Провадження 2-1718/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Рабчуна Р.О.,

при секретарі судового засідання Редька Н.Н.,

за участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Обухів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2025 року на виконання вимог ухвали Шевченківського районного суду м. Києва на адресу Обухівського районного суду Київської області надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій просить стягнути з останньої на його користь аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, починаючи з дня подання заяви до його повноліття.

В обґрунтування позову зазначає, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.11.1999, який було розірвано рішенням Обухівського районного суду Київської області від 11.06.2020 року.

Від даного шлюбу у подружжя народились спільні діти:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

06 квітня 2020 року Обухівським районним судом Київської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 березня 2020 року та до досягнення дітьми повноліття.

В березні 2020 року, після оголошення карантину, ОСОБА_2 відвіз дітей до своїх батьків в с. Германівку Обухівського району, де вони і проживали до повномасштабного вторгнення рф. Він забезпечував дітей всім необхідним для розвитку, навчання, речами відповідно до віку дітей.

В лютому 2022 року діти разом з матір`ю виїхали до Італії, однак позивач продовжував їх утримувати.

Влітку 2023 року донька ОСОБА_9 та син ОСОБА_10 повернулись до м. Києва де по теперішній час проживають разом з відповідачем. З заявником залишилась тільки молодша донька ОСОБА_11 , яка перебуває за кордоном, відповідач направляє кошти на її утримання.

З літа 2023 року син позивача - ОСОБА_4 проживає разом із батьком та перебуває на його повному утриманні. Мати дитини не виявляє зацікавленості у його житті, не забезпечує матеріально, не бере участі у вихованні та не піклується про його потреби. У зв`язку з цим позивач змушений був звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Ухвалою судді від 18 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити.

Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про розгляд справи, у судове засідання не з`явилася, жодних заяв та клопотань не подала.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, заслухавши думку представника позивача, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13 листопада 1999 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_12 було укладено шлюб, який зареєстровано Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім`ї, актовий запис №1510.

11 червня 2020 року рішенням Обухівського районного суду Київської області справа № 372/1008/20, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрований 13 листопада 1999 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1510, було розірвано.

Від даного шлюбу подружжя має п`ять спільних дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно копії судового наказу, винесеного Обухівським районним судом Київської області від 06 квітня 2020 року, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 березня 2020 року та до досягнення дітьми повноліття.

Як вбачається з довідки від 08 листопада 2024 року № 02-04/105, ОСОБА_4 у 20232024 навчальному році проходив навчання у Гімназії № 163 Шевченківського району міста Києва. Водночас, відповідно до довідки, виданої Київським авіаційним фаховим коледжем від 11 листопада 2024 року, з 1 вересня 2024 року він є студентом першого курсу цього навчального закладу та здобуває освіту за спеціальністю «Авіаційна та ракетно-космічна техніка».

Судом були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що є сином сторін та проживає разом із батьком та перебуває на його повному утриманні. Із матір`ю він не спілкується, оскільки остання проживає в Іспанії. Під час пандемії коронавірусу він проживалав у бабусі, а після початку повномасштабної війни виїхав до Іспанії до матері, де проживав приблизно протягом року. За словами свідка, сім`я перебувала там за рахунок допомоги сторонніх осіб, проживала у священника та не сплачувала коштів за житло чи харчування. У період з 2020 по 2022 рік свідок проживав разом із бабусею, братом та трьома сестрами. У той період основне матеріальне забезпечення родини здійснювала бабуся, а продукти харчування привозив батько. Після року проживання в Іспанії він повернувся в Україну, зазначаючи, що мав намір повернутися раніше, проте мати не дозволяла. Після повернення до України і до теперішнього часу свідок проживає разом із батьком, фінансово повністю забезпечується батьком. Навчання його є безкоштовним, а витрати на додаткові заняття та секції сплачує батько. Із 2023 року свідок не підтримує жодного спілкування з матір`ю, заблокував її у засобах зв`язку, натомість підтримує контакт майже з усіма сестрами.

Свідок ОСОБА_13 , яка є матір`ю позивач та бабою спільних дітей, пояснила, що після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою, під час періоду карантину діти проживали разом із нею в селі. Зокрема, Каріна, ОСОБА_10 та Ярослав навчалися у місті Києві, однак належного нагляду за дітьми не було, тому вони відвідували школу нерегулярно. Свідок зазначила, що одного разу, напередодні Нового року, мати приїжджала та привезла ОСОБА_10 взуття, проте жодних продуктів чи іншої допомоги дітям не надавала. Під час початку повномасштабної війни відповідачка також не брала участі у догляді чи утриманні дітей. За словами свідка, вона особисто звернулася до відповідачки з проханням забрати дітей до Іспанії, після чого діти проживали там разом із матір`ю близько одного року. Протягом усього часу дітей фактично доглядала та утримувала свідок, забезпечуючи їх необхідним. На даний час, як пояснила свідок, ОСОБА_10 проживає з батьком, який повністю забезпечує його матеріально та оплачує навчання.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються наступним.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до змісту статті 180 СК України зобов`язання утримувати дитину до досягнення нею повноліття мають саме батьки.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Але, якщо мати, одержуючи аліменти на дитину, не проявляє щодо неї турботи, а одержані кошти витрачає на себе - лише тоді мова може йти про припинення стягнення аліментів на її ім`я.

Відповідно до статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української PCP від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набрала чинності для України з 27 вересня 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Тобто, держава визнає захист прав і свобод дитини одним з пріоритетів своєї політики та гарантує дитині рівень життя, необхідний для гармонійного розвитку.

Норми цивільного права поділяються на норми матеріального та норми процесуального права.

За загальним поняттям нормами матеріального права є правові норми, які визначають права та обов`язки учасників суспільних правовідносин, правила їх суспільної поведінки та санкції за порушення цих приписів, а нормами процесуального права є правила про порядок реалізації норм матеріального права та вирішення судової справи (порядок розгляду справи в суді тощо).

При цьому норми матеріального права можуть міститься у законодавчому акті, який за загальним своїм змістом є процесуальним законом і навпаки, норми процесуального права можуть міститься у законодавчому акті, який за своєю суттю є матеріальним законодавчим актом.

Так, за правилами частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

За своєю суттю зазначена норма права є нормою матеріального права, оскільки містить право особи на зміну правовідносин, визначених рішенням суду та умови і підстави такої зміни. Той факт, що вона міститься у процесуальному Законі суті цієї норми не змінює.

Отже, за змістом цієї норми права, особа з якої за рішенням суду стягнуто періодичні платежі у випадку зміни будь-яких обставин, що впливають на її обов`язок щодо сплати таких платежів, у тому числі щодо припинення такого обов`язку. При цьому, зазначена норма не надає чіткого переліку обставин, що впливають на припинення платежів, а тому не можуть бути будь-які обставини, що з урахуванням інтересів першочергово дитини, змінюють обов`язок щодо сплати цих платежів.

Вказаних висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 511/219/18.

Позивач посилався на факт стягнення з нього аліментів на підставі судового наказу та зазначив, що заборгованості зі сплати аліментів не має, обов`язки зі сплати аліментів виконував добросовісно.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу № 372/1005/20 від 06.04.2020 року, винесеного Обухівським районним судом Київської області, згідно якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 березня 2020 року та до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25.03.2025 року провадження за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 06 квітня 2020 року Обухівським районним судом у справі № 372/1005/20 за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дітей, було закрито.

При вирішенні даного спору слід застосувати правову доктрину Res judicata.

Res judicata (лат.) правова доктрина, що походить із римського права і означає остаточність рішення суду, яке набрало законної сили. "Res judicata" (вирішена справа), це скорочення від фрази "res judicata pro veritate habetur!" (лат.- судове рішення визнається за істину), що означає незмінність рішення і передусім необхідність безпосереднього забезпечення його виконання.

Принцип остаточності судового рішення є складовою більш широкого принципупринципу правової визначеності, який, серед іншого, має в собі такі категорії, як однозначність, чіткість та зрозумілість законодавчих норм.

Зазначений принцип «res judicata»має фундаментальне значення на європейському рівні, що підтверджується численною практикою Європейського суду з прав людини. ЄСПЛ у своїх рішеннях (зокрема, у справі «Устименко проти України») наголошує на тому, що право на справедливий судовий розгляд повинно тлумачитися з урахуванням принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи й постановлення нового рішення.

Принцип «res judicata» - остаточності судового рішення також імплементований в українське законодавство та активно застосовується українськими судами при вирішенні спорів.

Як зазначено представником позивача під час судового розгляду у судовому засіданні, позивач не звертався до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню в порядку ст. 432 ЦПК України.

Враховуючи, що зазначений судовий наказ від 06 квітня 2020 року є чинним та не визнавався таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що підстав для задоволення позову про стягнення аліментів відсутні, оскільки питання утримання дітей вже вирішено зазначеним судовим наказом.

Керуючись ст.ст. 7, 179, 180, 192 СК України, ст.ст. 12, 13, 19, 23, 77, 78, 141, 258-259, 263-265, 268, 274-279, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11.11.2025 року.

Суддя Р.О. Рабчун