СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/182/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Журибеда О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Шило М.І.,

розглянувши заяву Державного підприємства «Фінансування інфраструктуриних проектів», відповідач: Уповноважений представник трудового колективу Сироватка Сергій Анатолійович, треті особи: Первинна профспілкова організація Державного підприємства» «Фінансування інфраструктуриних проектів», Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2025 р. до Святошинського районного суд м. Києва надійшла вказана заява на підставі ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 10.10.2025 р., в якій заявник просить зупинити дію та виконання п. 1.5., п. 2.5. «Змін та доповнень до колективного договору ДП "ФІНІНПРО" від 24.04.2025», зареєстрованих від 08.05.2025 року № 29, до вирішення по суті спору по справі за позовом про визнання Загальних зборів трудового колективу ДП "ФІНІНПРО" такими, що не відбулися 24.04.2025 року; про визнання рішення Загальних зборів трудового колективу ДП "ФІНІНПРО" від 24.04.2025 року недійсним; про визнання п.1.5., п.2.5. «Змін та доповнень до колективного договору ДП "ФІНІНПРО" від 24.04.2025», зареєстрованих від 08.05.2025 №29, недійсними.

В обгрунтування заяви вказує, що передчасна виплата працівникам сум, передбачених змінами до колеткивного договру, призведе до неможливості їх повернення ДП «Фінансування інфрастурктурних проектів», оскільки в даному випадку мова про підроблені документи не йде. Таким чином зазначають, що у випадку здійснення таких виплат заявник не зможе ефективно захистити свої права, осквільки, повернення виплачених грошей буде неможливим.

Статтею 124 Конституції України задекларовано принцип обов`язковості судових рішень, який з урахуванням положень ст.ст. 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 ст. 150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Виходячи з сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства, вбачається, що застосування у справі заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Частиною 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п.4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Як видно з заяви про забезпечення позову, позивач просить забезпечити позов шляхом зупинення дії та виконання п. 1.5., п. 2.5. «Змін та доповнень до колективного договору ДП "ФІНІНПРО" від 24.04.2025», зареєстрованих від 08.05.2025 року № 29, до вирішення по суті спору по справі за позовом про визнання Загальних зборів трудового колективу ДП "ФІНІНПРО" такими, що не відбулися 24.04.2025 року; про визнання рішення Загальних зборів трудового колективу ДП "ФІНІНПРО" від 24.04.2025 року недійсним; про визнання п.1.5., п.2.5. «Змін та доповнень до колективного договору ДП "ФІНІНПРО" від 24.04.2025», зареєстрованих від 08.05.2025 №29, недійсними.

Частиною 10 статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Тобто, забезпечення позову шляхом задоволення тотожних позову вимог є грубим порушенням положень частини десятої статті 150 ЦПК України, що узгоджується із правовим висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 758/2776/21.

Крім того, у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26.06.2023 у справі № 925/731/18 вказано, що "не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів».

Як вбачається з позовної заяви, питання про виконання п.1.5 та 2.5 «Змін та доповнень до колентивного договору ДП «Фініпро» від 24.04.2025 року», зареєстрованих від 08.05.2025 року №29 є однією з позовних вимог, а саме визнання таких змін недійчсними та є предметом судового розгляду, а тому не може бути вирішене шляхом забезпечення позову.

Звертаючись до суду із вказаною заявою про забезпечення позову, ппредставник позивача фактично в порядку забезпечення позову просить вирішити спір в частині позовних вимог, що недопустимо, виходячи із положень ч. 10 ст. 150 ЦПК України

За таких обставин заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-153, 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Державного підприємства «Фінансування інфраструктуриних проектів», відповідач: Уповноважений представник трудового колективу Сироватка Сергій Анатолійович, треті особи: Первинна профспілкова організація Державного підприємства» «Фінансування інфраструктуриних проектів», Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України про забезпечення позову до подання позовної заяви- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Суддя О.М. Журибеда