Cправа №333/6444/25
Провадження №2/333/3999/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Круглікової А.В.,

за участю секретаря судового засідання Єрмоленко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

до відповідача: Запорізької міської ради, , місцезнаходження: 69126, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний нотаріус П`ятої запорізької державної нотаріальної контори Сидрук Катерина Володимирівна, , місцезнаходження: 69071, м. Запоріжжя, вул. Цитрусова, 5

про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Запорізької міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: 2/5 частки квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , що належала померлій на праві власності. У встановлений законом шестимісячний строк ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , проте 15.04.2025 державним нотаріусом П`ятої запорізької державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надано документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. З огляду на викладене, позивач просить суд позов задовольнити та визнати за ОСОБА_1 право власності на майно в порядку спадкування за законом.

В судове засідання позивач не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених у позові, просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача до зали судового засідання не з`явився, надав заяву в якій просив розгляд справи проводити без участі представника Запорізької міської ради, за умови доведення всіх обставин, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду та просять винести законне та обґрунтоване рішення.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус П`ятої запорізької державної нотаріальної контори Сидрук Катерина Володимирівна, в судові засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без участі представника третьої особи. Крім того, на запит суду надано до матеріалів цивільної справи копію спадкової справи після померлої ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що згідно з технічним паспортом від 17.04.2000, квартира АДРЕСА_3 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.05.2000 № НОМЕР_2 , квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Згідно з свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 виданого Комунарським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), ОСОБА_3 помер - ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис.

ОСОБА_2 померла - ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_4 , виданого Запорізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькому районі Запорізької області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про що зроблено відповідний актовий запис № 1685.

Відповідно до довідки про коло спадкоємців від 13.03.2025 №673/02-14/573/2024, виданої П`ятою запорізькою державною нотаріальною конторою, в провадженні П`ятої запорізької державної нотаріальної контори перебуває спадкова справа №573/2024 щодо майна померлої ОСОБА_2 , яка на день смерті постійно проживала за адресою: АДРЕСА_2 , яка прийняла спадщину за законом після померлого чоловіка ОСОБА_3 , але не оформила своїх спадкових прав. Згідно матеріалів спадкової справи, спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину у встановлений законом строк та спосіб є: дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з рішенням про відмову у проведенні реєстраційних дій №78010779 від 25.03.2025, відмовлено у проведенні реєстраційних дій за заявою ОСОБА_1 , оскільки подані документи не дають змоги провести державну реєстрацію права власності на кв. АДРЕСА_3 , а саме: відсутній документ спадкодавця ОСОБА_2 (не оформлений/ не видавався) після померлого ОСОБА_3 , необхідний для відповідної реєстрації, що підтверджують набуття ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно та відсутні повноваження ОСОБА_1 звертатись за реєстрацією права власності за ОСОБА_3 .

Постановою державного нотаріуса П`ятої запорізької державної нотаріальної контори Сидорук К.В., від 15.04.2025 №1001/02-31, відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіка, ОСОБА_3 , але не оформила своїх спадкових прав на 2/5 частки квартири АДРЕСА_3 .

В силу положень статті 1216 ЦК України, спадкування - це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно з частиною першою статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, у тому числі право власності, яке виникло, але не було належним чином зареєстровано, суд дійшов висновку, що 2/5 частки квартири АДРЕСА_3 , входить до складу спадщини, що залишилися після смерті ОСОБА_2 .

Виходячи з викладеного, суд вважає доведеним наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) право власності на 2/5 частки квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Круглікова