Справа № 704/539/24
Провадження № 2/333/381/25
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

13 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого-судді Кулик В.Б., за участю секретаря судового засідання Березовської Д.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПЕГАС-ЛТД», про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року позивач ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» звернувся до Тальнівського районного суду Черкаської області суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

02.10.2024 року зазначена справа надійшла на розгляд до Комунарського районного суду м. Запоріжжя за підсудністю.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.01.2021 року в м. Запоріжжі, по вул. Космічній, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки «КІА», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та транспортного засобу марки «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , та транспортного засобу марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків. Крім того, внаслідок пригоди отримав тілесні ушкодження ОСОБА_2 пасажир транспортного засобу марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_3 . В судовому порядку відповідача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, таким чином було встановлено факт, що відповідач, будучи причетним до настання дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки «КІА», номерний знак НОМЕР_1 , станом на дату настання дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-200441522.

Щодо відшкодування шкоди, заподіяної транспортному засобу марки «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_2 . Відповідно до ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «ЗАЗ», номерний знак НОМЕР_2 , склала 13 495 грн. 64 коп. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 02.06.2021 року між потерпілою особою та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 10 995 грн. 64 коп. (за вирахуванням франшизи в розмірі 2 500,00 грн.). На підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 02.06.2021 року, а також, враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 10 995 грн. 64 коп. що підтверджується платіжним дорученням від 22.06.2021 року.

Щодо відшкодування шкоди, заподіяної транспортному засобу марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_3 . Відповідно до ремонтної калькуляції вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_3 , склала 439 129 грн. 79 коп. Ринкова вартість транспортного засобу «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_3 , до пошкодження була визначена на підставі Звіту № 77212 від 28.03.2021 року та становила 96 910,00 грн. Вартість даного транспортного засобу в пошкодженому стані була визначена на підставі зобов`язуючої пропозиції визначення вартості майна та становила 42 000,00 грн. Таким чином, розмір страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу марки «Volkswagen», номерний знак НОМЕР_3 , становив: 96 910,00 грн. 42 000,00 грн. 2 500,00 грн. = 52 410,00 грн. Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 02.06.2021 року між потерпілою особою та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування в сумі 52 410,00 (за вирахуванням франшизи в розмірі 2 500,00 грн.). На підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 02.06.2021 року, а також, враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування в розмірі 52 410,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 31.08.2021 року.

Щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого.

Відповідно до заяви на виплату страхового відшкодування від 16.06.2021 року між потерпілою особою та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну здоров`ю, в сумі 1 890,00 грн. На підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 16.06.2021 року, а також враховуючи інші матеріали страхової справи, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи в розмірі 1 890 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 23.06.2021 року.

Таким чином, загальний розмір страхових відшкодувань, виплачених ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» на користь потерпілих осіб у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді становить: 10 995 грн. 64 коп.+52 410,00 грн.+1 890,00 грн. = 65 295 грн. 64 коп.

При укладенні Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-200441522, страхувальником було надано пенсійне посвідчення серія НОМЕР_4 , видане на ім`я ОСОБА_3 . Таким чином, було знижено вартість послуги зі страхування цивільно-правової відповідальності (страхового платежу) на 50 відсотків.

Враховуючи винність відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, положення ст. 38-1 Закону № 1961-ІV, а також здійснення виплати страхового відшкодування, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» отримало право звернутися до відповідача за компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі: 65 295 грн. 64 коп./50% = 32 647 грн. 82 коп.

27.03.2024 року відповідачу було направлено вимогу про виплату грошових коштів. Однак, станом на дату подання позовної заяви відповідач не сплатив кошти позивачу.

Згідно з розрахунком штрафних санкцій за період з 04.04.2024 року по 02.05.2024 року щодо виплати у зв`язку з пошкодженням транспортних засобів: розмір основного боргу 32 647 грн. 82 коп., інфляційні витрати 0,00 грн., пеня 737 грн. 70 коп., три відсотка річних 77 грн. 61 коп., а всього розрахунок вимог складає 33 463 грн. 13 коп., які і просить позивач стягнути з відповідача на його користь, а також судові витрати у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у сумі 7 300,00 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

12.08.2024 року справу знято з розгляду у зв`язку з її направленням до Черкаського апеляційного суду. 02.10.2024 справу повернуто до суду.

12.02.2025 року відповідачем подано до суду додаткові докази.

18.02.2025року ОСОБА_1 надав до матеріалів справи письмові заперечення проти позову.

Ухвалою суду від 19.02.2025 року за клопотанням позивача до участі в справі в якості третьої особи залучено ТОВ «ПЕГАС-ЛТД».

09.06.2025 року до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення.

01.07.2025 року ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» подало до суду клопотання про залучення співвідповідача ТОВ «ПЕГАС-ЛТД».

Ухвалою суду від 05.08.2025 року у задоволенні клопотання позивача про залучення співвідповідача ТОВ «ПЕГАС-ЛТД» було відмовлено у зв`язку з пропуском строків, передбачених ст. 51 ЦПК України.

19.09.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява, в якій представник позивача адвокат Стецюра О.В. просить закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку зі встановленням під час розгляду справи неналежності відповідача, тобто відсутній предмет спору.

Від відповідача 24.09.2025 року до суду надійшла заява щодо стягнення з позивача на його користь витрат на надання йому професійної правничої допомоги в розмірі 5 900,00 грн. та витрат, пов`язаних із сплатою судового збору при поданні апеляційної скарги на ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 12.06.2024 року в розмірі 605 грн. 60 коп. Просив розглянути справу за його відсутності.

08.10.2025 року представником позивача надано до суду заяву, в якій викладено заперечення проти стягнення витрат на правничу допомогу, понесену відповідачем і витрат, пов`язаних із сплатою судового збору при поданні апеляційної скарги. Зазначено, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу не підтверджені доказами фактичної оплати або реального нарахування гонорару. Єдиним документом щодо оплати, наданим відповідачем, є акт наданих послуг від 23.09.2025 року, який лише засвідчує виконання певних робіт, але не підтверджує факт їх оплати. За відсутності належним доказів позивач вважає вимогу про відшкодування 5 900,00 грн. безпідставною. Також, відповідачем не надано жодного детального опису наданих йому послуг, що унеможливлює оцінку обґрунтованості заявленої суми. Окрім того, зазначено про не співмірність суми із реальною участю адвоката у справі. Адвокат не здійснював представництва відповідача під час розгляду: не був присутній на судових засіданнях та не подавав від імені відповідача процесуальних документів. За таких обставин відсутні підстави вважати, що адвокат виконував роботи чи надавав послуги на заявлену суму. Вимога відповідача про відшкодування 605 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого ним за подання апеляційної скарги є необґрунтованою, так як дана ухвала стосувалась процесуальних дій суду, а не поведінки позивача. Оскарження ухвали було спричинене, фактично помилковими та спірним діями суду першої інстанції, а не позивача. Позивач не вчиняв процесуальних дій, які б викликали потребу в подачі апеляційної скарги. Додатково зазначено, що позивач при зверненні з позовом до суду діяв добросовісно і не мав об`єктивної можливості встановити неналежність відповідача ОСОБА_1 до подання позову. На етапі досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензіями/вимогами, проте відповідач жодним чином не реагував на ці звернення. Саме бездіяльність відповідача на досудовій стадії спричинила зайві процесуальні витрати, тому вимога відповідача про їх стягнення з позивача порушує засади справедливого розподілу судових витрат і має бути відхилена.

Оскільки учасники справи на судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Так, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

У позовній заяві ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» просило суд стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 33 463 грн. 13 коп., а також судові витрати у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу у сумі 7 300,00 грн.

Під час розгляду справи було встановлено, що позов подано не до належного відповідача, внаслідок чого від представника позивача надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у ст. 255 ЦПК України.

Закриття провадження в справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення через виявлення після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження в справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому необхідно надавати сутнісного, а не формального значення.

Верховний Суд неодноразово акцентував увагу на відмінностях між поняттями «предмет спору» та «предмет позову». Зокрема, Верховний Суд зазначив, що предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, з приводу якого виник спір (правовий конфлікт) між позивачем і відповідачем (постанови Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі № 916/542/18, від 01.08.2019 року у справі № 916/1743/18, від 14.09.2021 року у cправі № 909/243/18).

При цьому підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самі сторони врегулювали спірні питання.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Такі висновки викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 20.09.2021 року у справі № 638/3792/20, постановах Верховного Суду від 20.02.2024 року у cправі № 916/1042/22, від 10.04.2024 року у справі № 754/11753/21, від 22.05.2024 року у справі № 204/1150/23.

Закриття провадження в справі в зв`язку з відсутністю предмета спору можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 року в справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19)).

Судом встановлено, що спір між сторонами не існував до подачі позову, проте це стало відомо лише після звернення до суду та надання саме відповідачем 12.02.2025 року копій документів: розписок, постанови про закриття кримінального провадження, протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ № 102980 від 06.04.2024 року, де зазначено місце роботи ОСОБА_1 , трудовий договір від 26.02.2020 року, рішення суду, наказ про прийняття на роботу від 26.02.2020 року, табель обліку робочого часу, довідку № 01-25.01.21.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем направлялись на адресу відповідача досудові вимоги 22.03.2024 року відносно потерпілих (а.с. 68-77), 27.03.2024 року відправлення (досудові вимоги) прийняті, проте останній не відреагував та не надав вищезазначений пакет документів позивачу до їх звернення з позовом до суду.

Тобто, на момент звернення до суду з наявних письмових доказів неможливо було встановити, що ОСОБА_1 на момент дорожньо-транспортної пригоди 20.01.2021 року керуючи автомобілем марки «КІА», номерний знак НОМЕР_1 , виконував трудове (службове) завдання ТОВ «ПЕГАС-ЛТД» у робочий час відповідно до умов укладеного трудового договору та трудового законодавства.

У суді сторони самі врегулювали спірні питання, а саме об`єкт спірних правовідносин з приводу якого виник спір припинив існування в процесі розгляду справи.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Відтак, судом установлено, що в даній справі, у зв`язку із відсутністю предмету спору, між сторонами не залишилося неврегульованих питань щодо відшкодування шкоди в порядку регресу.

Наслідки закриття провадження у справі передбачені ст. 256 ЦПК України стороні позивача відомі та зрозумілі, підстав для відмови у задоволенні заяви не установлено, а тому, суд вважає, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі слід закрити.

Представник позивача у позові просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 7 300,00 грн. та сплачену суму судового збору в сумі 2 422 грн. 40 коп.

Відповідач просив суд стягнути з позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 900,00 грн. та витрат, пов`язаних із сплатою судового збору при поданні апеляційної скарги на ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 12.06.2024 року в розмірі 605 грн. 60 коп.

Згідно із ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Питання щодо розподілу судових витрат у разі закриття провадження у справі врегульоване ст. 142 ЦПК України.

Відповідно до п. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Тлумачення зазначеної норми дає підстави для висновку, що у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача за виключенням, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову. Тобто, друге речення ч. 3 ст. 142 ЦПК України повинно застосовуватись у системному зв`язку із першим реченням, де йдеться про відмову позивача від позову.

Водночас, представник позивача не відмовився від позову, а провадження у справі належить закриттю за клопотанням представника позивача у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Загальне правило щодо компенсації судових витрат у разі закриття провадження передбачено ч. 5 ст. 142 ЦПК України, згідно з якою у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Процесуальний закон передбачає компенсації судових витрат позивачу внаслідок закриття провадження через відсутність предмета спору.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 09.09.2020 року у справі № 308/12079/18 від 21.04.2021 року у справі № 199/9188/16, від 03.04.2024 року у справі № 461/4349/23., від 06.08.2025 року у справі № 760/3104/24.

Отже, у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача судових витрат слід відмовити.

Водночас, суд зазначає, що позивач та його представник адвокат Стецюра О.В. не звертались до суду з клопотанням про повернення сплаченої суми судового збору, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Щодо клопотання відповідача про стягнення з позивача понесених витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Аналіз процесуальної норми вказує, що стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а положенням ст. 255 ЦПК України визначено право позивача на відмову від позову.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. ст. 55, 124 Конституції України, є доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Також згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Водночас, за змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Отже, для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У заяві про стягнення витрат на правову допомогу заявник не зазначив і не навів доводів, які дії позивача у вказаній справі були необґрунтованими, що є підставою для компенсації витрат, пов`язаних з розглядом справи у зв`язку із закриттям провадження у справі.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої ст. 142, ч. 9 ст. 141 ЦПК України виходить, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Поряд з цим, таких дій зі сторони позивача під час розгляду справи судом не встановлено, як і не було встановлено необґрунтованих дій позивача стосовно відповідача.

З вказаних вище підстав, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» своїми процесуальними правами, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

Таким чином, на підставі встановлених обставин справи та змісту зазначених правових норм, суд дійшов висновку, що звернення позивача до суду із клопотання про закриття провадження у справі не може свідчити про безпідставність та необґрунтованість його позову. Саме по собі звернення до суду із клопотання не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, що дають підстави для стягнення з позивача судових витрат, оскільки це право позивача передбачене цивільним процесуальним законодавством України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Аналогічна позиція щодо умов та підстав, за яких у разі залишення позову без розгляду за заявою позивача відповідачу компенсуються витрати, пов`язані з розглядом справи, за необґрунтовані дії позивача, викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 148/312/16-ц від 26.09.2018 року.

З огляду на обставини справи, доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зважаючи на сам предмет спору, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу на підставі ч. 5 ст. 142 ЦПК України, оскільки відповідачем не доведено та судом не встановлено, що дії позивача при зверненні з позовом до суду та під час судових засідань були необґрунтованими.

Керуючись статтями 133, 142, 255, 258-261 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання представника позивача адвоката Стецюри Ольги Вікторівни про закриття провадження у справі задовольнити.

Провадження у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПЕГАС-ЛТД» про відшкодування шкоди в порядку регресу закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України через відсутність предмету спору.

У стягненні з ОСОБА_1 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» судових витрат: судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 300,00 грн. відмовити.

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» понесених судових витрат: витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 900,00 грн. та судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги в розмірі 605 грн. 60 коп. відмовити.

Роз`яснити, що в разі закриття провадження у справі, повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Кулик В.Б.