Справа № 464/5984/25
пр.№ 2/464/2623/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.11.2025 року Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді - БЕСПАЛЬОК О.А.,

секретар судових засідань БРИНОШ А.Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові цивільну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «ПРОФІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором №С-205-0 від 05 вересня 2019 року у розмірі 20224 грн. 65 коп., що складається із заборгованості за основним боргом у розмірі 6980 грн. 94 коп. за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 13243 грн. 71 коп., за кредитним договором №Z06.00205.005021314 від 13 березня 2019 року в розмірі 138660 грн. 01 коп., що складається з заборгованості за основним боргом в розмірі 46884 грн. 89 коп., за нарахованими та несплаченими відсотками в розмірі 33676 грн. 26 коп., за нарахованими та несплаченими комісіями в розмірі 58098 грн. 86 коп., судовий збір в розмірі 3028 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14000 грн.

Позов мотивує тим, що 05 вересня 2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено угоду №С-205-0 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки. Відповідно до умов договору кредиту, банк відкриває клієнту поточний рахунок у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися дебетно-кредитною схемою обслуговування з використанням електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках угоди та договору, у тому числі для розміщення коштів та відображення операцій, здійснених з використанням електронного платіжного засобу, та випускає клієнту платіжну карту MasterCard. Банк свої зобов`язання за кредитом виконав у повному обсязі, позичальник зобов`язань не виконала. У зв`язку з невиконанням зобов`язання у відповідачки, станом на 19 грудня 2023 року виникла заборгованість у розмірі 20224 грн. 65 коп., зокрема: заборгованість за основним боргом 6980 грн. 94 коп., заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками 13243 грн. 71 коп. Також, 13 березня 2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №Z06.00205.005021314. Відповідно до умов договору кредиту, відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 74999 грн., включаючи витрати на страховий платіж. Проценти встановлено п.1.4 договору в розмірі 21,99% річних від залишкової суми кредиту. Банк належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачці кредитні кошти на умовах та в порядку, передбаченому кредитним договором. Оскільки відповідачка належним чином не виконувала грошові зобов`язання за кредитним договором, виникла заборгованість станом на 19 грудня 2023 року в розмірі 138660 грн. 01 коп., з яких: заборгованість за основним боргом 46884 грн. 89 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 33676 грн. 26 коп., заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 58098 грн. 86 коп. 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу №19/12-2023 за яким АТ «Ідея Банк» відступає, а ТОВ «Оптіма Факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк». Права вимоги, які відступає клієнт фактору відступаються в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея банк» та визначені в реєстрі боржників. 22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» і ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» був укладений договір факторингу №22/12-2023. Відповідно до укладеного договору факторингу позивач є новим кредитором відповідачки за кредитними договорами №С-205-0 від 05 вересня 2019 року та №Z06.00205.005021314 від 13 березня 2019 року. Оскільки відповідачка ОСОБА_2 не повернула кошти за кредитними договорами, позивач вимушений звернувся до суду за захистом своїх прав.У зв`язку з наведеним, просить позов задоволити та стягнути з відповідача в користь позивача зазначений розмір заборгованості, а також судові витрати.

28 серпня 2025 року ухвалою суду дану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено до судового розгляду на 17 вересня 2025 року.

Ухвалою суду від 17 вересня 2025 року розгляд справи відкладено на 01 жовтня 2025 року, у зв`язку з неявкою відповідачки та відсутністю умов для проведення заочного розгляду справи.

29 версеня 2025 року від відповідачки на адресу суду надійшов відзив на позов, за змістом якого остання визнає факт укладення кредитного договору №5021314 від 13 березня 2019 року з АТ «Ідея Банк» та частково визнає позовні вимоги у межах заборгованості, що фактично існувала станом на дату завершення строку дії договору (13 березня 2021 року) у сумі 66151 грн. 20 коп. Разом з тим, відповідачка вважає безпідставними вимоги позивача щодо стягнення процентів та плати за обслуговування кредиту після завершення строку дії договору, оскільки відповідно до ст.1050, 1054 ЦК України проценти та комісії можуть нараховуватися лише протягом строку кредитування, якщо інше прямо не передбачено договором; умовами договору не передбачено нарахування плати після 13 березня 2021 року; плата за супровід кредиту без підтвердження фактично наданих послуг є неправомірною (практика ВС у справах №444/9519/12, №342/180/17, №755/11947/15-ц). Крім того, вимоги про стягнення 14000 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, оскільки не підтверджені документально та не відповідають критеріям реальності, обґрунтованості й співмірності, визначеним ст.137 ЦПК України та позицією Верховного Суду. Просить суд задоволити позов частково у межах підтвердженої заборгованості станом на 13 березня 2021 року, а в решті вимог відмовити.

Ухвалою від 01 жовтня 2025 року розгляд справи відкладено на 15 жовтня 2025 року, за клопотанням відповідачки та з метою дотримання строку наданого судом для подання відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року розгляд справи відкладено на 28 жовтня 2025 року, у зв`язку з витребуванням у позивача детального розрахунку заборгованості по основній сумі кредитів та відсотках.

16 жовтня 2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, за змістом якої позивач не погоджується з доводами відповідачки, викладеними у відзиві, з огляду на таке. Щодо виконання кредитного договору. Відповідачка визнає факт укладення кредитного договору №5021314 від 13 березня 2019 року та отримання коштів у сумі 75000 грн, а також підтверджує, що з квітня 2020 року припинив виконання зобов`язань. Тобто факт порушення умов договору не заперечується. Щодо нарахувань після 13 березня 2021 року. Посилання відповідачки на те, що нарахування процентів та комісій після закінчення строку кредитування є неправомірним, не відповідає умовам договору. Кредитний договір передбачає обов`язок позичальника сплачувати плату до моменту повного погашення заборгованості, а не лише до дати закінчення строку дії договору. Отже, проценти нараховуються за фактичне користування неповернутими коштами відповідно до ст.625 ЦК України. Верховний Суд неодноразово зазначав, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання кредитор має право нараховувати проценти до моменту повного повернення боргу (постанова КЦС ВС від 13 лютого 2019 року у справі №310/11024/15-ц, постанова ВП ВС від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц). Щодо плати за обслуговування. Комісійні платежі є частиною узгодженого сторонами механізму обслуговування кредиту та були визначені договором. Відповідачка користувалася кредитом і отримувала банківські послуги, тому посилання на їх «ненадання» є безпідставним. Щодо витрат на правничу допомогу. Розмір витрат на правничу допомогу у сумі 14000 грн. підтверджується договором з адвокатом та платіжними документами, що буде подано суду. Ці витрати є реальними, необхідними та співмірними обсягу виконаної роботи. З огляду на наведене, зазначає, що відзив відповідачки не спростовує вимог позову, натомість підтверджує факт неповернення кредитних коштів. Доводи про безпідставність нарахувань та витрат на правничу допомогу є необґрунтованими. Просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2025 року розгляд справи відкладено на 12 листопада 2025 року, у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про витребування доказів.

06 листопада 2025 року на адресу суду надійшли витребувані матеріали. Також представник позивача додатково зазначає, що Розрахунок заборгованості здійснений первісним кредитором АТ «Ідея Банк» станом на 19 грудня 2023 року, що підтверджується виписками та внутрішнім розрахунком банку. Позивач після переходу права вимоги додаткових нарахувань не здійснював. Сума боргу складається з основної заборгованості за тілом кредиту та відсотками, нарахованими за умовами договору за період його дії. Ставка відсотків становила 24 % річних, а загальна сума заборгованості за відсотками за період з 05 вересня 2019 року по 19 грудня 2023 року становить 9546 грн. 42 коп. Позивач звертає увагу, що зазначена в позові дата укладення одного з кредитних договорів (13 вересня 2016 року) є технічною опискою, фактично договір укладено 05 вересня 2019 року, що підтверджується доданими копіями договорів. З огляду на наведене, вважає, що вимоги про стягнення заборгованості є законними, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте просить про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить такий задоволити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки не повідомила, а тому судом здійснено розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Згідно ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до положень ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Стаття 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ст.14 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати факт укладення договору чи розмір існуючої заборгованості.

Щодо кредитного договору №С-205-0 від 05 вересня 2019 року.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 вересня 2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки та страхування №С-205-0.

Відповідно до пункту 3 угоди, банк надає клієнту кредит шляхом відкриття та встановлення відновлювальної кредитної лінії по рахунку.

Відповідно до підпунктів 3.1., 3.2 угоди, максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн. Доступний відповідачці на момент укладення угоди кредитний ліміт становить 7000 грн.

Згідно з підпунктом 3.3 угоди, процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 24,00 % річних.

З наданої позивачем виписки з 05 вересня 2019 року по 19 грудня 2023 року по рахунку відповідачки ОСОБА_2 вбачається, що останній було відкрито кредитну лінію по рахунку НОМЕР_1 та відповідачка користувалася кредитними коштами, знімаючи кошти та здійснюючи погашення заборгованості по кредиту.

Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №С-205-0 від 05 вересня 2019 року станом на 19 грудня 2023 року заборгованість останньої перед кредитором становить 20224 грн. 65 коп., з яких: заборгованість за основним боргом - 6980 грн. 94 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 13243 грн. 71 коп.

Враховуючи, що відповідачкою не надано інших розрахунків заборгованості за вказаним кредитним договором чи відомості про відсутність такої, суд, ухвалюючи рішення у справі, приймає вказаний розрахунок позивача як належний та допустимий доказ.

З огляду на наведене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором №С-205-0 від 05 вересня 2019 року у розмірі 20224 грн. 65 коп. підлягають задоволенню.

Щодо кредитного договору №Z06.00205.005021314 від 13 березня 2019 року.

Судом встановлено, що 13 березня 2019 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладений кредитний договір №Z06.00205.005021314 відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит в розмірі 74999 грн., строком на 24 місяці, під 21,99% річних, зі сплатою послуг з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості.

Крім того, відповідачкою ОСОБА_2 13 березня 2019 року підписано паспорт споживчого кредиту, з якого вбачається, що тип кредиту: споживчий кредит, мета отримання кредиту: поточні потреби, сума/ліміт кредиту: 74999 грн., строк кредитування: 24 місяці, процентна ставка, відсотків річних: 21,99 %, плата за обслуговування кредитної заборгованості: 2,15% щомісячно від початкової суми кредиту, тип процентної ставки: змінювана, реальна річна процентна ставка, відсотків річних: 103.41682435%, загальні витрати за кредитом: 63933 грн., орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом: 132425.77 грн.

Відповідно до ордеру-розпорядження №1 про видачу кредиту, ПАТ «Ідея Банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому кредитним договором, що не заперечується відповідачкою.

З виписки за період з 13 березня 2019 року по 19 грудня 2023 року вбачається, що відповідачка отримала кредитні кошти, користувався ними та частково погашала кредит, однак своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконала.

Як вбачається із розрахунку позивача, що відповідачка ОСОБА_2 має заборгованість за договором кредиту №Z06.00205.005021314 від 13 березня 2019 року у розмірі 138660 грн. 01 коп., з яких: заборгованість за основним боргом 46884 грн. 89 коп.; заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 33676 грн. 26 коп., заборгованість за нарахованими та несплаченими комісіями 58098 грн. 86 коп.

Зважаючи на те, що позивачем доведено факт отримання відповідачкою кредитних коштів в розмірі 74999 грн., суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачки 46884 грн. 89 коп. заборгованості за основним боргом.

Разом з тим, суд не погоджується з розрахунком позивача щодо заборгованості за відсотками.

Так, у постанові від 04 лютого 2020 року у справі N912/1120/16 (провадження N12-142гс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані ч.1 ст.1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою ст.1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст.625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти встановлені ст.625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст.625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ст.625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах прав та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до положень п.1.2 кредитного договору: строк дії договору становить 24 місяці; дата надання кредиту 13 березня 2019 року.

Таким чином, оскільки кредитним договором №Z06.00205.005021314 від 13 березня 2019 року визначений строк його дії, який становить 24 місяці з 13 березня 2019 року, саме протягом даного строку позивач мав право нараховувати відповідачці передбачені цим договором відсотки, які, з урахуванням невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором у встановлений ним строк та положень п.1.4 цього договору, становлять 21,99%.

Натомість, позивач, як вбачається з позовної заяви, здійснив нарахування відсотків за кредитним договором №Z06.00205.005021314 від 13 березня 2019 року як у межах строку його дії, так і після закінчення строку його дії, тобто після 13 березня 2021 року.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що позовна вимога про стягнення відсотків підлягає до задоволення у розмірі 6671 грн. 48 коп.

Водночас, на переконання суду, вимога ТОВ «ФК «Профіт Капітал» щодо стягнення заборгованості за комісіями в розмірі 58098 грн. 86 коп., як складової заборгованості за кредитним договором №Z06.00205.005021314 від 13 березня 2019 року задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У силу вимог ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11, ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21).

Умовами кредитного договору №Z06.00205.005021314 від 13 березня 2019 року, передбачено щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе: надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цими договорами щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Враховуючи те, що відповідачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення кредитного договору, укладеного між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним.

Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за комісіями є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають.

Матеріалами справи також підтверджується, що до позивача ТОВ «ФК «Профіт Капітал» перейшло право стягнення з відповідачки кредитної заборгованості за вищевказаними договорами.

Так, 19 грудня 2023 року між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Оптіма факторинг» укладено договір факторингу №19/12-2023.

Відповідно до п.2.1 договору факторингу АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «Оптіма факторинг», а ТОВ «Оптіма факторинг» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених договором факторингу.

Права вимоги, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед АТ «Ідея Банк», та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладення цього договору.

22 грудня 2023 року між ТОВ «Оптіма Факторинг» та TОB «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №22/12-2023, відповідно до умов якого ТОВ «Оптіма Факторинг» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал»» прийняв права вимоги до ОСОБА_2 за кредитними договорами №С-205-0 від 05 вересня 2019 року та №Z06.00205.005021314 від 13 березня 2019 року.

Відповідно до п.2.1 за цим договором ТОВ «Оптіма Факторинг» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Оптіма Факторинг» за плату та на умовах, визначених цим договором.

Згідно з положенням п.2.2 цього договору, права вимоги відступається в розмірі заборгованості боржників перед ТОВ «Оптіма Факторинг», та визначені в друкованому реєстрі боржників, що підписується сторонами та в реєстрі боржників в електронному вигляді та надсилається разом з Актом приймання-передачі реєстру боржників в електронному вигляді.

За таких обставин, до ТОВ «ФК «Профіт Капітал» відповідно до договору факторингу перейшло право вимоги за кредитними договорами №С-205-0 від 05 вересня 2019 року та №Z06.00205.005021314 від 13 березня 2019 року.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При стягненні витрат на правничу допомогу необхідно враховувати, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч.2 ст.15 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15 (провадження №14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження заявлених вимог на правову допомогу представник позивача надав суду наступні докази: договір про надання правничої допомоги №02-24 від 01 липня 2024 року, додаткову угоду №1/1 від 01 липня 2024 року до договору про надання правничої допомоги №02-24 від 01 липня 2024 року з адвокатським об`єднанням «Правовий курс», акт №1 приймання-передачі наданої правової допомоги від 24 липня 2025 року, платіжну інструкцію в національній валюті №1496 від 24 липня 2025 року. Вартість правничої допомоги, згідно з наданими письмовими доказами становить 14000 грн.

Відповідачкою ОСОБА_2 у відзиві на позов зазначено про необгрунтованість понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Разом з тим, суд дійшов висновку про те, що заявлений розмір на професійну правничу допомогу не може вважатись обґрунтованим. А навпаки, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Виходячи зі змісту ч.4, п.1 ч.6 ст.19, п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження, як малозначної справи, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ці обставини свідчать про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є явно неспівмірним із складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих послуг та значенням справи для позивача.

Враховуючи те, що правова допомога позивачу все ж таки надавалась, а рішення суду ухвалено на користь позивача, на думку суду, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. будуть співмірними по відношенню до обставин, визначених у ч.4 ст.137 ЦПК України та відповідатимуть характеру і обсягу узгоджених між сторонами і фактично наданих адвокатом послуг.

Таким чином, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3028 грн., згідно платіжної інструкції №14422 від 17 липня 2025 року.

Позовні вимоги суд задоволив на 46,44%, тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 1406 грн. 11 коп.

Керуючись ст.ст 2, 10, 12, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «ПРОФІТ КАПІТАЛ» задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «ПРОФІТ КАПІТАЛ», , місцезнаходження м.Київ, вул.Набережно - Лугова, 8, IBAN № НОМЕР_3 у АТ «Універсал Банк», код банку 322001 заборгованість за кредитним договором №С-205-0 від 05 вересня 2019 року у розмірі 20224 грн. 65 коп., за кредитним договором №Z06.00205.005021314 від 13 березня 2019 року в розмірі 53556 грн. 37 коп., судовий збір в розмірі 1406 грн. 11 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн., а всього 78187 грн. 13 коп.

В решті вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК