Єдиний унікальний номер №943/2124/25
Провадження № 2/943/1639/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2025 року м. Буськ

Суддя Буського районного суду Львівської області, розглянувши матеріали цивільної справи за позовом Приватного торгового підприємства «БУГ» () до Буської державної нотаріальної контори () про скасування заборони на відчуження нерухомого майна, -

в с т а н о в и в :

позивач ПТП «БУГ», через представника адвоката Зварич А.Ю., звернувся до суду із цим позовом до Буської держнотконтори, у якому просить зняти заборону на відчуження об`єктів нерухомого майна, що належать Приватному торговому підприємству «БУГ» (), зареєстрованому в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 29.06.2006 року реєстратором: Буська державна нотаріальна контора за реєстраційним номером 3809148; підстава виникнення обтяження: «повідомлення, б/н, 01.01.2001, Буська нотконтора, алф кн.».

Розглянувши питання про відкриття провадження у цивільній справі, оглянувши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 10 ЦПК).

Згідно частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви №29458/04 та №29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Сторонами вцивільному процесіє позивачі відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ст. 48 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства, зокрема коли розгляд таких справ передбачений ГПК України (ст. 20 ГПК України).

Так, згідно пунктів 1, 13, 15 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Згідно частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

Згідно частини першої статті 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 ГПК України.

Судом встановлено, що предметом спору є: скасування заборони на відчуження нерухомого майна, належного позивачу юридичній особі Приватному торговому підприємству «БУГ» (), накладеної відповідачем юридичною особою Буською державною нотаріальною конторою () на підставі обтяження, а саме договору застави від 06.12.2001, АКБ «Мрія», що вказує на господарський характер цього спору, виниклого з приводу зняття обтяження за господарським договором між двома юридичними особами (ПТП «БУГ» і АКБ «Мрія»).

Відтак, оскільки спори між юридичними особами про скасування заборони на відчуження нерухомого майна юридичної особи, що виникли із господарських договорів, таких як договір застави, (в цьому випадку - договір застави від 06.12.2001, АКБ «Мрія»), мають господарсько-правовий характер, а тому підсудні господарським судам. При цьому, позов про скасування заборони на відчуження нерухомого майна пов`язаний з виконанням (або невиконанням) умов господарського договору та може бути поданий до суду, якщо, наприклад, було виконано зобов`язання, яке було забезпечене заставою, або якщо договір застави було визнано недійсним чи розірвано.

Так, згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 29 травня 2019 року в справі №501/1703/16-ц констатовано, що підвідомчість справ господарським судам встановлена статтею 12 ГПК України (у вказаній редакції), згідно з частиною першою якої перераховані категорії справ, які мають розглядатися за правилами цього Кодексу. Разом із тим, окрім категорійності справи, під час вирішення питання щодо компетенції суду слід урахувати суб`єктний склад спірних правовідносин, визначити характер правовідносин, з яких виник спір, і кінцеву мету пред`явлення позову. У справі, яка переглядається, суб`єктом правовідносин є фізична особа, яка звернулася до суду за захистом, на її думку, свого порушеного права як іпотекодержателя нерухомого майна. Відтак, оскільки спірні правовідносини пов`язані із належним виконанням договору іпотеки, якими є фізична особа - іпотекодержатель та фізична особа - власник нерухомого майна, який є іпотекодавцем, враховуючи суб`єктний склад правовідносин, Велика Палата Верховного Суду вважає, що судами правильно розглянуто справу за правилами цивільного судочинства.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 08 вересня 2021 року в справі №539/1830/20 погодився із тим, що закриваючи провадження у цій справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що за суб`єктним складом заявлена прокурором вимога повинна розглядатися за правилами господарського судочинства. Таким чином апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що даний спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства за суб`єктним складом.

Подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 травня 2023 року в справі №826/6011/16, де Суд виснував, що із огляду на суб`єктний склад учасників даної справи, колегія суддів приходить до висновку, що спірні правовідносини підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що дана справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно правил ГПК України, оскільки у спірних правовідносинах не має фізичної особи, а спір має місце виключно між юридичними особами з приводу реєстраційних дій щодо накладення заборони на відчуження нерухомого майна позивача ПТП «БУГ» (), за рішенням відповідача Буська державна нотаріальна контора () на підставі Договору застави від 06.12.2001, АКБ «Мрія», що вказує на господарський характер цього спору, виниклого з приводу зняття обтяження за господарським договором між двома юридичними особами (ПТП «БУГ» і АКБ «Мрія»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження усправі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви (ч. 2 ст. 186 ЦПК України).

Частиною п`ятою статті 186 ЦПК України передбачено, що, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

При цьому, суд роз`яснює позивачу, що розгляд цієї справи належить до юрисдикції Господарського суду Львівської області, оскільки в силу приписів частини третьої статті 30 ГПК України (спори, що виникають з приводу нерухомого майна, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням майна або основної його частини), зважаючи на місцезнаходження нерухомого майна, з приводу якого позивач просить зняти заборону на його відчуження (нежитлова будівля по АДРЕСА_1 ).

Згідно ч. 1 ст. 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Також у силу приписів п. 1 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції.

Відтак, ураховуючи наведене, суд вважає, що у відкритті провадження у даній цивільній справі слід відмовити, оскільки справа не підлягає до розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України).

Окрім того, в силу положень пункту 3 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції. Повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики (ч. 5 ст. 7 цього Закону).

Оскільки у відкритті провадження в цивільній справі відмовлено у зв`язку із тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, а тому сплачений позивачем згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Ощадбанк» ТВБВ 10013/051, платіж від 30.10.2025 - судовий збір у розмірі 2422,50 грн. підлягає поверненню позивачу ПТП «БУГ».

Ураховуючи викладене, та керуючись статтями ст.ст. 2, 4, 10, 12, 19, 48, 141, 186, 247, 259, 255, 256, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

відмовити у відкритті провадження в цивільній справі за позовом Приватного торгового підприємства «БУГ» () до Буської державної нотаріальної контори () про скасування заборони на відчуження нерухомого майна.

Повернути позивачу ПТП «БУГ» із державного бюджету сплачений судовий збір у розмірі 2422,50 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 50 копійок) згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки АТ «Ощадбанк» ТВБВ 10013/051, платіж від 30.10.2025.

Роз`яснити позивачу ПТП «БУГ», що розгляд цієї справи належить до юрисдикції Господарського суду Львівської області.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Кос І. Б.