Справа № 183/7091/19
№ 2/183/497/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 січня 2025 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д. І.,

з секретарем судового засідання Пономаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Садівниче товариство «Озон», приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Наталія Володимирівна, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання фізичної особи добросовісним набувачем нерухомого майна, визнання права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

08 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 05 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В. було посвідчено договір купівлі-продажу садового (дачного) будинку, зареєстровано в реєстрі за № 1338, у відповідності до якого ОСОБА_4 , що діяв по довіреності від імені ОСОБА_5 , паспорт серії № НОМЕР_1 , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Працевич В.В 03.10.2016 року, зареєстрованої в реєстрі за № 807, як продавець, з однієї сторони продав, а ОСОБА_1 , як покупець придбала садовий будинок під номером АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,0690 га, кадастровий номер :01:307:0038. На зазначеній земельній ділянці розташований садовий будинок під літ. А загальною площею 122,0 кв.м; житловою площею 38,7 кв.м., під А-2 підвал, літ.а ганок; поз. № 1-2 споруди. Садовий будинок, що продається належить продавцю на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.11.2004 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 70229594 від 11 жовтня 2016 року.

Згідно п. 3 договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2016 року продаж зазначеного садового (дачного) будинку було вчинено за 117 974,00 грн., які представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 одержав від позивача ОСОБА_1 до підписання цього договору у повному обсязі.

Крім того, 05 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В. було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за № 1339, у відповідності до якого ОСОБА_4 , що діяв по довіреності від імені ОСОБА_5 , паспорт серії № НОМЕР_1 , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Працевич В.В 03.10.2016 року, зареєстрованої в реєстрі за № 807, як продавець, з однієї сторони продав, а ОСОБА_1 , як покупець земельну ділянку площею 0,0690 га, кадастровий номер :01:307:0038, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, що продається належить Продавцю, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 70229210 від 11 жовтня 2016 року.

Згідно п. 21 договору купівлі-продажу від 05 жовтня 2016 року продаж зазначеної земельної ділянки було вчинено за 39 178,00 грн., які представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 одержав від позивача ОСОБА_1 під час укладення цього договору у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 наголошує на тому, що відсутність обтяжень та заборон відчуження нерухомого майна була перевірена нотаріусом під час посвідчення договорів купівлі-продажу земельної ділянки та садового (дачного) будинку, а представник ОСОБА_4 , що діяв від імені та за дорученням власника майна (продавця) ОСОБА_3 мав всі необхідні повноваження для укладення вищезазначених договорів купівлі-продажу.

Отже, на момент укладення договорів купівлі-продажу жодних прав у третіх осіб на спірне нерухоме майно не існувало.

На початку вересня 2019 року позивачу ОСОБА_1 стало відомо про те, що в провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа № 183/6911/18 за позовом Садівничого товариства «Озон», ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , державного реєстратора виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи: на стороні позивача - ОСОБА_6 , на стороні відповідача - ОСОБА_4 , що не заявляють самосійних вимог - Піщанська об`єднана територіальна громада Новомосковського району Дніпропетровської області, приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Наталія Володимирівна про визнання рішення суду таким, що не ухвалювалося, визнання недійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, скасування рішення та записів про державну реєстрацію права власності на майно, скасування державної реєстрації земельної ділянки шляхом закриття поземельної книги із скасуванням кадастрового номеру.

Відповідач ОСОБА_2 вважає, що позивач ОСОБА_1 не є належним власником спірного нерухомого майна, оскільки воно було придбане ОСОБА_2 по «домашній» угоді у ОСОБА_6 , яка була членом Садівничого товариства «Озон» та начебто користувалася зазначено земельною ділянкою до червня 2018 року, тому, як вважає, відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не набув належного права власності на зазначене нерухоме майно, і як наслідок, позивач ОСОБА_1 не є належним та законним власником земельної ділянки та садового (дачного) будинку.

Отже, враховуючи невизнання відповідачем ОСОБА_2 та оспорювання права власності позивача ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно, остання змушена звернутися за захистом своїх прав та законних інтересів з позовом про визнання права власності на вказані об`єкти нерухомого майна, оскільки вона є законим та правомірним власником як земельної ділянки, так і садового (дачного) будинку.

У зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 просила суд:

- визнати її добросовісним набувачем садового (дачного) будинку АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці приватної власності з цільовим призначенням для колективного садівництва площею 0,0690 га., кадастровий номер :01:307:0038, придбаний на підставі договору купівлі-продажу садового (дачного ) будинку від 05.10.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Наталією Володимирівною за р.№ 1338;

- визнати за нею право власності на садовий (дачний) будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці приватної власності з цільовим призначенням для колективного садівництва площею 0,0690 га., кадастровий номер :01:307:0038;

- визнати її добросовісним набувачем земельної ділянки площею 0,0690 га., кадастровий номер :01:307:0038, що знаходиться на території Піщанської сільської ради АДРЕСА_1 , придбана на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 05.10.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Наталією Володимирівною за р.№ 1339, а також вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2019 року позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

18 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою в новій редакції, згідно якої усунула недоліки первісної заяви.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 січня 2020 року відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 липня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі № 183/6911/18 за позовом Садівничого товариства «Озон», ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , державного реєстратора виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Новомосковського районного округу Дніпропетровської області Ріхтер Наталія Володимирівна про визнання рішення підробленим, зобов`язання вчинити певні, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання недійсною довіреності, витребування майна.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12 січня 2024 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 квітня 2024 року підготовче провадження у справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник не з`явилися, згідно заяви представника позивача, останній просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явилися, згідно заяви представника відповідача, останній просив розглядати справу без його участі, вимоги не визнав, просив у позові відмовити в повному обсязі. Зокрема зазначив, що є наявність судового рішення по справі № 183/6911/18 від 07.08.2020 року, яке залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.03.2023 року, яким визнано недійсним підстави набуття права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку та садовий (дачний) будинок, також витребувано спірне нерухоме майно на користь СТ «Озон», яке станом на теперішній час є власником даного майна, а тому вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача ОСОБА_2 , оскільки належним є саме СТ «Озон».

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про місце, дату і час проведення підготовчого засідання.

Представники третіх осіб Садівничого товариства «Озон», Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, кожен окремо, в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Н.В. в судове засідання не з`явилася, у своїй заяві просила розглядати справу за її відсутності.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши надані сторонами докази, дійшов такого висновку.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст.ст.76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що05 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В. було посвідчено договір купівлі-продажу садового (дачного) будинку, зареєстровано в реєстрі за № 1338, у відповідності до якого ОСОБА_4 , що діяв по довіреності від імені ОСОБА_5 , паспорт серії № НОМЕР_1 , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Працевич В.В 03.10.2016 року, зареєстрованої в реєстрі за № 807, як продавець, з однієї сторони продав, а ОСОБА_1 , як покупець придбала садовий будинок під номером АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці площею 0,0690 га, кадастровий номер :01:307:0038. На зазначеній земельній ділянці розташований садовий будинок під літ. А загальною площею 122,0 кв.м; житловою площею 38,7 кв.м., під А-2 підвал, літ.а ганок; поз. № 1-2 споруди. Садовий будинок, що продається належить продавцю на підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19.11.2004 року, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 70229594 від 11 жовтня 2016 року.

Встановлено, що 05 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Ріхтер Н.В. було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки, зареєстрованого в реєстрі за № 1339, у відповідності до якого ОСОБА_4 , що діяв по довіреності від імені ОСОБА_5 , паспорт серії № НОМЕР_1 , на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Працевич В.В 03.10.2016 року, зареєстрованої в реєстрі за № 807, як продавець, з однієї сторони продав, а ОСОБА_1 , як покупець земельну ділянку площею 0,0690 га, кадастровий номер :01:307:0038, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, що продається належить Продавцю, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 70229210 від 11 жовтня 2016 року.

Позивач ОСОБА_1 у позові посилається на те, що вона відповідно до приписів ст.ст. 330,388,392 ЦК України є добросовісним набувачем садового (дачного) будинку під номером АДРЕСА_1 та земельної ділянки загальною площею 0,0690 га., :01:307:0038, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В той же час судом встановлено, що рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2020 року по справі № 183/6911/18, залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2023 року:

- скасовано рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Колесник Інги Миколаївни, про державну реєстрацію за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , права власності на земельну ділянку площею 0.069 (га), за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:307:0038, індексний номер запису 31409511 від 15.09.2016, номер запису про право власності 16409843, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 232;

- скасовано рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Новомосковської міської ради Колесник Інги Миколаївни про державну реєстрацію за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , права власності на садовий (дачний) будинок, загальною площею (кв.м): 122, житлова площа (кв.м.) 38.7, за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер запису 31165450 від 31.08.2016, номер запису про право власності 16150988, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 232;

- скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0690га, кадастровий N 122328550:01:307:0038, шляхом закриття Поземельної книги із скасуванням кадастрового номера;

- визнано недійним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0.069 (га), за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:307:0038, посвідчений приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Наталією Володимирівною за реєстровим номером 1339 від 05.10.2016року;

- визнано недійсним договір купівлі-продажу садового (дачного) будинку, загальною площею: 122 кв.м, житловою площею 38.7 кв.м., підвал, ганок, споруди, за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Наталією Володимирівною за реєстровим номером 1338 від 05.10.2016року;

- витребувано від ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Садівничого Товариства «Озон», , земельну ділянку площею 0,069га, кадастровий номер :01:307:0038 розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ;

- витребувано від ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Садівничого Товариства «Озон», , садовий (дачний) будинок, загальною площею (кв.м): 122, житлова площа (кв.м.) 38.7, розташованого на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, під час розгляду даної справи судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 вибуло з володіння належного позивача СТ «Озон» поза його волею (спочатку шляхом використання рішення суду, яке не ухвалювалося судом, а в подальшому використання підробленої довіреності) та без його відома, а тому суди дійшли висновку про наявність підстав для застосування положень ст.388 ЦК України до спірних правовідносин, та необхідність повернення майна користувачеві, а саме СТ «Озон».

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, вказаним рішенням суду у справі № 183/6911/18 визнано недійсними підстави набуття права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку та садовий (дачний) будинок, також витребувано спірне нерухоме майно на користь СТ «Озон», яке станом на теперішній час є власником даного майна.

Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦПК України визначено, що, 1. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 2. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

На підставі ст. 319 ЦК України, 1. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 2. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами ст. 328 ЦК України визначено, що 1. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 2. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, а стаття 388 цього Кодексу встановлює правила реалізації власником його права на витребування майна від добросовісного набувача.

Захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до особи, яка незаконно володіє цим майном (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені ст.388 ЦК, які, зокрема, дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Витребування майна від добросовісного набувача залежить від обставин вибуття майна з володіння власника та оплатності (безоплатності) придбання цього майна набувачем.

Так, від добросовісного набувача, який оплатно придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно лише в разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій майно було передане власником у володіння, або викрадене в того чи іншого, або вибуло з їхнього володіння іншим шляхом не з їхньої волі (ч.1 ст.388 ЦК України).

Правила частини першої статті 388 ЦК України стосуються випадків, коли набувач за відплатним договором придбав майно в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому випадку власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з пунктами 23, 24, 25, 26 Постанови Верховного Суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»:

23. Відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача.

Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

24. Під час розгляду позову про витребування майна відповідач згідно зі статтею 388 ЦК має право заперечити проти позову про витребування майна з його володіння шляхом подання доказів відплатного придбання ним цього майна в особи, яка не мала права його відчужувати, про що він не знав і не міг знати (добросовісний набувач). У такому разі пред`явлення зустрічного позову про визнання добросовісним набувачем не вимагається і, крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна.

Під час розгляду позову власника про витребування майна, переданого як вклад до статутного (складеного) капіталу господарського товариства, суд має враховувати, що отримання майна як вкладу до статутного (складеного) капіталу є відплатним придбанням, оскільки в результаті передання вкладу особа набуває права учасника господарського товариства.

Разом із тим відплатність придбання майна сама по собі не свідчить про добросовісність набувача.

25. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з`ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника.

До вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК) відносяться, зокрема, такі випадки, як вчинення правочину під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника власника з другою стороною, тобто у всіх випадках, коли майно вибуло з володіння поза волею власника (або законного володільця).

Набувач не може бути визнаний добросовісним, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване не за відчужувачем або у цьому реєстрі був запис про судовий спір відносно цього майна (обтяження). Водночас запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності відчужувача не є безспірним доказом добросовісності набувача.

Відповідач може бути визнаний добросовісним набувачем за умови, що правочин, за яким він набув у володіння спірне майно, відповідає усім ознакам дійсності правочину, за винятком того, що він вчинений при відсутності у продавця права на відчуження.

Власник має право спростувати заперечення набувача про його добросовісність, довівши, що під час вчинення правочину набувач повинен був засумніватися у праві відчужувача на відчуження майна.

26. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Разом з тим, як встановлено вище, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 серпня 2020 року по справі № 183/6911/18, залишене без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2023 року, визнано недійсним підстави набуття права власності ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку та садовий (дачний) будинок, також витребувано спірне нерухоме майно на користь СТ «Озон», яке станом на теперішній час є власником даного майна, а тому суд вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача ОСОБА_2 , оскільки належним є саме СТ «Озон».

Так, судами першої та апеляційної інстанції під час розгляду справи № 183/6911/18 було встановлено, що земельна ділянка та садовий (дачний) будинок по АДРЕСА_1 вибули з володіння належного позивача СТ «Озон» поза його волею (спочатку шляхом використання рішення суду, яке на ухвалювалося ним, а в подальшому використання підробленої довіреності) та без його відома, а тому суди дійшли висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 388 ЦК України до спірних правовідносин, та необхідність повернення майна користувачеві, а саме СТ «Озон».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № справа № 761/30025/16-ц, (провадження № 61-43404св18).

При цьому, позивачем під час розгляду даної справи не було заявлено клопотань про заміну відповідача чи залучення співвідповідача Садівничого товариства «Озон».

У зв`язку з наведеним, суд вважає відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки останні заявлені до неналежного відповідача.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїзпроти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «ХіроБалані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та MesropMovsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Інші доводи сторін судом не приймаються до уваги, оскільки не спростовують наведених висновків суду.

Згідно до вимог ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, судові витрати в розмірі 3 108,32 грн. покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , Садівниче товариство «Озон», приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Наталія Володимирівна, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області про визнання фізичної особи добросовісним набувачем нерухомого майна, визнання права власності на нерухоме майно, відмовити.

Судові витрати покласти на позивача ОСОБА_1 .

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

- третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ;

- третя особа: Садівниче товариство «Озон», , місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, Самарівський район, с. Новоселівка;

- третя особа: приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Ріхтер Наталія Володимирівна, місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, м. Самар, вул. Гетьманська, буд. 26;

- третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, , місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр.-т Олександра Поля, буд. 2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою без посередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 16 січня 2025 року.

Суддя Д. І. Городецький