Справа № 352/1855/25
Провадження № 2/352/1073/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 рокум. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Олійника М. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Кукули О. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 14 лютого 2025 року о 21 год 31 хв в с. Угринів по вул. Галицька Тисменицького району Івано-Франківської області під керуванням ОСОБА_2 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Пежо 301» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП спричиненої користувачем транспортного засобу на підставі договору оренди автомобіля від 06 лютого 2025 року, винуватцем ОСОБА_2 транспортний засіб «Пежо 301» д.н.з. НОМЕР_1 отримав значні механічні пошкодження. Постановою Тисменицького районного суду від 14 травня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено штраф у розмірі 850 грн. Автомобіль позивача «Пежо 301» д.н.з. НОМЕР_1 на момент вчинення ДТП ОСОБА_2 , був застрахований у 2025 році згідно чинного законодавства України, однак згідно ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - до випадків у яких страхова виплата не здійснюється страховою компанією та МТ СБУ відноситься шкода заподіяна забезпеченому транспортному засобу, який спричинив ДТП. Отже, у страхової компанії немає підстав для виплат страхового відшкодування забезпеченому транспортному засобу. Згідно висновку експерта Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України від 13.03.2025 року №СЕ-19/109-25/3462-АВ про вартість матеріального збитку, який завданий власнику наданого на дослідження КТЗ «Пежо 301» д.н.з. НОМЕР_1 2015 року випуску, внаслідок завданих йому пошкоджень, станом на 14.02.2025 року становить 293 165,84 грн. оскільки вина відповідача щодо пошкодження транспортного засобу позивача повністю встановлена постановою Тисменицького районного суду від 14.05.2025 року у справі №352/432/25, а у страхової компанії відсутні законодавчі підстави відшкодування шкоди згідно полісу №226484324, вважає, що саме з відповідача підлягає стягненню вартість матеріального збитку, який завданий власнику наданого на дослідження КТЗ «Пежо 301» д.н.з. НОМЕР_1 2015 року випуску, внаслідок завданих йому пошкоджень, станом на 14.02.2025 року, та становить 293 165,84 грн.

Ухвалою від 15 серпня 2025 року суд відкрив провадження у справі, за правилами загального позовного провадження з призначенням до підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду від 15 вересня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи не з`явився, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 06.02.2025 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір оренди автомобіля марки «Пежо 301» д.н.з. НОМЕР_1 . Транспортний засіб передається в оренду з 06 лютого 2025 року терміном на один місяць, тобто по 06 березня 2025 року зі сплатою за користування в розмірі 14000 грн (а.с.6).

13 січня 2025 року між страховиком ПрАТ «СК «Європейський страховий альянс» та страхувальником ОСОБА_3 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів поліс №226484324 на забезпечений транспортний засіб «Пежо 301» д.н.з. НОМЕР_2 , номер шасі (кузова) НОМЕР_3 (а.с.9).

Постановою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 14 травня 2025 року по справі №352/432/25 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн. (а.с.10-11).

Згідно з цією постановою судом встановлено, що 14.02.2025 о 21 год 31 хв в с. Угринів по вул. Галицька ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Peugeot 301 н.з. НОМЕР_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та скоїв наїзд на електроопору. При ДТП автомобіль та електроопора отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив вимоги п. 2.3б, п. 12.1 ПДР України за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Сукупність досліджених судом доказів свідчить про наявність прямого причинного зв`язку між порушенням ОСОБА_2 Правил дорожнього руху та настанням наслідків у вигляді пошкодження транспортного засобу автомобіля Пежо 301 д.н.з. НОМЕР_1 .

Статтею 22 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») передбачено, що особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини 2 статті 22 ЦК України).

Відповідно до частини 3 статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначено статтею 1166 ЦК України.

Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1 статті 1166 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з частиною 5 статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина 1 статті 1188 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до пункту 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини… Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Як зазначено пункті 6 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Відповідно до висновку експерта Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/109-25/3462-АВ від 13 березня 2025 року вартість матеріального збитку, який завданий власнику наданого на дослідження КТЗ марки Пежо 301, реєстраційний номер НОМЕР_1 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 внаслідок завданих йому пошкоджень, станом на 14 лютого 2025 року могла становити 293 165,84 грн (а.с.12-18).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК).

Згідно з ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У зв`язку з вищенаведеним, суд вважає, що висновок експерта Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/109-25/3462-АВ від 13 березня 2025 року є належним та допустимим доказом, що підтверджує та встановлює розмір завданих збитків.

Отже, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, із відповідача на користь позивача слід стягнути матеріальну шкоду заподіяну в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 293 165,84 грн.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача також понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 2931,66 грн, згідно платіжної інструкції від 11.08.2025 року.

При зверненні з позовом у позовній заяві ОСОБА_1 було зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12 000 грн. та витрат за проведення судової експертизи № СЕ-19/109-25/3462-АВ від 13.03.2025 року в розмірі 4775,40 грн.

З огляду на викладене, витрати на оплату відповідної експертизи в сусі 4774,40 грн. підлягають стягненню з позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стосовно витрат на професійну правничу допомогу, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених судових витрат позивачем надано: договір про надання правової допомоги №10/03 від 10.03.2025 (а.с. 22), ордер на підставі договору про надання правничої допомоги №10/03 від 10 березня 2025 року (а.с. 23), акт наданих послуг від 07 листопада 2025 року, згідно з яким адвокат Горин В.М. надав ОСОБА_1 такі послуги: консультація 1500 грн., ознайомлення з матеріалами справи 1000 грн., участь у судових засіданнях 5000 грн., написання документів про досудове врегулювання спору 1500 грн, написання позовної заяви 3000 грн, а всього: 12000 грн., прибутковий касовий ордер на суму 12000 грн.

Указані докази, на думку суду підтверджують факт понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 12000 грн, а тому вказані підлягають стягнення з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 48, 51, 81, 247, 256, 259, 261, 263, 265, 267, 268, 273, 354-355 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригодизадовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 293 165 (двісті дев`яносто три тисячі сто шістдесят п`ять) грн. 84 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2931( дві тисячі дев`ятсот тридцять одну) грн 66 коп., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 12 000 (дванадцять тисяч) грн, витрати за проведення судової експертизи № СЕ-19/109-25/3462-АВ від 13.03.2025 року в розмірі 4775 (чотири тисячі сімсот сімдесят сім) грн 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Максим ОЛІЙНИК