ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1848/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №700/141/25 Категорія: 307000000 Бесараб Н. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Черкаси :

Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Новікова О. М., суддів Гончар Н.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Костенко А. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Давигори Світлани Анатоліївни на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 28 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до відповідачів про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Про смерть ОСОБА_4 їй стало відомо 28.11.2024. Останній зв`язок з батьком у позивача був до перетину ним кордону України в березні 2022 року з початком повномасштабного вторгнення Росії.

Зв`язок між позивачем та її батьком був втрачений не з вини позивача, оскільки вона не мала адреси перебування батька, його контакту через телефон, інтернет, і як наслідок не знала про його смерть. Також позивачу не відомо було про існування заповіту, який батько залишив на ім`я трьох своїх дочок.

Після звернення її матері, як представника за довіреністю, до державного нотаріуса, стало достовірно відомо про існування заповіту, складеного ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Захарченко А. І. 16.11.2001.

Відповідно до інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб вбачається, що на день смерті ОСОБА_4 не перебував в шлюбі. Спадкоємцями за заповітом є дочки померлого - позивач та відповідачі у справі. Інших спадкоємців у померлого немає.

ОСОБА_2 звернулась із заявою про прийняття спадщини 16.01.2024. ОСОБА_3 звернулась із такою заявою 02.02.2024. ОСОБА_1 звернулась з заявою про прийняття спадщини 28.01.2025 року, тобто з пропуском строку визначеного законом.

Позивач звернулась до Звенигородської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, однак отримала відмову у зв`язку з пропуском строків звернення з заявою про прийняття спадщини.

Причиною пропуску строку для прийняття спадщини є те, що на час смерті спадкодавця вона проживала за кордоном та не знала про його смерть і наявність заповіту. Тому ОСОБА_1 просила визначити додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 28 липня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд вказав, що факт усвідомлення позивачем її права на спадкування за законом як спадкоємця першої черги спадкування поряд із незнанням про наявність заповіту, складеного на її ім`я, за умови невчинення нею жодних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК строку, не свідчить як про порушення принципу свободи заповіту, так і про виникнення об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили їй своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК строк. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Не погоджуючись з таким рішенням місцевого суду, представник позивача ОСОБА_5 адвокат Давигора С.А. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 28.07.2025 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі адвокат вказує, що підставою апеляційного оскарження визначає неврахування судом висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, на обґрунтування якої суд першої інстанції взагалі не навів в рішенні достатніх висновків:

- ухвалив оскаржуване рішення виключно керуючись постановою Великої Палати Верховного суду у справі №686/5757/23, яка не містить врегулювання тотожних правовідносин про що в зазначено в скарзі;

- не застосовано висновки про необхідність вчинення нотаріусом дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини та здійснення виклику спадкоємця за заповітом відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат», викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 2/235/10/16, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496ц 17 та постанові Верховного Суду від 08 червня 2023 року у справі № 585/2163/22;

- у вирішенні питання про поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини суд залишив поза увагою принцип свободи заповіту, що є фундаментальним у спадковому праві, про що наголошував Верховний Суд у постанові від 08 червня 2023 року у справі № 585/2163/22. Цей принцип підлягає врахуванню при вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, про що виснував Верховний Суд України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Семчука В. В., вказано, що позивачем не надано жодних доказів, що вона не повиненна або хоча б не могла знати про наявність у неї права на спадкування. Більш того, судом встановлено, що позивач не вчинила жодних дій протягом 1.7 роки щоб реалізувати своє право, тому що вона повинна бути обізнаною про смерть батька і свої права спадкоємця на підставі своєї спорідненості і обов`язку повнолітньої дитини піклуватись про батька. Позивач навіть не довела належними доказами коли вона дізналась про смерть батька.

Просить відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін.

У відзиві на апеляційну скаргу, який поданий відповідачем ОСОБА_3 , вказано, що судом першої інстанції під час розгляду справи було задоволено клопотання представника позивача та всебічно та об`єктивно розглянуто справу, а доводи викладені представником позивача ОСОБА_1 з адвокатом Давигорою С. А. в апеляційній скарзі є намаганням маніпулювання та введення суду апеляційної інстанції в оману.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового процесу, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає наступне.

Згідно з вимогами частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що відповідно до копії свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 22.01.1997 відділом реєстрації актів громадянського стану Придніпровського районного відділу юстиції м.Черкаси Черкаської області, позивач ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 та її батьками вказані ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Згідно з випискою з реєстрації смерті №200414 від 20.07.2023 2 відділу РАЦСу Лейдсендам-Ворбюрг, Нідерланди ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в Лейдсендам-Ворбюрг, Нідерланди. (а.с.183)

Від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 16.11.2001 за №8727 Захарченко А.І. приватним нотарісом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області посвідчено заповіт на все майно в рівних долях на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а у разі смерті після ІНФОРМАЦІЯ_4 частка ОСОБА_1 , та по частці ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №75/02-31 від 29.01.2025, виданої ОСОБА_9 , державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що для прийняття спадщини Законом встановлено шестимісячний термін з дня смерті спадкодавця. ОСОБА_1 вчасно заяву про прийняття спадщини не подала і вважається такою, що пропустила строк для прийняття спадщини (а.с.10).

В цій же постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії №75/02-31 від 29.01.2025, виданої ОСОБА_9 , державним нотаріусом Звенигородської державної нотаріальної контори також зазначено, що після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 16.01.2024 за №26/2024 заведена спадкова справа. З заявами звернулися: 16.01.2024 про прийняття спадщини дочка ОСОБА_2 ; 02.02.2024 про прийняття спадщини дочка ОСОБА_3 ; 28.01.2025 про прийняття спадщини дочка ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки про працевлаштування від 31.01.2025 року, виданої управляючим готелю «LEchiquier Opera Paris», ОСОБА_1 працює в вищевказаному готелі за постійним контрактом з 15 квітня 2019 року на посаді бармена (а.с.20).

Згідно з даними копії посвідки на тимчасове проживання, виданої на ім`я ОСОБА_1 , номер заявки 171189597, видано дозвіл на тимчасове перебування у Франції в період з 31.05.2024 по 30.08.2024, згідно із заявкою 171189597, видано дозвіл на тимчасове перебування у Франції в період з 12.03.2025 по 11.06.2025, які надають право перетинати кордони Шенгенської зони (а.с.149-152).

Відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №19/27529-25-Вих від 03.04.2025, інформації щодо перетинання державного кордону України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в період з 20.12.2024 по 17.02.2025 в Базі даних не виявлено (а.с.144-145).

Згідно з копією скріншота листування позивача із закордонною дипломатичною установою вбачається, що запис №SKV055 на візит 20.12.2024 о 9:30 до установи «Посольство України у Французській Республіці» для ОСОБА_1 було скасовано. Причина скасування: термінове відрядження консула в регіон (а.с.95).

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Отже, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем,у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно з частинами першою, другою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом зазначеної статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо:

1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини;2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, у постановах Верховного Суду:від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17(провадження № 61-38298св18),від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19), від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22 (провадження 61-8694св23), від 13 серпня 2025 року у справі № 945/2087/21 (провадження № 61-5230св24) та інших.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками судів про те, що позивач не довела поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця, що унеможливили звернення до нотаріуса у визначений частиною першою статті 1270 ЦК України строк.

Адвокат посилається на те, що позивач ОСОБА_1 з 2019 року проживає у Франції, до України не в`їжджала тривалий час, і не була обізнаною до листопада 2024 року про смерть спадокавця її батька, а також про заповіт. Коли ж дізналася, її представник, відразу вчинила всі необхідні дії по зверненню до нотаріуса. Проте, їй було відмовлено у видачі свідоцтва через пропуски строку для подачі заяви на прийняття спадщини.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду про те, що зазначені обставини не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для спадкоємця для прийняття спадщини у визначений законом строк.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував неправомірних дій нотаріуса, яка не вчинила жодних дій для повідомлення позивача про відкриття спадщини, є безпідставними, так як судом не встановлено таких дій нотаріуса. Водночас неповідомлення позивача про зазначений заповіт, зокрема шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі, не знаходиться в причинному зв`язку з пропуском нею строку на прийняття спадщини, бо наявність у неї спадкових прав щодо майна ОСОБА_4 визначається не заповітом, за яким він заповів частину свого майна двом іншим сестрам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а правом представлення, що за своєю сутністю є спадкуванням за законом, яке передбачає появу в певних спадкоємців права на спадкування за умови смерті до відкриття спадщини того з їхніх родичів, хто був би спадкоємцем.

Так, слід зауважити, що Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50 цс 24 у пунктах 110-112 зазначила, що відповідно до підпункту 2.2 пункту 2 та підпункту 3.2 пункту 3 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, передбачено обов`язок нотаріуса після заведення спадкової справи перевіряти наявність заповіту, вчиняти дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому/їй є відомим, а також право зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. До того ж, з метою дотримання строку для прийняття спадщини нотаріус повинен роз`яснити спадкоємцям, які звернулися з приводу такої спадщини, право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття. Однак, наведені правила не передбачають для нотаріуса обов`язку у всіх випадках подавати оголошення у пресі про відкриття спадщини та закликання до спадкування; нотаріус не повинен здійснювати розшук спадкоємців, місце проживання яких йому не є відомим.

Посилання апеляційної скарги на неврахування судами постанов Верховного Суду є безпідставними, так як суди повинні враховувати останні за часом висновки, зроблені у постановах Верховного Суду, і відповідно застосовувати цю практику в своїх рішеннях.

Мотиви тривалого не спілкування із спадкодавцем носять суб`єктивний характер.

Отже, за обставин розглядуваної справи, посилання адвоката в інтересах позивача ОСОБА_1 щодо необізнаності про смерть спадкодавця не свідчить про поважність причин пропуску встановленого законом строку на прийняття спадщини. Зазначене не свідчить про те, що у спадкоємця існували перешкоди для подання заяви. Саме по собі незнання про смерть спадкодавця без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.

Вказане узгоджується з висновком, зробленим у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2025 року у справі № 303/12926/23.

Крім того, виходячи із сталої судової практики, проживання за кордоном не свідчить про наявність об`єктивних, непереборних перешкод для звернення із заявою через досить тривалий проміжок часу для прийняття спадщини. До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 лютого 2021 року у справі №569/12599/18, від 13 січня 2025 року у справі № 188/1457/23.

Також, Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, провадження № 14-50 цс 24 у пунктах 150-153 здійснила тлумачення приписів частини першої статті 1269, частини першої статті 1270, частини третьої статті 1272 ЦК України, та сформулювала такі висновки щодо застосування зазначених норм права, а саме те, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте така необізнаність повинна ототожнюватися з незнанням спадкоємцем про його право на спадкування загалом; в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Обставини усвідомлення особою того, що вона має право на спадкування за законом, наприклад, на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, та невчинення нею жодних активних дій з прийняття спадщини та щодо встановлення спадкової маси не можуть обґрунтовувати поважність причин пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, про існування якого особа не знала. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (на підставі своєї спорідненості із спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність у нього права на спадкування.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні. Вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження місцевим судом.

Аналіз вищевикладеного свідчить про те, що, ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції дійшов до правильних висновків і ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Достатніх підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції не вбачається.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат також немає.

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Давигори Світлани Анатоліївни, залишити без задоволення.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 28 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2025 року.

Судді: