотримання позичальником грошей або речей від позикодавця договір позики вважається неукладеним.

-з огляду на вказане, фактично наразі є питання, щодо документу на який посилається позивач ніби то як на «розписку»:

-позивач не долучив до суду нотаріально посвідченого договору позики за змістом якого б вбачався факт порушення одним з відповідачів умов договору. Наразі в матеріалах даної цивільної справи наявна копія якогось документу який не є нотаріальним договором позики, не є просто письмовою формою договору позики, не містить слова «Розписка» та не містить в собі жодних істотних умов «розписки» ( факт передачі коштів, дата передачі коштів, хто передав, кому передав тощо).

Звертає увагу суду, що позивач окрім наданої ним «розписки» обґрунтовує позовну заяву та дане клопотання нібито встановленими обставинами кримінальним провадженням.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

- наявне кримінальне провадження №0001801 від 27.10.2017 року, відкритого за ознаками злочину, передбаченому ст. 190 КК України, яке перебуває на стадії досудового розслідування, однак перебуває на даній стадії дуже довготривалий час, що говорить про відсутність належних та допустимих доказів, які б давали органу досудового розслідування змогу направити дану справу з обвинувальним актом на розгляд до суду. Слід також зауважити, що в даному кримінальному провадженні жодному з відповідачів по справі не повідомлено про підозру.

- крім цього в рамках даного кримінального провадження жодні заходи задля подальшого забезпечення цивільного позову або ж забезпечення виконання покарання, органом досудового розслідування не були застосовані.

- оскільки позивач не долучив ні вирок у кримінальному провадженні №0001801 від 27.10.2017 року, за ознаками злочину, передбаченого ст. 190 КК України, ні ухвали про закриття кримінального провадження тощо, тому фактично матеріали кримінальної справи не визначають жодних обставин в даній цивільній справі, та не мають відношення саме до предмета даного спору (висновок експерта на який посилається позивач жодним чином не змінює змісту документу та вимог Цивільного кодексу України до письмової форми договору позику з обов`язковим фактом фіксації передачі коштів).

- тому наразі фактично позивачем не надано будь-яких доказів які б підтверджували факт передачі ним грошових коштів у визначеному позивачем розмірі саме відповідачам ( в тому числі не надані банківські виписки) тощо,

-приймаючи до уваги, що всі надані позивачем матеріали не містять в собі доказів які не

потребують доказування ( відсутній вирок), відсутній нотаріально засвідчений (чинний) договір позики, письмовий договір позики, натомість наявні різні документи спірного змісту ( які позивач тлумачить як «розписка» тобто на свою користь), вважаємо дії позивача не лише є безпідставними та необґрунтованими, а й є передчасними ( без обвинувального вироку в кримінальній справі) та спрямовані не на відновлення нібито його порушених прав, а на покарання або як інструмент тиску в даній цивільній справі (шляхом обмеження відповідачів у їх праві власності) яке ґрунтується на особистісних переконаннях та неприязні позивача до відповідачів, не маючи при цьому правового аргументування.

Розглянувши Клопотання позивача про забезпечення позову та Заперечення представника відповідачів на клопотання про забезпечення позову, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом у залежності до конкретного випадку.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення

в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів

прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як роз`яснено в п.п. 4, 7, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При цьому, в пунктах третьому та четвертому вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року судам роз`яснено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№381/4019/18 (провадження №14-729цс19) міститься правовий висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У Постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Підставою звернення із заявою про забезпечення позову на думку позивача є реальна загроза невиконання майбутнього рішення суду, за твердженням позивача позов ґрунтується на факті шахрайського заволодіння чужими коштами групою осіб, що свідчить про умисний характер їхніх дій та недобросовісність у майнових відносинах, отримані позивачем нові відомості свідчать, що відповідачі здійснюють операції з відчуження та набуття нових об`єктів нерухомого майна, що може бути використано для приховування активів.

Однак, у Клопотанні про забезпечення позову не зазначені обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду щодо стягнення грошових коштів, отриманих за твердженням позивача, відповідачами шахрайським шляхом, у випадку задоволення судом зазначених вимог, належних і допустимих доказів на підтвердження таких обставини надано не було, саме лише посилання в клопотанні на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідного клопотання.

Суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки такі обмеження можуть призвести до незворотних наслідків.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності

здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Суд зауважує, що підставою для застосування заходів забезпечення позову може бути встановлення об`єктивної можливості вчинення відповідачем дій, які ускладнять чи унеможливлять виконання рішення суду або ефективний захист прав, які є предметом розгляду.

У клопотанні позивач просить суд накласти арешт на все належне відповідачам майно, а саме: нерухоме майно (земельні ділянки, житлові будинки, квартири, нежитлові приміщення), рухоме майно, у т.ч. транспортні засоби, грошові кошти, у тому числі й банківських рахунках, корпоративні права та цінні папери, в межах розміру позовних вимог: 660 000 доларів США (у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день постановлення ухвали).

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності конкретизації заходів забезпечення позову в аспекті співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами.

Також вирішуючи питання про забезпечення позову суд має переконатися у забезпеченні збалансованості інтересів сторін, а також у тому, що захід забезпечення позову про який просить сторона не є надмірним, не призведе до незворотних негативних наслідків для відповідача та не спричинить шкоду третім особам, які не є сторонами по справі.

Звертаючись до суду із клопотанням про забезпечення позову сторона позивача вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання майбутнього судового рішення у випадку ухвалення на його користь, проте позивачем не доведено належними чи допустимими доказами, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання відповідачами можливого рішення суду про задоволення позову, а припущення позивача щодо можливого відчуження нерухомого та рухомого майна відповідачами, не підтверджене матеріалами справи.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування заходів забезпечення позову, а відтак у задоволенні Клопотання позивача ОСОБА_1 та його повноважного представника - адвоката Панченка М. І. про забезпечення позову по справі шляхом накладення арешту на все належне відповідачам майно слід відмовити.

Щодо клопотання позивача про витребування необхідної інформації про майно відповідачів шляхом направлення запитів до відповідних державних органів та банківських установ, то зважаючи на відмову у задоволенні судом клопотання про забезпечення позову, у задоволенні клопотання позивача про витребування необхідної інформації про майно відповідачів слід відмовити за безпідставністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 149-153, 258-261, 353-355 ЦПК України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні Клопотання позивача ОСОБА_1 та його повноважного представника - адвоката Панченка М. І. про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне відповідачам майно та витребування інформації про їхнє майно по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про солідарне стягнення коштів, отриманих шахрайським шляхом - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду в порядку, передбаченому ст.355 ЦПК України, протягом 15-ти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л.А. Гайтко