Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 2/711/4002/25
11 листопада 2025 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючий суддя - Скляренко В.М.
при секретарі Півень С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Керівник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» Поляков О.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з останнього на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №875424769 від 09.07.2023р. в розмірі 26 483,52 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що 09.07.2023р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено в електронній формі договір кредитної лінії №875424769, на підставі якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 5 600 грн. Відповідно до реєстру прав вимог №248 від 12.05.2023р. до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р., укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», до останнього перейшло право грошової вимоги за кредитними договором №875424769. На підставі договору факторингу №27/0524-01 від 27.05.2024р. відповідне право вимоги 27.05.2024р. перейшло від ТОВ «Таліон плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», яке у свою чергу відступило відповідне право вимоги позивачу на підставі договору факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025р. Відповідач всупереч умов кредитного договору не здійснював належним чином погашення заборгованості ані перед первісним кредитором, ані перед наступниками первісного кредитора, внаслідок чого на теперішній час розмір заборгованості відповідача складає 26 483,52 грн., з яких: 5 600 грн. заборгованість за тілом кредиту; 20 883,52 грн. заборгованість за процентами. З метою стягнення відповідних сум заборгованості позивач звернувся до суду з даним позовом.
Від відповідача заперечень проти позову не надходило.
03.10.2025р. судом відкрито провадження у справі з визначенням здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання представник позивача не з`явився, проте в позовній заяві стороною позивача було викладено клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, а також зазначено що позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
В судове засідання відповідач також не з`явився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачу з причин відсутності останнього за вказаною адресою, що в контексті положень п. 3, 4 ч. 8 ст. 128, ч. 10 ст. 130 ЦПК України суд вважає належним повідомленням. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошень про виклик в судове засідання на веб-сайті суду, а також шляхом надсилання повістки-повідомлення до електронної скриньки відповідача (повідомлення отримане 03.10.2025р.). Таким чином, відповідач був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.
Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.
Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно договору №875424769 від 09.07.2023 (далі Договір кредиту), укладеного в електронній формі між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язувалось надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту 15 400 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за його користування /а.с. 21-50/.
Умовами договору передбачено, що Кредитодавець надає Позичальнику перший Транш за договором в сумі 5 600 грн. 09.07.2023р. Другий Транш та решта траншів надається Позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених договором (п.п. 2.1, 2.3, 2.4 договору).
Позичальнику надається дисконтний період кредитування 30 днів від дати отримання першого Траншу, протягом якого Позичальник може збільшувати суму Кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту (п. 3.1 договору).
Сторони погодили, що строк дисконтного періоду може бути продовжено Позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо Позичальник в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів Кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду (п. 3.2 договору).
Для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду Позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 1 024,80 грн. Про суму нарахованих процентів, що Позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій, Позичальник інформується через особистий кабінет (п. 3.3 договору).
Кожен окремий Транш надається Позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку Кредитодавця, на рахунок Позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 4149-51хх-хххх-0907, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 банківських днів з моменту укладення договору чи ініціювання отримання чергового Траншу (п. 5.1 договору).
Рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма Траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування 08.08.2023р. а саме протягом 30 днів від дати отримання першого Траншу Позичальником (п. 7.1 договору).
Відповідно до п. 7.2 договору, в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернута Позичальнику не пізніше ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин:
- закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору,
- дострокового припинення дії договору, в порядку передбаченому п. 9.1.1.2 або п. 9.1.1.7 договору.
Кінцева дата повернення кредиту 08.08.2028р. (п. 7.3 договору).
Відповідно до п. 8.3 договору, за користування кредитом протягом дисконтного періоду кредитування Позичальник зобов`язаний сплачувати проценти. Протягом дисконтного періоду кредитування:
- за період від видачі кредиту до 08.08.2023р. включно проценти у розмірі 222,65% річних, що на день укладення договору становить 0,61% від суми кредиту за кожен день кредитування ним (дисконтна ставка);
- у разі продовження дисконтного періоду (пролонгації) за період з наступного дня після 08.08.2023р. за процентною ставкою 747,34% річних, що на день укладення договору становить 2,05% від суми кредиту за кожен день кредитування ним (індивідуальна процентна ставка).
Після закінчення дисконтного періоду кредитування проценти нараховуються за процентною ставкою 1087,70% річних, що складає 2,98% в день від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 8.4 договору).
У разі затримання Позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць Кредитодавець має право вимагати від Позичальника повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення Позичальника про дострокове припинення договору. При цьому, договір вважається ярозірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту Позичальника (п. 9.1.7 договору).
Факт отримання відповідачем кредитних коштів в розмірі 5 600 грн. підтверджується заявкою Позичальника від 09.07.2023р. на отримання коштів в кредит /а.с. 38/ та платіжним дорученням від 09.07.2023р. про перерахування суми кредиту 5 600 грн. на рахунок відповідача №4149-51хх-хххх-0907 /а.с. 50/.
28.11.2018р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01 (далі Договір факторингу №28/1118-01), за умовами якого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» зобов`язалося відступити на користь ТОВ «Таліон Плюс» вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором /а.с. 57-62/.
В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткові угоди №19 від 28.11.2019р., №26 від 31.12.2020р., №27 від 31.12.2021р., №31 від 31.12.2022р., №32 від 31.12.2023р. до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. відповідно до яких строк дії такого договору продовжений до 31.12.2024р. /а.с. 62-69/.
Згідно витягу з Реєстру прав вимоги №248 від 12.09.2023р. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги, яке мало до ОСОБА_1 за договором №875424769 від 09.07.2023р. в межах суми вимог в розмірі 12 465,60 грн., з яких: заборгованість за кредитом 5 600 грн., заборгованість за процентами 6 865,60 грн. /а.с. 70-71/.
Відповідно до акту звірки від 31.12.2023р. ТОВ «Таліон Плюс» 31.10.2023р. здійснило повну оплату суми фінансування за відступлення прав вимог за Реєстром прав вимог №248 від 31.10.2023р. за договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р. /а.с. 73/.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс», станом на 27.05.2023р. розмір заборгованості відповідача за Договором №875424769 складав 26 483,52 грн., з яких: 5 600 грн. тіло кредиту, 20 883,52 грн. проценти за користування кредитом. Аналіз змісту такого розрахунку свідчить, що другим кредитором здійснено донарахування розміру процентів за 84 дні користування кредитом (період з 13.09.2023р. по 05.12.2023р.) за щоденною ставкою 2,98% (166,88 грн./день на загальну суму 14 017,92 грн.) /а.с. 76-78/.
27.05.2024р. ТОВ «Таліон Плюс» уклало з ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» договір факторингу №27/0524-01, згідно з яким ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язалося відступити на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» зобов`язалося їх прийняти та передати грошові кошти за плату на умовах, визначених цим договором /а.с. 79-87/.
Згідно витягу з Реєстру прав вимоги №1 від 27.05.2024р. ТОВ «Таліон Плюс» передало ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги, яке мало до ОСОБА_1 за договором №875424769 від 09.07.2023р. в межах суми вимог в розмірі 26 483,52 грн., з яких: заборгованість за кредитом 5 600грн., заборгованість за процентами 20 883,52 грн. /а.с. 84-86/.
30.05.2024р. ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» здійснило повну оплату суми фінансування за відступлення прав вимог за Реєстром прав вимог №1 від 27.05.2024р. за договором факторингу №27/0524-01 від 27.05.2024р. /а.с. 87/.
У свою чергу ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», на підставі договору факторингу №08/07/25-Е від 08.07.2025р., відступило позивачу (ТОВ «ЕЙС») право вимоги до відповідача ОСОБА_1 , яке ґрунтується на умовах договору №875424769 від 09.07.2023р. в межах суми 26 483,52 грн., що підтверджується копією відповідного договору факторингу, актом приймання-передачі Реєстру боржників, витягом з Реєстру боржників та платіжними інструкціями про сплати фактором ціни договору /а.с. 88-99/.
Оскільки до теперішнього часу відповідачем не виконане грошове зобов`язання за договором №875424769 від 09.07.2023р., то позивач звернувся до суду з даним позовом.
Таким чином, спір між сторонами виник із зобов`язальних відносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016р. «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі Закон №1734).
Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.
За змістом статей 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 526 ЦК передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно зі ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК).
Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 516 ЦК заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що набуття позивачем права вимоги до відповідача, яке належить кредитору за Договором кредиту, обумовлено дійсністю договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018р., №27/0524-01 від 27.05.2024р. та №08/07/25-Е від 08.07.2025р., на підставі яких право вимоги кредитора було відступлене на користь ТОВ «ФК «ЕЙС».
В даному випадку предметом позовних вимог є заборгованість за тілом кредиту та процентами за користування кредитом. Аналіз змісту наданих позивачем розрахунків свідчить, що заборгованість за процентами за користування кредитом виникла внаслідок її нарахування первісним кредитором (ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога») за 62 дні та його правонаступником ТОВ «Таліон Плюс» за 84 дні користування кредитом, тобто за період з 13.09.2023р. по 05.12.2023р. (84 дні) за ставкою 2,98% (166,88 грн. в день). Загальна сума нарахованих процентів складає 20 883,52 грн.
Оскільки відповідачем не було сплачено заборгованість за договором №875424769 від 09.07.2023р. ні первісному кредитору, ні позивачу, то позивач вимагає стягнути із відповідачки заборгованість в загальній сумі 26 483,52 грн.
Наявні в матеріалах справи докази дають підстави вважати доведеними аргументи позивача, що відповідачем було отримано кредитні кошти на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі кредиту і він користувався кредитними коштами, однак допустив порушення своїх зобов`язань в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого за Договором №875424769 від 09.07.2023р. обчислювалась заборгованість в загальному розмірі 26 483,52 грн., яка складається із наступних сум: заборгованість за тілом кредиту 4 600 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом 20 883,52 грн.
Враховуючи ту обставину, що в порушення умов Договору кредиту №875424769 від 09.07.2023р. відповідач фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку не повернув, і після відступлення права грошової вимоги не здійснював жодного платежу для погашення кредитної заборгованості ні на рахунки первісного кредитора, ні на рахунки позивача, чим порушив права кредитора, то позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 26 483,52грн. є обґрунтованими і правомірними.
Таким чином, суд доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог на загальну суму 26 483,52 грн., з яких: 5 600 грн. тіло кредиту; 20 883,52 грн. проценти за користування кредитом.
При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачем не надано суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не повідомлено про обставини, які б спростували правомірність заявлених позивачем вимог та встановлені судом обставин спірних правовідносин.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з витрат позивача зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн. та оплати послуг правової допомоги.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги підлягають до повного задоволення, то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України до стягнення із відповідачки на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 2 422,40грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Позивачем заявлено вимогу про компенсацію йому за рахунок відповідача витрат з оплати правової допомоги адвоката в сумі 7 000 грн.
Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в контексті критерію співмірності та пропорційності таких витрат суд виходить з наступного.
Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ч.4, 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання зазначених вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як уже зазначалося, загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.2 ст.141 ЦПК України. Проте, у частині третій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019р. у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019р. у справі №915/237/18, від 24.10.2019р. у справі №905/1795/18, від 17.09.2020р. у справі № 904/3583/19.
Також у постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020р. у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує і Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
У своїй практиці Європейський суд з прав людини вказує, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009р., справа «Баришевський проти України» від 26.02.2015р.). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: «East/West Alliance Limited» проти України» від 02.06.2014р., за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002р., за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналіз змісту наданих стороною позивача доказів на підтвердження розміру витрат на правову допомогу свідчить, що відповідні витрати складаються з оплати послуг адвоката за вчинення наступних процесуальних дій:
- складання позовної заяви (2 години, загальна вартість 5 000 грн.);
- вивчення матеріалів справи (2 години, загальна вартість 1 000 грн.);
- підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача (1 година, загальна вартість 500 грн.);
- підготовка та подання клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача (1 година, загальна вартість 500 грн.).
Оцінюючи складність характеру спірних правовідносин, суд звертає увагу, що позовні вимоги ґрунтуються на правочині, вчиненому у письмовій формі. За своєю сутністю спірні правовідносини не є складними, а судова практика по такій категорії справ є усталеною і однотипною.
Представництво інтересів позивача здійснювалось партнерами адвокатського бюро «Тараненко та партнери», з яким позивачем укладено договір про надання правової допомоги за різними напрямками юридичної діяльності.
В той же час, слід зауважити, що підготовка адвокатського запиту та клопотання про забезпечення доказів не є вочевидь виправданими та необхідними діями в даному судовому провадженні. В цьому контексті слід звернути увагу, що надання інформації, яка містить банківську таємницю, можливо лише на підставі судового рішення, а відтак попереднє направлення адвокатом відповідного запиту не є необхідною передумовою для розгляду судом клопотання про забезпечення доказів. Також суд звертає увагу, що клопотання про витребування доказів було подано позивачем одночасно з позовом, а отже та обставина, що відповідне клопотання оформлене окремим письмовим документом, а не викладено в самій позовній заяві, не може вважатись належним обґрунтуванням збільшення розміру витрат на правову допомогу.
Отже, оцінюючи обґрунтованість заяви позивача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тобто щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії, суд доходить висновку, що заявлена позивачем сума в розмірі 7000 грн. є необґрунтованою та не співмірною з реальним обсягом правової допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, а також не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді, яка обмежується виключно консультаціями, складанням процесуальних документів та участю адвоката в судовому засіданні).
За таких обставин, беручи до уваги зміст позовних вимог, складність справи, сутність спірних правовідносин, обсяг виконаних представником позивача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, процесуальну поведінку учасників справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо компенсації витрат позивача на правову допомогу в межах суми 5000 грн., оскільки такий розмір видається пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, ціну позову, а також результат розгляду справи судом, зміст і значення остаточного рішення суду для сторін.
Таким чином, загальна сума судових витрат, які слід відшкодувати позивачу за рахунок відповідача складає 7 422,40 грн. (2 422,40 грн. + 5 000 грн.).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем - в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення складений 11 листопада 2025р.

Головуючий : В.М. Скляренко