КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/1002/25 Головуючий у І інстанції - Гринчак О.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

установив:

У січні 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до Деснянського районного суду м. Києва позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування вимог позову зазначало, що09 листопада 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3266880, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит у сумі 7500 грн.

13 вересня 2023 року ТОВ «Лінеура Україна» та воно, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу №ККЛУ-13092023, відповідно до якого воно набуло право грошової вимоги, в тому числі і до відповідача.

Сума заборгованості відповідача становить 50185,50 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 7500 грн., заборгованість за відсотками - 42685,50 грн.

Просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №3266880 від 09 листопада 2022 року у розмірі 50185,50 грн. та судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року зазначений вище позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за договором №3266880 від 09 листопада 2022 року в загальному розмірі 50185,50 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на надало належних та допустимих доказів того, що наявний в матеріалах справи Договір кредиту (у вигляді паперової копії) було створено у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», та що він підписувався електронним підписом уповноваженою на те особою.

Таким чином, наявні в матеріалах справи паперові копії спірного кредитного договору не можуть вважатися електронними документами, та є належними доказами укладення договору між ним та кредитором.

Відсутні докази генерування та фактичного надсилання йому одноразового паролю ідентифікатора, фактичного підписання примірника оригіналу кредитного договору та додатків до нього ним і первісним кредитором.

Розрахунок заборгованості також не є доказом наявності заборгованості, оскільки не належить до засобів доказування, передбачених ст. 76 ЦПК України, і не є первинним бухгалтерським документом, а є одностороннім відображенням розрахунків позивача.

Крім того, вказує, що матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу перерахування йому сум позики (платіжне доручення, квитанція, чек, тощо).

Просив суд, скасувати рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На вказану апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подало відзив, в обґрунтування якого зазначило, що відповідно до довідки про ідентифікацію, вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з яким укладено договір №3266880 від 09 листопада 2023 року, ідентифікований ТОВ «Лінеура Україна». Акцепт договору позичальником здійснено шляхом підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора К912.

Підписавши даний Договір в електронній формі з використанням електронного підпису через одноразовий ідентифікатор ОСОБА_1 підтвердив отримання та був ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, виходячи із обраних умов кредитування, підтвердив отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати, в тому числі в разі невиконання зобов`язань за таким договором.

Таким чином, кредитний договір підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину.

Також відповідачу було надано право ознайомитися із Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Лінеура», де були відображенні всі умови укладання таких електронних договорів.

Вказує, що первинний кредитор ТОВ «Лінеура Україна» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, та, відповідно, не може надати первинні банківські документи, тому надану суду довідку про перерахування коштів ТОВ «Універсальні платіжні рішення» за вихідним №7333-0403 від 04 березня 2024 року можна вважати належним та допустимим доказом факту видачі кредитних коштів позичальнику.

Просило суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» посилалося на те, що 09 листопада 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №3266880, згідно з умовами якого ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалося надати ОСОБА_1 7500 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором.

Відповідно до умов вказаного договору сума кредиту складає 7500 грн. Строк кредиту 364 дні; Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 28 днів; Стандартна процентна ставка - 1,99 % в день; Знижена процентна ставка - 1,39 % в день.

Згідно з п. 2.1. договору кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_2 або на іншу карту клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству. Сума кредиту товариством перераховується протягом двох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього договору.

Відповідно до додатку №1 до договору №3266880 від 09 листопада 2022 року (графік платежів) встановлено дату повернення кредиту та сплату нарахованих процентів 08 листопада 2023 року, до сплати: сума кредиту в розмірі 7500 грн., сума нарахованих процентів 4179 грн., разом 11679 грн.

13 вересня 2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір факторингу №ККЛУ-13092023, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права вимоги до боржників, у тому числі, і за договором №3266880 від 09 листопада 2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ОСОБА_1 .

Відповідно до витягу з реєстру боржників до вищевказаного договору факторингу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідачки на загальну суму в розмірі 50185,50грн., з яких 7500 грн. - залишок заборгованості по тілу кредиту та 42685,50 грн. - залишок заборгованості по відсотках, які ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» і просило стягнути.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення в примусовому порядку із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» суми заборгованості за кредитним договором №3266880 від 09 листопада 2022 року у сумі 50185,50 грн.

Проте, колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону, електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На підтвердження своїх позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надало копію договору №3266880 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09 листопада 2022 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна», додатку №1 до вказаного договору, в яких зазначено, що вони були підписані ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором К91209 листопада 2022 року о 22:11:00.

Разом з тим, вказані документи були сформовані самим кредитором, а тому не можуть вважатися безспірним доказом проведення ідентифікації відповідачки при укладенні договору.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази проведення ідентифікації відповідача ОСОБА_1 при вході в особистий кабінет в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету ТОВ «Лінеура Україна».

Зазначення у тексті договорів особистих даних відповідача не підтверджує підписання останнім кредитних договорів в електронній формі.

До позовної заяви ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» додало копію довідки про ідентифікацію відповідача під час підписання договору, виданої ТОВ «Лінеура Україна». Проте, вказана довідка не містить дати її видання та була сформована самим ТОВ «Лінеура Україна», та не містить даних, які б дозволяли достовірно встановити проведення ідентифікації відповідача при вході в особистий кабінет, створений ТОВ «Лінеура Україна».

Також, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало суду належних та допустимих доказів надання ТОВ «Лінеура Україна» відповідачу кредиту за договором №3266880 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09 листопада 2022 року.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що перерахування ТОВ «Лінеура Україна» на картковий рахунок відповідача грошових коштів підтверджується копією довідки сервісу онлайн платежів «iPay.ua», виданої ТОВ «Універсальні платіжні рішення», відповідно до якої 09 листопада 2022 року о 22:12:15 год. було перераховано грошові кошти в розмірі 7500 грн. на картку № НОМЕР_2 , що за висновком суду першої інстанції, свідчить про виконання умов договору №3266880 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09 листопада 2022 року зі сторони ТОВ «Лінеура Україна».

Разом з тим, копія вказаної довідки не може вважатися належним доказом надання відповідачу кредиту на підставі вказаного договору, оскільки вона не є документом, який підтверджує здійснення платіжної операції, та не відповідає за формою та змістом вимогам, установленим постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті».

У вказаній довідці взагалі не зазначено на користь кого здійснювався вказаний платіж та на підставі якого саме договору.

ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження переказу коштів на рахунок відповідача на підставі договору №3266880 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09 листопада 2022 року.

А відтак, суд першої інстанції помилково вважав доведеним ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» проведення ТОВ «Лінеура Україна» ідентифікації відповідача ОСОБА_1 при укладенні договору №3266880 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09 листопада 2022 року та надання йому кредиту за вказаним договором.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідач в суді першої інстанції заперечував належність долучених до позовної заяви доказів укладення договору та надання кредиту. Будучи обізнаним із позицією відповідача, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не скористалося своїм правом та не надало суду належних та допустимих доказів, які б могли достовірно підтвердити вказані обставини. Таких доказів ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало і до суду апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 4542 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (, місце знаходження: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корп. 28) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4542 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба