Єдиний унікальний номер 142/200/25
Номер провадження 2/142/288/25
06 листопада 2025 року с-ще. Піщанка
Піщанський районний суд Вінницької області
головуючого судді Гринишиної А.А,
секретаря судового засідання Курасевич В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -
02 квітня 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Губську Х.Ю. звернулась до Піщанського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.
У вказаній позовній заяві позивач просить суд в порядку поділу спільного сумісного майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право особистої приватної власності на транспортний засіб марки OPEL модель VECTRA, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1910 см. куб., потужність двигуна 110 кВт., VIN: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 . Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову компенсацію різниці частки вартості поділеного між подружжям транспортного засобу у розмірі 132 590 грн. 00 коп. Також просить суд стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23 квітня 2019 року ОСОБА_1 уклав шлюб із ОСОБА_3 , який зареєстровано Піщанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (повторно) серії НОМЕР_5 від 23 серпня 2024 року. Подружнє життя позивача та відповідачки не склалося, у зв`язку з чим 18 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Піщанського районного суду Вінницької області з позовом про розірвання шлюбу. За час перебування у шлюбі подружжям було набуте спільне майно, а саме: транспортний засіб марки OPEL, модель VECTRA, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1910 см ?, потужність двигуна 110 кВт, VIN: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , який зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ №5150 від 15 серпня 2023 року. Позивач зазначає, що він намагався дійти згоди з відповідачкою та вирішити питання поділу спільного транспортного засобу в досудовому порядку, однак після припинення шлюбних відносин між сторонами стосунки погіршилися і набули конфліктного характеру, що унеможливило мирне врегулювання спору. Так, 22 березня 2025 року та 24 березня 2025 року ОСОБА_2 , за твердженням позивача, здійснила несанкціоноване проникнення до гаражного приміщення, де знаходився спільний автомобіль. Для підтвердження зазначених обставин представник позивача звернувся з адвокатським запитом до ГУНП в Одеській області. Позивач вважає, що вказані дії були спрямовані на подальше відчуження транспортного засобу, оскільки на той час рішення суду про розірвання шлюбу ще не було ухвалено та не набрало законної сили. З метою перевірки можливого відчуження автомобіля було направлено адвокатські запити до Регіональних сервісних центрів ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях. Листом №31/30/15/332-аз/08-2025-351-2025 від 26.03.2025 повідомлено, що станом на дату надання відповіді, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру транспортних засобів, транспортний засіб марки OPEL, модель VECTRA, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1910 см ?, потужність двигуна 110 кВт, зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 (копія додається). Таким чином, спірний транспортний засіб наразі перебуває у користуванні відповідача. У зв`язку з цим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів, просить здійснити поділ спільного майна подружжя у спосіб, за яким спірний транспортний засіб залишається у власності ОСОБА_2 із стягненням на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі вартості його частки та припиненням права спільної сумісної власності після сплати компенсації.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 квітня 2025 року, дану справу передано для розгляду судді Гринишиній А.А.
Ухвалою суду від 15 квітня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 19 серпня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 06 листопада 2025 року постановлено провести заочний розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.
Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Губська Х.Ю., в судове засідання 06 листопада 2025 року не з`явилися. Представником позивача через систему «Електронний суд» подано клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника, у якому позовні вимоги підтримано в повному обсязі та висловлено прохання їх задовольнити, не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 у жодне судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся судом належним чином, шляхом надсилання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями за встановленою судом адресою її реєстрації. Поштові повідомлення повернулися до суду з відміткою працівника відділення поштового зв`язку про відсутність адресата. Відзив на позовну заяву, а також будь-які заяви чи клопотання від відповідача до суду не надходили.
Беручи до уваги положення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка гарантує кожному право на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач не надав суду обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, суд, керуючись частиною першою статті 223 ЦПК України, вважає за можливе продовжити розгляд справи за відсутності відповідача.
Верховний Суд, узагальнюючи судову практику, зазначив, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо принципів цивільного судочинства, спрямованих на вдосконалення судової системи. Зокрема, ці принципи передбачають забезпечення сторонам доступу до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захист від зловживань і затримок, у тому числі шляхом надання суду повноважень здійснювати судочинство більш ефективно.
Враховуючи, що у справі наявні достатні дані про права та взаємовідносини сторін, відповідач був належним чином повідомлений про час і місце судового засідання, суд, відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України, розглядає справу за відсутності відповідача та постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам статті 280 ЦПК України.
Згідно зі статтею 247 ЦПК України, у разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що сторони у справі зареєстрували шлюб 23 квітня 2019 року, про що Піщанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зроблено відповідний актовий запис № 6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , повторно виданим Чорноморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 12).
Разом із тим, із вебсайту «Судова влада України» вбачається, що заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 21 квітня 2025 року у справі № 496/1031/25 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований 23 квітня 2019 року Піщанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 6.
Також судом встановлено, що Регіональним сервісним центром ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) у межах компетенції розглянуто адвокатський запит від 25 березня 2025 року, поданий на підставі договору про надання правничої допомоги № 921 від 14 лютого 2025 року, відповідно до якого Адвокатське об`єднання «Губський та Партнери» надає правничу допомогу ОСОБА_1 .
За результатами розгляду зазначеного адвокатського запиту повідомлено, що станом на дату надання відповіді 26 березня 2025 року, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру транспортних засобів, автомобіль марки OPEL, модель VECTRA, 2008 року випуску, об`ємом двигуна 1910 см ?, потужністю двигуна 110 кВт, зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного в ТСЦ № 5150 від 15 серпня 2023 року.
Інформація про державну реєстрацію ОСОБА_2 права користування (належного користувача) зазначеним транспортним засобом на іншу особу - відсутня.
Крім того, станом на дату надання відповіді інформація про інші зареєстровані транспортні засоби на ім`я ОСОБА_2 в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів - відсутня.
Зі змісту позовних вимог вбачається, що у поданій позовній заяві позивач просить суд у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя між сторонами визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на оспорюваний транспортний засіб. Таким чином, предметом спору у даній справі є поділ майна подружжя, а саме транспортного засобу, а також вирішення питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості частки транспортного засобу.
Разом з тим, правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини або чоловіка закріплені у статті 57 Сімейного кодексу України.
Відповідно до частин першої та сьомої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини або чоловіка є: майно, набуте нею (ним) до шлюбу; майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто; житло, набуте за час шлюбу внаслідок приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у користуванні, або одержана з державної чи комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Якщо у придбання майна вкладено, крім спільних коштів, також кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
Особистою приватною власністю дружини або чоловіка визнаються речі (майно), придбані за кошти, які належали їй (йому) особисто. Під такими коштами законодавець розуміє ті, що були набуті до шлюбу, або отримані під час шлюбу внаслідок реалізації особистого майна, набутого до шлюбу, чи одержані за договором дарування або у порядку спадкування.
Таким чином, якщо один із подружжя під час шлюбу набуває певне майно за рахунок особистих коштів, таке майно не може визнаватися спільним сумісним майном подружжя. У цьому випадку об`єкт роздільної власності подружжя лише змінює свою форму, оскільки кошти, за рахунок яких майно придбано, і саме майно мають однаковий правовий режим - режим роздільності. Це правило поширюється як на кошти, набуті до шлюбу, так і на ті, що одержані під час шлюбу - за договором дарування, у порядку спадкування тощо.
Отже, у таких випадках виникає право роздільної приватної власності одного з подружжя, тобто має місце трансформація одного об`єкта цієї власності в інший. Проте, оскільки така трансформація відбувається під час шлюбу, то відповідно до частини другої статті 60 СК України, тягар доказування відсутності спільності майна покладається на того з подружжя, хто оспорює спільний характер набутого майна.
Таким чином, презумпція спільності права власності подружжя на майно, набуте у шлюбі, може бути спростована. Один із подружжя має право доводити, що певний об`єкт не належить до спільного майна, у тому числі в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того, хто її спростовує.
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, а також у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Отже, задля визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, необхідно довести, що воно придбане під час шлюбу виключно за рахунок коштів, які є об`єктом роздільної власності. У такому випадку право роздільної власності виникає внаслідок трансформації одного об`єкта цієї власності в інший.
Під час розгляду справи позивачем не доведено та не подано суду жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що спірний транспортний засіб було придбано за особисті кошти позивача або що він належить їй на праві особистої приватної власності відповідно до частини першої статті 57 Сімейного кодексу України.
При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд зобов`язаний враховувати висновки щодо застосування відповідних норм, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не передбачено законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, і доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення учасників справи.
Частина перша статті 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу зробити висновок про наявність або відсутність обставин, що мають значення для справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів. Жодні докази не мають наперед установленої сили; суд оцінює їх належність, допустимість, достовірність окремо та у сукупності.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи, покладаючи тягар доказування на сторони. Разом із тим цей принцип не зобов`язує суд вважати доведеними твердження сторони без належних доказів. Обставини мають бути підтверджені таким чином, щоб задовольнити стандарт переваги більш вагомих доказів - коли висновок про існування певної обставини видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
Таким чином, суд зазначає, що з наданих позивачем доказів не вбачається підстав для визнання спірного транспортного засобу особистою приватною власністю будь-кого з подружжя, оскільки він був набутим під час зареєстрованого шлюбу, а доказів придбання цього майна за особисті кошти одного з подружжя або в період їх фактичного окремого проживання у зв`язку з припиненням шлюбних відносин суду не подано. Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, на ім`я кого з них воно зареєстроване. Отже, транспортний засіб марки OPEL VECTRA, 2008 року випуску, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і спір щодо нього підлягає вирішенню в порядку поділу спільного майна подружжя.
Також, суд враховує, що спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див.: постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67 цс 20(пункт 58); постанова Великої Палата Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, провадження № 14-182цс21, яка стосується саме поділу нерухомого майна подружжя (пункти 23-27, 36).
Зокрема, у пункті 36 наведеної постанови Великої Палати Верховного Суду зазначено таке: «Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частини друга, четверта та п`ята статті 71 СК України)».
Найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).
При вирішенні спору про поділ майна, суд може не погодитися із запропонованим варіантом поділу такого майна та провести його поділ у інший спосіб, враховуючи інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставин, що мають істотне значення. Таким чином, обрання судом при вирішенні спору варіанту поділу майна подружжя, при наявності вимоги про його поділ, відмінного від того, про який просив позивач, не може бути розцінене як вихід судом за межі позовних вимог, оскільки позовна вимога - це поділ майна подружжя і вона є незмінною при будь-якому варіанті його поділу.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 615/1364/16-ц, провадження № 61-6575 св 19, від 17 серпня 2022 року у справі № 522/8676/20, провадження № 61-1714 св 22.
Судом встановлено, що 15 серпня 2023 року за ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб марки OPEL, модель VECTRA, 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 (а.с. 10-11).
Крім того, Регіональний сервісний центр ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) у межах своєї компетенції розглянув адвокатський запит від 25 березня 2025 року (а.с. 8-9) та підтвердив факт реєстрації транспортного засобу марки OPEL VECTRA, 2008 року випуску, за ОСОБА_2 .
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про виділення у приватну власність ОСОБА_2 зазначеного транспортного засобу. При цьому суд зазначає, що у даному випадку не відбулося зміни позовних вимог, оскільки предметом спору є саме поділ спільного майна подружжя, і суд вирішує питання щодо цього ж спірного майна.
Разом із тим, відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з його дійсної вартості на час розгляду справи. У разі, якщо буде встановлено, що один із подружжя відчужив чи використав спільне майно проти волі іншого не в інтересах сім`ї, таке майно або його вартість враховується під час поділу.
Отже, при визначенні вартості спільного майна суд повинен виходити з його дійсної вартості на час розгляду справи, що узгоджується з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц.
Принцип змагальності, як зазначено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, покладає тягар доказування на сторони та вимагає доведення обставин таким чином, щоб їх існування видавалося більш вірогідним, ніж протилежне.
З урахуванням наведеного судом досліджено висновок експерта № 220326, складений на підставі договору № 250326, укладеного відповідно до заяви від 26 березня 2025 року, адресованої судовому експерту Момоту Анатолію Олексійовичу, щодо проведення транспортно-товарознавчого дослідження автомобіля OPEL VECTRA, ідентифікаційний номер НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_3 . Відповідно до зазначеного висновку, середня ринкова вартість транспортного засобу станом на 26 березня 2025 року становить 265 180,00 грн. (двісті шістдесят п`ять тисяч сто вісімдесят гривень 00 копійок).
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що спірний транспортний засіб, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, підлягає виділенню у приватну власність відповідача. Враховуючи визначену експертом ринкову вартість автомобіля та рівність часток подружжя у спільному майні, суд вважає за необхідне компенсувати позивачу вартість належної йому частки у грошовій формі.
При вирішенні питання про судові витрати суд виходить з того, що відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, у якому подається позовна заява, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову або у фіксованому розмірі.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 4 цього Закону, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, що подається фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову.
Ціна позову у даній справі становить 265 180,00 грн., отже, розмір судового збору складає 2 651,80 грн.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні процесуальних документів до суду в електронній формі застосовується понижуючий коефіцієнт 0,8. Оскільки позовна заява подана через підсистему «Електронний суд», розмір судового збору з урахуванням зазначеного коефіцієнта становить 2 121,44 грн.
Таким чином, позивачем понесені обґрунтовані судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2 121,44 грн., які, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню на його користь з відповідача.
Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Також позивачем було сплачено за проведення судової експертизи 2 000,00 грн. відповідно до висновку експерта № 220326, складеного на підставі договору № 250326 від 26 березня 2025 року щодо проведення експертного транспортно-товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу, що підтверджується Актом № 250326 виконаних робіт відповідно до договору № 250326 від 26.03.2025 року. Тому зазначені витрати також, відповідно до статті 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн., суд зазначає, що відповідно до наданих стороною позивача Договору № 921 про надання правничої допомоги від 14 лютого 2025 року та додаткової угоди № 2 від 25 березня 2025 року, позивач сплатив на рахунок АО «Губський та партнери» 20 000,00 грн. на виконання умов договору.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права втручатися у такі договірні правовідносини, однак зобов`язаний оцінити, чи були витрати фактичними, необхідними та обґрунтованими.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи сплачені вони фактично, чи лише підлягають сплаті.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.10.2020 у справі № 686/5064/20, від 12.12.2020 у справі № 648/1102/19, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2022 у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22), в яких зазначено, що суди мають виходити з критеріїв реальності та розумності таких витрат.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правничу допомогу у сумі 20 000,00 грн. є документально підтвердженими, фактичними, необхідними та обґрунтованими, у зв`язку з чим підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 11, 12, 81, 83, 89, 259, 263, 264, 265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 60, 65, 70, 71 Сімейного кодексу України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя - задовольнити частково.
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :
1.Припинити за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право спільної сумісної власності на транспортний засіб марки OPEL, модель VECTRA, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1910 см.?, потужність 110 кВт, VIN: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 ;
2.Виділити у приватну власність ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) транспортний засіб марки OPEL, модель VECTRA, 2008 року випуску, об`єм двигуна 1910 см.?, потужність 110 кВт, VIN: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 ;
3.Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) грошову компенсацію різниці частки вартості транспортного засобу у розмірі 132 590 (сто тридцять дві тисячі п`ятсот дев`яносто) гривень 00 копійок.
Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у сумі 2 122 (дві тисячі сто двадцять дві) гривні 44 копійок.
Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на проведення судової експертизи у сумі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.
Стягнути зі ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Відповідачу, який не з`явився в судове засідання копія заочного рішення направити в порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення 06 листопада 2025 року.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , який проживає АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

представник позивача: ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №004194 від 17 червня 2020 року;

відповідач: ОСОБА_2 , яка зареєстрована в в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя: