УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/5463/22

Номер провадження 2-п/495/71/2025

10 листопада 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючої судді Шевчук Ю.В.,

при секретарі судового засідання Кракатиці В.І.,

за участю:

представника відповідача Стрезєва А.І.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровський заяву представника ОСОБА_3 адвоката Стрезєва Анатолія Івановича про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2025 року адвокат Стрезєв А.І., який діє в інтересах ОСОБА_3 , звернувся до суду із заявою перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, ухваленого 03 січня 2024 року, яку мотивував наступним.

Так, адвокат Стрезєв А.І., який діє в інтересах відповідача у справі ОСОБА_3 , вказує, що відповідач ОСОБА_3 не з`явився та не був присутнім у судовому засіданні, оскільки він не був повідомлений про час та дату розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи. Також вказує, що, як йому відомо, суддю ОСОБА_4 було відсторонено від здійснення правосуддя у період з 23 січня 2023 року по 09 березня 2024 року, тому вони очікували на перерозподіл даної справи, оскільки ніяких викликів у судові засідання не отримували, копію заочного рішення також ані адвокат, ані відповідач у справі не отримували. Таким чином, як вказує заявник, його причина неявки у судове засідання є поважною.

Окрім того, як вказує адвокат Стрезєв А.І. в інтересах відповідача у справі ОСОБА_3 , при ухваленні рішення судом не були враховані докази, доводи та думка сторони відповідача, оскілки, як вважає заявник (відповідач у справі) майно, поділ якого був здійснений судом, є майном, набутим відповідачем за час шлюбу внаслідок приватизації, тобто це майно є таким, що не підлягає поділу. З урахуванням наведеного вище, тобто поважності причини неявки ОСОБА_3 та його представника, а також того, що судом не були враховані доводи сторони відповідача, при ухваленні рішення, адвокат Стрезєв А.І. в інтересах відповідача у справі ОСОБА_3 просив суд задовольнити заяву та скасувати заочне рішення, та призначити справу до розгляду у загальному порядку.

Позивачка у справі ОСОБА_1 , її представник адвокат Каланжов В.І. у судовому засідання заперечували проти задоволення заяви про перегляд заочного рішення, та зазначили, що відповідач та його представник приймали участь у розгляді справи, заявляли клопотання, які були задоволені судом, виражали свою думку, тобто були достеменно обізнані про те, що дана справа розглядається судом. Також звернули увагу суду на той факт, що судом першої інстанції при ухваленні рішення була надана оцінка доказам та доводам сторони відповідача, що відображено у самому тексті рішення. Також, вказали, що оцінка та дослідженні доказів, на підставі яких суд першої інстанції ухвалив рішення, є прерогативою суду апеляційної інстанції, і це буде виходом за межі повноважень, встановлених для суду першої інстанції.

На підставі викладеного, просили суд відмовити у задоволенні цієї заяви.

Згідно з ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

У судовому засіданні 05.11.2025, суд повідомив учасників провадження, що переходить на стадію ухвалення судового рішення, яке буде проголошено 10.11.2025.

Також суд керувався листом Касаційного цивільного суду в складі Верховного суду від 29.01.2025 №231/0/208-25, згідно з п. 5 якого у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд ухвалює судове рішення (скорочене або/та повне), підписує його, але не проголошує. За таких умов відмінність між датою судового засідання, про час та місце якого учасники справи були належним чином повідомлені, та датою складання повного судового рішення не свідчить про порушення порядку повідомлення учасників про час та місце проведення судового засідання та не є підставою для скасування судового рішення.

Заслухавши думку стороні, дослідивши доводи та докази в обґрунтування поданої заяви про перегляд заочного рішення, суд приходить до наступних висновків.

03 січня 2024 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, під головуванням судді Боярського О.О. було ухвалено заочне рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Відповідач ОСОБА_3 та його представник адвокат Стрезєв А.І у судовому засіданні 03 січня 2024 року присутні не були.

Однак, як вбачається з матеріалів вказаної справи, відповідач ОСОБА_3 та його представник приймали участь у розгляді даної справи та брали участь у судових засіданнях.

Так, 02.11.2022 року від адвоката в інтересах відповідача до суд був поданий відзив на позовну заяву.

Також матеріали справи містять заяви від представника відповідача адвоката Стрезєва А.І. про відкладення розгляду справи (а.с. 38, 42, 44, 49, 80, 89, 91), а також клопотання адвоката Стрезєв А.І., в інтересах відповідача у справі ОСОБА_3 , про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та клопотання про витребування доказів, які були розглянуті судом по суті, та по яким були постановлені відповідні ухвали.

Окрім того, суд звертає увагу на той факт, що адвокат Стрезєв А.І. в інтересах відповідача у справі ОСОБА_3 у своїй заяві про перегляд заочного рішення вказує про те, що суддя Боярський О.О. був відсторонений від здійснення правосуддя у період з 23 січня 2023 року до 09 березня 2024 року.

При цьому, матеріали справи містять клопотання адвоката Стрезєва А.І. в інтересах відповідача у справі ОСОБА_3 від 14.02.2023 року (а.с. 44) про відкладення розгляду справи, клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та клопотання про витребування доказів від 15.02.2023 року (а.с.45, 47), клопотання про розгляд поданих клопотань за відсутності представника відповідача адвоката Стрезєва А.І. від 14.02.2023 року (а.с. 49), клопотання адвоката Стрезєва А.І. в інтересах відповідача у справі ОСОБА_3 від 15.07.2023 року (а.с. 80) про відкладення розгляду справи, клопотання адвоката Стрезєва А.І. в інтересах відповідача у справі ОСОБА_3 від 30.10.2023 року (а.с.89) про відкладення розгляду справи, клопотання адвоката Стрезєва А.І. в інтересах відповідача у справі ОСОБА_3 від 21.11.2023 року (а.с.91) про відкладення розгляду справи, що суперечить обставинам, викладеним у заяві по перегляд заочного рішення.

Неспроможними вказані доводи є ще через те, що вважаючи, що суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Боярський О.О. відсторонений, представник відповідача подавав вказані вище клопотання на ім`я головуючого судді і деякі з цих клопотань були задоволені.

Зокрема, згідно з ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, постановленою під головуванням судді Боярського О.О. 15.02.2023, клопотання адвоката Стрезєва А.І. про витребування доказів по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя було задоволено.

Із заявою про перегляд заочного рішення адвокат Стрезєв А.І., в інтересах відповідача у справі ОСОБА_3 , звернувся до суду 08 жовтня 2025 року після поданої ним заяви 08 жовтня 2025 року про ознайомлення з матеріалами справи (згідно розписки представник відповідача ознайомився з матеріалами справи 15 жовтня 2025 року).

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заочним розглядом справи є специфічна процедура розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача.

Умовами проведення заочного розгляду справи є: 1) належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання; 2) нез`явлення відповідача у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та 4) відсутність заперечень позивача проти такого вирішення справи. Лише в разі одночасного існування всіх перелічених умов суд може ухвалити заочне рішення в справі (частина перша статті 280 ЦПК України).

Водночас суть та мета заочного розгляду справи, які полягають у своєчасному та ефективному вирішенні спору, не відрізняються від тих же складових загального позовного провадження. Наведене пояснюється тим, що питання проведення заочного розгляду справи виникає вже на стадії судового розгляду під час судового засідання у справах позовного провадження. Тобто за наявності передбачених законом умов фактично відбувається перехід із загального позовного провадження до заочного розгляду справи.

У доктрині цивільного процесуального права вважається, що, з одного боку, заочне провадження є додатковою гарантією для позивача від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу та дотримання судами строків розгляду справи.

З іншого боку, відповідачу частиною першою статті 284 ЦПК України гарантується право на перегляд заочного рішення за його письмовою заявою за «спрощеною процедурою», тобто тим самим судом.

Законодавець передбачив, що заочне рішення підлягає скасуванню судом першої інстанції, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 288 ЦПК України).

Отже, ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого судом першої інстанції заочного рішення цим же судом без необхідності звернення до апеляційного суду за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Щодо процесуальних строків як інструменту забезпечення дотримання принципу правової визначеності, суд зазначає наступне.

За загальним правилом метою встановлення строків є надання визначеності у реалізації суб`єктами правовідносин своїх прав та обов`язків. З настанням або закінченням відповідного строку пов`язане виникнення, зміна чи припинення правовідносин.

Строк як відрізок часу обмежує дію суб`єктивних прав та обов`язків. Водночас процесуальний строк - це встановлений законом або визначений судом проміжок часу, протягом якого суд або учасники судового процесу мають право або зобов`язані вчинити певну процесуальну дію чи сукупність таких дій.

Процесуальні строки мають свою специфіку: по-перше, вони завжди мають імперативний характер; по-друге, процесуально-правові строки встановлюються для здійснення тих або інших процесуальних дій; по-третє, вони мають забезпечувати оперативність та ефективність здійснення правосуддя і сприяти дисциплінуючому впливові на учасників процесу.

Отже, запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, заявою, апеляційною чи касаційною скаргою, обумовлено передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності та забезпечення здійснення судових процедур у межах розумних строків.

У низці рішень ЄСПЛ принцип правової визначеності трактується у контексті дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справи «Рябих проти Росії», пункти 51, 52, «Брумареску проти Румунії», пункт 61).

Отже, встановлення строків звернення до суду із заявою чи скаргою у системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для учасників справи того, що зі спливом встановленого проміжку часу прийняте судом рішення або здійснена дія не підлягатимуть скасуванню.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти Росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).

У контексті справи, яка переглядається, встановлений частиною другою статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності.

Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).

Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.

Водночас норми ЦПК України не визначають спеціального механізму процесуального реагування суду на пропуск відповідачем строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо заявник не подав клопотання про поновлення пропущеного строку або якщо причини, зазначені ним у відповідному клопотанні, визнані судом неповажними.

Наслідки пропуску процесуальних строків на вчинення процесуальних дій передбачені у статті 126 ЦПК України. Відповідно до частини першої цієї статті із закінченням встановленого законом або судом строку втрачається право на вчинення процесуальних дій. Таке право втрачається в силу закону, тому не потребує додаткового визнання судом. Суд лише констатує пропуск процесуального строку та відсутність поважних причин для його поновлення, якщо була подана заява про поновлення такого строку.

Окремо ЦПК України встановлює наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, суд зобов`язаний залишити без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 126 ЦПК України).

Отже, частину другу статті 126 ЦПК України треба розглядати у сукупності з нормами статті 127 цього Кодексу, якою встановлено процедуру поновлення пропущеного строку. Тобто законодавець у частині другій статті 126 ЦПК України під формулою «крім випадків, передбачених цим Кодексом» насамперед мав на увазі застосування норм статті 127 ЦПК України щодо поновлення строку за наявності поважних причин. Крім того, формулу «крім випадків, передбачених цим Кодексом» потрібно розуміти так, що процесуальний закон може передбачати випадки, коли законодавець у певній нормі надав імперативну вказівку про те, що суд не має права залишати без розгляду заяву, подану з пропуском строку на її подачу.

За загальним правилом пропуск процесуальних строків має наслідком втрату права на вчинення процесуальної дії, а для суду настає обов`язок застосувати передбачені ЦПК України наслідки подання документів після закінчення процесуальних строків. Під залишенням документів без розгляду треба розуміти відмову суду давати правову оцінку поданому з пропуском строку документу. Отже, перевірка судом дотримання процесуальних строків при поданні процесуальних звернень учасниками процесу відбувається ex officio.

Зміст статей 284, 286, 287 ЦПК України не дає підстав для висновку, що у цих нормах міститься інакший порядок дій суду, ніж той, що встановлений у статтях 126, 127 цього Кодексу.

Так, прийнявши належно оформлену заяву про перегляд заочного рішення, суд невідкладно надсилає її копію та копії доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи. Одночасно суд повідомляє учасникам справи про дату, час і місце розгляду заяви (частина перша статті 286 ЦПК України). У результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд згідно із частиною третьою статті 287 ЦПК України може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Тлумачення статей 286, 287 ЦПК України в сукупності із частиною першою статті 288 ЦПК України дає підстави для висновку, що в разі, коли відповідач не довів наявність поважних причин неявки в судове засідання та неподання відзиву, а також не подав доказів по суті справи, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення. Для застосування повноважень, передбачених у частині третій статті 287 ЦПК України, суд звертає увагу, по-перше, на подання доказів по суті справи, які потенційно можуть змінити висновки по суті спору, викладені в заочному рішенні, та, по-друге, звертає увагу на існування і доведеність поважних причин, через які відповідач не зміг з`явитися на судове засідання, а також подати відзив, у зв`язку із чим і було ухвалене заочне рішення.

Це означає, що до підстав залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення не відноситься питання оцінки причин пропуску строку на подання такої заяви.

Очевидно, що передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не мають відношення до вирішення питання щодо наслідків пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення.

На користь такого висновку свідчить і те, що як вимоги до форми та змісту заяви про перегляд заочного рішення (стаття 285 ЦПК України), так і строк звернення до суду з такою заявою (стаття 284 ЦПК України) наведені законодавцем перед врегулюванням ним дій суду після прийняття заяви про перегляд заочного рішення, які визначені у статті 286 ЦПК України та наступних статтях.

Тобто суд зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог статей 284, 285 ЦПК України, зокрема в частині строку подання заяви про перегляд заочного рішення, до прийняття такої заяви до розгляду. Суд не наділений правом, оминувши процесуальну дію щодо встановлення дотримання або порушення заявником строків звернення до суду, перейти до розгляду заяви по суті.

Тому правила частини третьої статті 287 ЦПК України щодо повноважень суду першої інстанції не можуть застосуватися в ситуації, коли відсутні підстави для розгляду заяви про перегляд заочного рішення по суті, та, відповідно, не можуть бути підставою для залишення такої заяви без задоволення.

Водночас відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.

Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить і частині другій статті 281 цього Кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Підсумовуючи викладене, суд констатує, що інститут процесуальних строків є наскрізним та міжгалузевим інститутом процесуального права, а положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень, на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.

Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього Кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.

Наведені правові висновки щодо застосування положень статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу сформульовані у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (провадження № 14-25цс24), у якій Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, викладених у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21), на яку у цій справі посилався заявник у касаційній скарзі, вказала, що:

- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;

- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції суду першої інстанції, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.

При цьому суд зауважує, що процесуальне рішення про залишення заяви без розгляду внаслідок пропущення строку на її подання (якщо клопотання про поновлення такого строку не заявлене або в його задоволенні відмовлено) може бути оскаржене в апеляційному/касаційному порядку (пункт 16 частини першої статті 353 ЦПК України, пункт 2 частини першої статті 389 ЦПК України), що, з одного боку, забезпечить право заявника на визначений статтею 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод доступ до правосуддя, частиною якого є право на оскарження, а з іншого боку - забезпечить дотримання принципу правової визначеності.

В своїй заяві про перегляд заочного рішення, адвокат Стрезєва А.І. в інтересах відповідача у справі ОСОБА_3 , обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, ухваленого 03 січня 2025 року, посилається на те, що ані відповідач, ані він, як представник, маючи електронний кабінет, не був повідомлений про час та дату судового засідання та про ухвалення заочного рішення у даній справі та його копію не отримував.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 жовтня 2025 року адвокат Стрезєв А.І. в інтересах відповідача у справі ОСОБА_3 , подав відповідну заяву на ознайомлення із матеріалами даної справи, отримання копії заочного рішення, та, 08 жовтня 2025 року подав до суду дану заяву про перегляд заочного рішення.

Однак, як вбачається з заяви про перегляд заочного рішення, прохальна частина даної заяви містить клопотання про поновлення пропущеного строку на подання цієї заяви, однак, дана заява не містить жодного обґрунтування поважності причини пропуску строку для подання цієї заяви, жодного посилання на обставини, що об`єктивно перешкоджали заявнику звернутись до суду із заявою про перегляд заочного рішення у визначений процесуальним законом строк.

При цьому, суд не може не зауважити, що і відповідач ОСОБА_3 , і його представник адвокат Стрезєв А.І. були обізнані про існування в суді даної справи, про що свідчать подання відзиву на дану позовну заяву, неодноразові клопотання представника відповідача адвоката Стрезєва А.І. про відкладення розгляду справи, про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та клопотання про витребування доказів, які були розглянуті судом по суті, та по яким були винесені відповідні ухвали.

Разом з тим, суд не заперечує, що матеріали справи не містять судових повісток про виклик сторони відповідача у судове засідання, призначене на 03 січня 2024 року, та не містять зворотного повідомлення про вручення відповідачу копії заочного рішення після його ухвалення.

Проте суд також враховує, що згідно із загальнодоступними даними з Єдиного державного реєстру судових рішень повний текст заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 03.01.2024 надіслано для оприлюднення 07.02.2024, зареєстровано 07.02.2024, забезпечено надання загального доступу 08.02.2024.

Отже, у відповідача була об`єктивна можливість ознайомитися з текстом рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Як вбачається із заяви, із вказаною заявою про перегляд заочного рішення адвокат Стрезєв А.І. в інтересах ОСОБА_3 звернуся лише в жовтні 2025 року (через 1 рік та 9 місяців після ухвалення заочного рішення), тобто зі значним пропуском установленого в частині другій статті 284 ЦПК України строку.

У питаннях оцінки поважності причин пропуску процесуального строку як підстави для його поновлення судом послідовно враховуються критерії, сформовані у практиці ЄСПЛ, а саме: тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку оскарження з поважних причин; при цьому заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (справа «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії», пункт 109 ).

Також судом враховується усталений у практиці ЄСПЛ підхід щодо врахування таких обставин при оцінці поважності причин пропуску строку звернення до суду та прийняті рішень про його поновлення: 1) складність справи, тобто обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі.

У даній справі суд взагалі позбавлений надати оцінку доводам заявника щодо поважності причини пропуску строку звернення до суду, оскільки ці причини заявником взагалі не вказані, тобто не вказані причини, через які представник ОСОБА_3 не зміг звернутись до суду із заявою про перегляд заочного рішення у визначений законодавством строк.

Наведені вище обставини не змінюють як момент, з настанням якого процесуальний закон пов`язує початок відліку строку на подання заяви про перегляд заочного рішення (дата його ухвалення), так і подію, з якою пов`язується наявність у відповідача, якому повне заочне рішення не було вручене в день його проголошення, права на поновлення строку для звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, а саме з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Приймаючи до уваги наведене вище, а також відсутність у заяві про перегляд заочного рішення обґрунтування причин пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення, суд приходить до висновку про недоведеність об`єктивної неможливості відповідача та його представника подати заяву про перегляд заочного рішення раніше 08 жовтня 2025 року.

Таким чином, встановивши відсутність безумовних підстав для поновлення строку на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення, передбачених у частині третій статті 284 цього Кодексу, суд приходить до висновку про залишення заяви адвокат Стрезєва А.І. в інтересах ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення без розгляду на підставі статті 126 ЦПК України.

Вищевикладене повністю узгоджується із правовими позиціями, викладеними у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2024 року (справа № 761/7879/22, провадження № 61-5828св24), та правовою позицією, викладеною у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року (справа № 756/11081/20, провадження № 14-25цс24).

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 126, 247, 284-288 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника ОСОБА_3 адвоката Стрезєва Анатолія Івановича про перегляд заочного рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

Повний текст ухвали складено 10.11.2025.

Суддя Юлія ШЕВЧУК