Справа № 473/3657/25
РІШЕННЯ

іменем України

"10" листопада 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судових засідань Ліхачової А.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перший відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ

у липні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшло нерухоме майно. Позивачка, як спадкоємиця за законом, прийнявши спадщину, звернулася до Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті батька.

Проте нотаріус відмовив позивачці в посвідченні спадкових прав щодо нерухомого майна з тієї підстави, що постановою державного виконавця від 05 листопада 2014 року в межах виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання позивачки накладено арешт на майно спадкодавця.

В той же час виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на нерухоме майно спадкодавця, було завершене в зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу, а матеріали виконавчого провадження знищено в зв`язку з закінченням строків їх зберігання, а тому припинення чинності арешту в межах виконавчого провадження неможливе.

Враховуючи вказані обставини, виходячи з того, що позивачка, прийнявши спадщину в передбаченому законом порядку, позбавлена можливості її оформити, остання просила зняти арешт з нерухомого майна, накладений постановою державного виконавця від 05 листопада 2014 року.

В судове засідання представник позивачки адвокат Маняк А.В. не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, проте надіслала на адресу суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 визнала.

Представник третьої особи без самостійних вимог у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі учасників справи, оскільки матеріали справи містять достатньо інформації, необхідної для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, суд відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України ухвалив відмовити в прийнятті визнання відповідачкою позову і продовжити судовий розгляд, оскільки таке визнання суперечить вимогам закону.

При цьому суд встановив, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 .

Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 25 жовтня 2004 року приватним нотаріусом Вознесенського районного нотаріального округу Миколаївської області Воронкіним В.О.

Позивачка ОСОБА_1 , прийнявши спадщину, звернулася до Вознесенської державної нотаріальної контори з метою оформлення своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_3 . Проте нотаріус відмовив позивачці в посвідченні спадкових прав щодо нерухомого майна з тієї підстави, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 41174662, яка була винесена 05 листопада 2014 року відділом державної виконавчої служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції Миколаївської області, накладений арешт на нерухоме майно. Арешт станом на дату оформлення спадщини не знятий.

Виконавче провадження, в межах якого накладено арешт на майно спадкодавця (виконавче провадження № 41174662 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1578/2008 від 01 серпня 2008 року, виданого Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі частини від доходів боржника на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 28 грудня 2017 року було завершене на підставі п.1 ч.1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» (повернення виконавчого документа стягувачу), а матеріали виконавчого провадження знищено в зв`язку з закінченням строків їх зберігання.

Аналізуючи вимоги позивачки, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 цього Кодексу).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу, згідно якої зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою (ст. 1219 ЦК України).

Відповідно до ч. 1ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

З огляду на викладене, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво про право на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Так, відповідно до ст.447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Зокрема, в разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Тобто, інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду 04 жовтня 2023 року в справі №337/2402/22 та від 06 травня 2024 року в справі №725/3352/23.

Таким чином, законом у спірних правовідносинах передбачений інший спосіб судового захисту порушеного права позивачки, яке може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подання позову про визнання права власності на спадкове майно і зняття із нього арешту. Між тим позивачкою заявлено лише позовну вимогу про зняття арешту.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про зняття арешту з нерухомого майна задоволенню не підлягають з підстав обрання нею неефективного способу захисту прав.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перший відділ державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту з майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя Л.В. Лузан