Справа № 331/3856/25
Провадження № 2-о/331/362/2025
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

13 листопада 2025 року місто Запоріжжя

Суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя Яцун О.О., в стадії вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , в особі представника Бордюга Олега Валерійовича , заінтересована особа: Комишуваська селищна рада Запорізького району Запорізької області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2025 року до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя в порядку окремого провадженнянадійшла заява ОСОБА_1 , в особі представника Бордюга Олега Валерійовича , який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1245647 від 04.07.2025 року, заінтересована особа: Комишуваська селищна рада Запорізького району Запорізької області, про встановлення факту належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів:

- свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Студенцовим О.В. , державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області 06 вересня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 943;

- реєстраційного посвідчення, виданого Комунальним підприємством Комишуваське бюро державної реєстрації та технічної інвентаризації на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Студенцовим О.В., державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області 06 вересня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 943;

- державного акту про право приватної власності на землю серії ЗП , виданого Новотроїцькою сільською радою у вересні 2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 188.

В обґрунтування заяви заявник, в особі представника, зазначила, що у зазначених вище документах наявні розбіжності у написанні її прізвища, що унеможливлює належне використання цих документів для здійснення державної реєстрації права власності на належне їй нерухоме майно, а також позбавляє можливості вільно розпоряджатися майном

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 липня 2025 року, головуючим суддею по вищезазначеній цивільній справі визначено суддю Яцун О.О.

Ухвалою судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 11 липня 2025 року зазначену заяву було залишено без руху з наступних підстав.

Так, згідно положень частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені розділом ІV ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно пункту 6) частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 зазначено, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і, що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

З листа Верховного Суду «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року вбачається, що для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, неприсвоєння чи залишення одного з них.

Однак, всупереч наведеним вище роз`ясненням Верховного Суду України, заявником не було надано докази на підтвердження того, що іншим чином неможливо внести виправлення до документів ніж в судовому порядку встановити факт належності заявнику відповідних документів.

Так, за правилами статті 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт .

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Тобто, у першу чергу заявнику необхідно було звернутися до державних органів, які видали відповідні правовстановлюючі документи, з проханням виправити виявленні у них помилки.

У разі, якщо державні установи, які видали цей документ, не можуть виправити допущені у них помилки, або такі установи ліквідовані, та архівні документи не збереглися, громадянин має право звернутися до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів.

Заявником не було додано до заяви письмових доказів (відмови у виправленні помилки у правовстановлюючих документах нотаріусом або бюро державної реєстрації та технічної інвентаризації) того, що вона не має іншої можливості виправити допущені у них помилки, або такі установи ліквідовані, та архівні документи не збереглися.

Крім того, заявник просить встановити факт належності реєстраційного посвідчення, виданого Комунальним підприємством Комишуваське бюро державної реєстрації та технічної інвентаризації на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області Студенцовим О.В. 06 вересня 2000 року, зареєстрованого у реєстрі за № 943.

Натомість, реєстраційне посвідчення не є правовстановлюючим документом та документом взагалі, а лише посвідчує той факт, що право власності було зареєстроване в установленому законом порядку.

Правовстановлюючим документом у даному випадку є свідоцтво про право на спадщину.

Крім того, заявник не зазначила повну дату (день, місяць, рік) видачі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП № , виданого Новотроїцькою сільською радою та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 188.

Заявник також не зазначила у прохальній частині заяви на чиє саме ім`я були видані правовстановлюючі документи.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 42 ЦПК України, у справах окремого провадження учасниками справи є заявники, інші заінтересовані особи.

За правилами ч. 4 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Заінтересовані особи в справах окремого провадження - це учасники цивільного процесу, права та охоронювані законом інтереси яких може зачепити ухвалене у справі рішення суду, що у підсумку може потягнути за собою обов`язок вчинення ними будь-яких дій або ж змінити їх правовий статус.

Заінтересованою особою заявник визначила Комишуваську селищну раду Запорізького району Запорізької області. Разом з тим, у заяві не зазначено, у чому саме полягає інтерес Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області у результатах розгляду даної справи.

Крім того, заяву подано до суду без дотримання вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України, відповідно до якої, у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Враховуючи, що представник заявника подав до суду заяву через підсистему «Електронний суд» в електронній формі, суд вбачає недотримання представником заявника вказаної вище норми, так як на порушення даної норми представником заявника не надано підтвердження про направлення заінтересованій особі копій поданих до суду документів.

Заяву подано до суду без дотримання вимог частин 3 та 4 статті 177 ЦПК України, положеннями якої передбачено, що у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

У разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

За правилами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно положень п.п.4) п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви у справах окремого провадження фізичною особою, встановлена ставка судового збору в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб в розрахунку на місяць в розмірі, зокрема, з 01 січня - 3028,00 грн.

Отже, за подання до суду заяви у справах окремого провадження фізичною особою встановлена ставка судового збору в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605,60 грн.

За правилами статті 9 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Враховуючи, що заявник звернулася до суду з заявою через підсистему «Електронний суд», то за правилами ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Згідно частини 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Разом з тим, із змісту заяви вбачається, що заява складається з декількох вимог, зокрема, заявник просить суд:

1) встановити факт належності ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Студенцовим О.В., державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області 06 вересня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 943;

2) встановити факт належності ОСОБА_1 Державного акту на право приватної власності на землю серія ЗП 00013 00695, виданого Новотроїцькою сільською радою у вересні 2000 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 188.

Тобто заявником заявлено дві вимоги немайнового характеру.

В той же час, відповідно до квитанції про сплату № 2868-8168-9614-4984 від 04.07.2025 року, заявник при зверненні до суду з заявою сплатила судовий збір у розмірі 484 грн. 48 коп., тобто лише за одну вимогу немайнового характеру.

Отже, заявником не доплачено судовий збір у розмірі 484 грн. 48 коп.

Таким чином, зазначені вище обставини перешкоджали відкриттю провадження у цивільній справі.

Для усунення зазначених вище недоліків ухвалою судді від 11 липня 2025 року вищевказану заяву було залишено без руху та надано заявнику п`ятиденний строк для усунення недоліків, який відраховується з дня вручення заявнику копії ухвали.

Вищевказану ухвалу було направлено на електронну адресу представника заявника - адвоката Бордюга О.В.: ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою про доставку електронного листа на вищевказану електронну адресу. Так, 08 жовтня 2025 року представник заявника адвокат Бордюг О.В. отримав вказану вище ухвалу суду (а.с.23).

Відповідно до п. 2) ч. 6 ст. 272 ЦПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

10 листопада 2025 року, на виконання ухвали Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 11 липня 2025 року, позивачем ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Бордюг О.В. було подано до суду через підсистему «Електронний суд» заява про усунення недоліків заяви про встановлення юридичного факту разом із додатками.

Разом з тим, заяником так і не було виконано вимоги, визначені статтею 318 ЦПК України, положеннями якої передбачено, що у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Отже, заявником так і не було подано уточнену заяву щодо встановлення факту належності реєстраційного посвідчення; не зазначено повну дату (день, місяць, рік) видачі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП № , виданого Новотроїцькою сільською радою та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №188; не зазначено у прохальній частині заяви на чиє саме ім`я були видані правовстановлюючі документи.

Крім того, заявник було вказано у заяві в якості заінтересованої особи - Комишуваську селищну раду Запорізького району Запорізької області. Разом з тим, заявником так і не було зазначено, у чому саме полягає інтерес Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області у результатах розгляду даної справи.

Також, заявником не було виконано вимоги, визначені частинами 3 та 4 статті 177 ЦПК України, положеннями якої передбачено, що у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Аналізуючи вищезазначене, слід прийти до висновку, що у визначений термін та на момент постанови цієї ухвали, заявником так і не було виконано у повній мірі вимоги, які були підставою для залишення заяви без руху і які були зазначені в ухвалі суду від 11 липня 2025 року.

Станом на 13 листопада 2025 року за даними автоматизованої системи Олександрівського районного суду міста Запоріжжя, від заявника додаткових заяв про усунення недоліків заяви не надходило, а тому наявні підстави для повернення заяви.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

За правилами ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З огляду на викладене та враховуючи те, що позовна заява подана без додержання вимог передбачених ст.ст. 175, 177 ЦПК України, зазначені в ухвалі суду недоліки позовної заяви позивачем не усунуто, позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачеві.

Відповідно до положень частин 5, 6 статті 185 ЦПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді.

За змістом частини 7 статті 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Аналізуючи вищезазначене, слід прийти до висновку, що повернення заяви відповідно до частини 3 статті 185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 260, 261, 294, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 , в особі представника Бордюга Олега Валерійовича , заінтересована особа: Комишуваська селищна рада Запорізького району Запорізької області, про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, визнати неподаною та повернути заявнику.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Надіслати копію даної ухвали заявнику та її представнику.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя О.О. Яцун