СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9261/25

пр. № 2/759/4744/25

01 вересня 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді П`ятничук І.В.,

за участю секретаря Кульбовської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 01.05.2025 року звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, яким просить з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 760000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 23.04.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого позивач передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 380000,00 грн. в позику, а остання зобов`язалась повернути кошти в строк до 23.04.2024 року. Факт передачі коштів підтверджується власноруч написаною ОСОБА_2 розпискою від 23.04.2020 року.

Відповідно до ч. 2 Договору позики, за користування позикою (за чотири роки) позичальник має сплатити позикодавцю винагороду у розмірі 38000,00 грн.

Незважаючи на взяті на себе зобов`язання, відповідач борг не повертає, тому позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 23.04.2020 року в розмірі 760000,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 05.05.2025 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання позивач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та розгляд справи провести за її відсутності.

В судове засідання відповідач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву, якої позовні вимоги визнає.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 23.04.2020 року між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 380000,00 грн. в позику, строком повернення до 23.04.2024 року (а.с. 4).

Факт передачі коштів підтверджується власноруч написаною ОСОБА_2 розпискою від 23.04.2020 року.

Відповідно до ч. 2 Договору позики, за користування позикою (за чотири роки) позичальник має сплатити позикодавцю винагороду у розмірі 38000,00 грн.

Станом на день подачі позову до суду відповідач борг не повернув.

Як зазначає позивач станом на 25.04.2025 року заборгованість відповідача за договором позики від 23.04.2020 року становить 760000,00 грн. ( 380000,00 грн. основна сума заборгованість за договором позики + 380000,00 грн. винагорода за договором позики).

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 року у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов`язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК).

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до положень ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем не оспорюється факт отримання грошових коштів у розмірі 380000,00 грн.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені вимогою строки борг за договором позики не повернув, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 760000,00 грн. підлягають задоволенню.

З урахуванням задоволення позову та відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7600 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 526, 530, 533, 1046-1051 ЦК України, статтями 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 23.04.2020 року у розмірі 760000 (сімсот шістдесят тисяч ) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП в матеріалах справи відсутній, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі 7600 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.В. П`ятничук