ПОСТАНОВА

Іменем України

12 березня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/4837/20

провадження № 22-ц/4809/493/25

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Мурашка С. І.,

за участю секретаря судового засідання Гончар О. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:

1)приватний нотаріус Кропивницького нотаріального округу Літвінова Лариса Вікторівна,

2)приватний нотаріус Кропивницького нотаріального округу Білоус В`ячеслав Анатолійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Холоденко Роман Володимирович, на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Варакіна Н. Б.) від 20.11.2024 та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Варакіна Н. Б.) від 18.12.2024,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог

14.08.2020 ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Полудень Альона Юріївна, звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_2 , вказавши як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову: приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Літвінову Ларису Вікторівну та приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Білоуса В`ячеслава Анатолійовича, про визнання заповіту ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого 07.02.2018 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Літвіновою Ларисою Вікторівною, зареєстрованого за № 96, недійсним.

Свою вимогу позивач обґрунтував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , яка за заповітом, посвідченим 06.04.2017 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Білоусовим В. А. та зареєстрованим за № 129, заповіла ОСОБА_1 свою квартиру АДРЕСА_1 .

Спадкова справа № 1/2020 до майна померлої ОСОБА_3 заведена приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Білоусовим В. А.

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до нотаріуса за оформленням свої спадкових прав, але нотаріус Білоусов В. А. виніс постанову від 10.08.2020 № 44/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане нерухому майно у зв`язку з наявністю іншого (нового) заповіту ОСОБА_3 , складеного на користь ОСОБА_2 й посвідченого 07.02.2018 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Літвіновою Л. В. та зареєстрованого за № 96.

Позивач вважає, що є підстави для визнання судом заповіту ОСОБА_3 від 07.02.2018 недійсним так, як на момент його складання ОСОБА_3 було близько 90 років, вона страждала психічними розладами, віковим склерозом. Так приблизно з грудня 2017 року її звичайна поведінка почала змінюватися, вона стала не впізнавати оточуючих її людей, забувала події, які відбулися недавно, втрачати орієнтацію у просторі та часі, чинити неадекватно в побуті, стверджувала, що спілкується з померлими родичами. Вона неодноразово зверталася до поліції. На такий її стан почали зауважувати її сусіди.

Оскільки родичі ОСОБА_3 , зокрема її троюрідний онук ОСОБА_1 , проживали в м. Миколаїв, постійно навідувати її вони не мали змоги, але періодично приїжджали, передавали продукти, забезпечували всім необхідним.

Влітку 2017 року ОСОБА_3 випадково познайомилась з ОСОБА_2 , який став приїжджати регулярно без запрошення відвідувати її.

ОСОБА_3 скаржилась родичам, що ОСОБА_2 змушує її зробити заповіт на квартиру, забрав всі документи та паспорт, але ці її скарги не було взято до уваги так, як вона страждала розладами пам`яті, свідомості та кожен раз називала його по різному - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , «міліціонером», «таксистом».

Згодом вона відмовлялась спілкуватись з родичами. Як з`ясувалося, ОСОБА_2 налаштовував її проти рідних та знайомих, скористався похилим віком, станом здоров`я, увійшов у довіру та вмовив підписати заповіт, який вона власноручно порвала та вигнала ОСОБА_2 .

2.Короткий зміст рішення суду

2.1. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.11.2024 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета позову: приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Літвінова Лариса Вікторівна, приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Білоус В`ячеслав Анатолійович, про визнання заповіту недійсним задоволено. Суд визнав заповіт, складений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Літвіновою Ларисою Вікторівною 07.02.2018 за № 96, недійсним.

У порядку розподілу судових витрат суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,80 грн.

Суд встановив, що станом на 07.02.2018 дату посвідчення оспорюваного у цій справі заповіту) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждала на тяжкий хронічний, психічний розлад у формі судинної деменції (згідно МКХ 10 F 01.8) та за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними.

З огляду на це суд вважав, що в цьому випадку волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним та не відповідало її волі.

2.2. Додатковим рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.12.2024 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати на оплату проведення судово-психіатричної експертизи по справі в розмірі 7755,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 28000,00 грн.

У задоволенні вимог заявника про стягнення судового збору в розмірі 840,80 грн суд відмовив, оскільки рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.11. 2024 судовий збір вже було стягнуто з відповідача на користь позивача.

3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Відповідач ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Холоденко Роман Володимирович, звернувся до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.11.2024 у справі № 404/4837/20 та додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.12.2024 у цій же справі.

Апелянт просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту ОСОБА_3 від 07.02.2018 недійсним.

Відповідач зазначив, що він не погоджується з рішенням суду через недоведеність обставин, які мають значення для справи та які суд першої інстанції визнав встановленими, а саме, що спадкодавеця ОСОБА_3 на час складання оспорюваного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла розумно керувати ними через нібито психічне захворювання. Суд неправильно оцінив показання світків, висновок посмертної судової психіатричної експертизи та пояснення приватного нотаріуса Літвінової Л. В.

Зокрема, суд не врахував, що перед посвідчення заповіту нотаріус перевірив дієздатність ОСОБА_3 і сумнівів у її дієздатності у нотаріуса не виникло, що зводить до мінімуму ризик складання заповіту особою в стані фактичної недієздатності.

Показання свідків про поведінку особи не є прямими доказами фактичної недієздатності, а мають лише побічне значення для встановлення її здатності розуміти значення своїх дій та/або розумно керувати ними.

Висновок експертизи здобутий з порушенням встановленого порядку, а тому він є недопустимим доказом. До того ж судинна деменція може розвинутися раптово в результаті інсульту або поступово в результаті кількох малих інсультів. Однак медичні документи ОСОБА_3 не містять відомостей про діагностування у неї інсульту, а тому висновок експертизи є необґрунтованим.

Отриманні судом пояснення судового експерта Григор`євої І. В. не усунули сумнівів у достовірності висновку експертизи. Крім того, відповідач та його представник не були повідомленні про судове засідання, в якому експерт роз`яснила суду свій висновок.

Таким чином, апелянт вважає, що позивач не довів свої вимоги, а рішення суду є помилковим.

Стосовно додаткового рішення суду, то апелянт вказав на те, що витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі 28000,00 грн є неспівмірними зі складністю справи, витраченим адвокатом часом та виконаною ним роботою, надміру завищеними.

4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

До Кропивницького апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, який подав позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє представник адвокат Полудень Альона Юріївна.

У ньому йдеться про необґрунтованість апеляційної скарги, яку подав відповідач. Зокрема, вказується, що доводи апелянта про недопустимість висновку посмертної психологічної експертизи через нібито порушення порядку здобуття доказів не заслуговують на увагу. Висновок експерта ґрунтується на об`єктивних медичних даних про стан здоров`я спадкодавеці до та на час складання нею оспорюваного заповіту, які містять достовірні відомості про наявність у неї захворювань, що зумовили неадекватний церебральний кровообіг та хронічне прогресуюче порушення функцій головного мозку.

При цьому відповідач не оскаржував ухвалу суду про призначення такої експертизи, а також надалі не просив суд призначити повторну експертизу.

Крім того, усі письмові пояснення світків, які попередньо були відібрані адвокатом, були ними підтверджені під час їх допиту у судовому засіданні.

5.Короткий зміст позицій сторін у судовому засіданні 12.03.2025

Апелянту (відповідачу) ОСОБА_2 на адресу, яку він вказав у своїй апеляційній скарзі: АДРЕСА_2 , суд надіслав судову повістку-повідомлення про судове засідання, призначене на 12.03.2021 о 12:00 у приміщенні Кропивницького апеляційного суду за адресою: м. Кропивницький, просп. Європейський, буд. 2, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (судових повісток) № 704 (Т.2, а. с. 185). Судову повістку позивачу не вручено, але відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України відмітки у поштовому повідомленні вона вважається врученою відповідачу 08.03.2025.

Представник апелянта адвокат Холоденко Роман Володимирович повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку у його електронний кабінет у ЄІТС судової повістки-повідомлення 19.02.2025 о 13:47:14 (Т. 2, а. с. 180), але у призначений час до суду не з`явився, своєчасно не повідомив суд про причини свої неявки.

Позивач ОСОБА_1 повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 996 згідно з яким судову повістку-повідомлення йому вручено 24.02.2025 (Т. 2, а. с. 182). У судове засідання в призначений час позивач не особисто з`явився.

Представник позивача адвокат Полудень Альона Юріївна була присутня у судовому засіданні, апеляційну скаргу не визнала, надала суду усні пояснення щодо правової позиції позивача.

Треті особи, які не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Кропивницького нотаріального округу Білоус В`ячеслав Анатолійович та приватний нотаріус Кропивницького нотаріального округу Літвінова Лариса Вікторівна повідомлені належним чином про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 216 та № 518 (Т. 2, а. с. 183, 184, відповідно), у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що апелянт та його представник, а також треті особи у цій справі належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомили, колегія суддів судової палати у цивільних справах Кропивницького апеляційного суду постановила протокольну ухвалу від 12.03.2025 о 12:12:27 про розгляд справи за відсутності цих учасників справи (Т. 2, а. с. 191).

12.03.2025 о 12:16 на електронну адресу Кропивницького апеляційного суду надійшло підписане о 12:14:00 електронним підписом Холоденка Романа Володимировича клопотання про відкладення розгляду справи (Т. 2, а. с. 194, 195).

Оскільки це клопотання подане представником апелянта після початку судового засідання та постановлення апеляційним судом ухвали про розгляд справи за фактичної явки її учасників, які належним чином повідомленні про час, дату та місце розгляду справи, а також враховуючи, що головуючому у справі клопотання було передане з канцелярії суду після ухвалення постанови суду від 12.03.2025 та її проголошення, клопотання про відкладення розгляду справи суд не розглядав і не вирішував.

6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що основне рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а томувимога апеляційної скарги щодо цього рішення задоволенню не підлягають, натомість додаткове рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для його скасування та ухвалення нового.

7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини:

06.04.2017 ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Білоусовим В. А. та зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 129, яким заповіла ОСОБА_1 квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , та предмети домашньої обстановки й вжитку (Т. 1, а. с. 8, 136).

Цей заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі 06.04.2017 за номером: 60493569 (Т. 1, а. с. 140).

07.02.2018 ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Літвіновою Л. В. та зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 96, яким заповіла ОСОБА_2 усі свої права та обов`язки, які належать їй на час складання заповіту та можуть належати їй у майбутньому, а також усе її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, а також все те, що їй буде належати на день її смерті та на що вона матиме право за законом (Т. 1, а. с. 47).

Цей заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі 07.02.2018 за номером: 61971218 (Т. 1, а. с. 140, на звороті).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кропивницькому Кіровоградської області у віці 91 рік померла ОСОБА_3 про що Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) складено актовий запис № 362, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 10.02.2020.

11.02.2020 приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Білоусов В. А. за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини завів спадкову справу № 1/2020 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 130 163).

13.02.2020 заяву про прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_3 від 07.02.2018 подав до нотаріуса Чорний Василь Васильович (Т. 1, а. с. 142).

10.08.2020 приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Білоусов В. А. виніс постанову № 43/02-14, якою ОСОБА_1 відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з наявністю іншого заповіту, посвідченого 07.02.2018 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Літвіновою Л. В. за № 96 (Т. 1, а. с. 155).

Свідоцтва про право на спадщину будь-кому зі спадкоємців не видано.

8.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

8.1.Норми права та їх джерела

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст. 1234 ЦК України).

Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання (ч. 1 ст. 1247 ЦК України).

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (абз. 1 ч. 2 ст. 1247 ЦК України).

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу (ч. 3 ст. 1247 ЦК України).

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (ч. 4 ст. 1247 ЦК України).

Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить (ч. 2 ст. 1254 ЦК України)

За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч. 2 ст. 1257 ЦК України).

Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини (ч. 3 ст. 1257 ЦК України).

Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч. 1 ст. 225 ЦК України).

Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу (ч. 4 ст. 1254 ЦК України).

8.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати значущі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування. При цьому право дієздатності фізичної особи на заповіт, як і будь-яке суб`єктивне цивільне право, здійснюється нею вільно, на власний розсуд (див. постанови Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 462/4875/17, від 27.02.2023 у справі № 334/5171/13-ц, від 24.01.2024 у справі № 693/1314/19).

Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування.

Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, бувши належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що заповіт є одностороннім правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК України немає відповідного правила.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, недійсними є заповіт:

1) в якому волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі;

2) складений особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту);

3) складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Навпаки, відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

У постанові від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку недійсності чи нікчемності правочину насамперед йдеться про юридичну кваліфікацію об`єктивно наявного та вираженого у певний спосіб волевиявлення суб`єкта права щодо виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.11.2019 у справі № 496/4851/14-ц виснував, що правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Аналогічний висновок про застосування ч. 1 ст. 225 ЦК України міститься у постанові Верховного Суду України від 29.02.2012 у справі № 6-9цс12 про визнання заповіту недійсним.

Підставою для визнання правочину недійсним згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

В основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Такі ж висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 554/11179/13-ц, від 02.11.2020 у справі № 326/81/15, від 22.12.2021 у справі № 350/792/20 тощо).

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку у підготовчому провадженні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Полдень А. Ю. звернулася до суду з клопотанням про призначив посмертної судово-психіатричної експертизи з метою встановлення психічного стану ОСОБА_3 на час складання нею оспорюваного заповіту та її здатності усвідомлювати значення своїх дій та (або) розумно керувати ними (Т. 1, а. с. 54 57).

Це клопотання також супроводжувалося іншими клопотаннями про витребування медичної документації ОСОБА_3 для надання її експертам.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.12.2020 витребувано у Комунального некомерційного підприємства «Центральна міська лікарня» Міської ради міста Кропивницького» медичну картку та історію хвороби ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 61).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.12.2020 витребувано у Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2 м. Кропивницького» Міської ради міста Кропивницького» медичну картку та історію хвороби ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 62).

06.01.2021 на виконання ухвали до суду надійшли витребувані документи (Т. 1, а. с. 74).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 01.02.2021 за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено КНЕП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» (Т. 1, а. с. 99 101).

У зв`язку із надходженням до суду клопотання керівника судово-психіатричної експертної комісії КНЕП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» Тарасова О. про надання додаткових матеріалів медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_3 , суд постановив ухвалу від 30.07.2021 про поновлення раніше зупиненого на час проведення експертизи провадження у справі та призначив судове засідання на 30.07.2021 (Т. 1, а. с. 111).

Ухвалою Кіровськогорайонного суду м.Кіровограда від 30.07.2021 витребувано у КНП «Центральна міська лікарня міської ради м. Кропивницького» оригінал медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення ОСОБА_3 за період з 15.06.2017 по 03.07.2017 (Т. 1, а. с. 112).

16.03.2021 на виконання ухвали до суду надійшли витребувані документи (Т. 1, а. с. 119).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.09.2021 за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 у справі повторно вирішено питання про призначення посмертної судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам КНЕП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради», яких попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384, ст. 385 КК України. На вирішення експертизи поставлено питання:

1) чи усвідомлювала ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи наявні у неї захворювання та її вік, на момент складання заповіту 07.02.2018 на ім`я ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Літвіновою Л. В., значення своїх дії та чи могла керувати ними ?

2) чи була здатна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи наявні у неї захворювання та її вік, правильно сприймати 07.02.2018 обставини, що мали відношення до складання та підписання заповіту на ім`я ОСОБА_2 , який було посвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Літвіновою Л. В. 07.02.2020?

3)в якому психічному стані знаходилася ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час складання заповіту 07.02.2018 на ім`я ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Літвіновою Л.В. 07.02.2020?

Оплату за проведення експертизи покласти на ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 121 122).

13.01.2022 до суду від КНЕП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» надійшов висновок судово-психіатричного експерта від 17.12.2021 № 458 згідно з яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,станом на 07.02.2018 страждала на тяжкий хронічний, психічний розлад у формі судинної деменції (згідно МКХ 10 F 01.8). За своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними (Т. 1, а. с. 181 184).

Згідно з дослідницькою частиною висновку експерта він ґрунтується на експертному дослідженні наданих судом матеріалів цивільної справи № 404/4837/20, зокрема, змісті численних звернень ОСОБА_3 до поліції на номер «102», зібраних адвокатом в порядку, передбаченому п. 7 ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» поясненнях сусідів ОСОБА_3 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про її поведінку, а також медичних документів ОСОБА_3 , які суд надав експерту.

Відповідно до ч. 2 ст. 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Суд першої інстанції не лише дослідив письмовий висновок судово-психіатричної експертизи, а й опитав у судовому засіданні експерта ОСОБА_9 , порівняв його з іншими письмовими доказами у справі та показаннями допитаних судом свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які підтвердили свої письмові пояснення, раніше зібрані адвокатом Полудень А. Ю.

Як наслідок, суд не встановив наявність суперечності висновку експерта іншим матеріалам справи, а також у суду не виникло сумнівів у правильності висновку експертизи, тому повторну експертизу суд не призначив.

Доводи апеляційної скарги цих висновків місцевого суду не спростовують, а твердження апелянта про недопустимість цього висновку посмертної судово-психологічної експерти як доказу безпідставні.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє неспроможні доводи апелянта про те, що суд не врахував письмові пояснення приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Літвінової Л. В. про те, що посвідчуючи 07.02.2018 заповіт ОСОБА_3 вона з`ясовувала дійсні її наміри, встановила повне розуміння нею значення правових наслідків вчинюваного правочину, а тому у нотаріуса сумнівів в її дієздатності не виникло, ОСОБА_3 усвідомлювала значення своїх дій та могла керуватися ними.

Можливості нотаріуса об`єктивно перевірити достовірно та достовірно встановити здатність особи усвідомлювала значення своїх дій та (або) не можливість повністю керувати ними є досить обмеженою, а тому пояснення нотаріуса не можуть спростувати висновок експерта.

Порушень порядку призначення та проведення експертизи суд не встановив.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

У ч. 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У частинах 1 - 3 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши висновок судово-психіатричної експертизи у сукупності з іншими доказами у справі, які узгоджуються між собою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність тієї обставини, що станом на день складання оспорюваного заповіту (07.02.2018) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страждала на тяжкий хронічний, психічний розлад у формі судинної деменції (згідно МКХ 10 F 01.8) та за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними, а тому обґрунтованого вважав, що є достатньо підстав для визнання цього заповіту недійсними.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Необхідно враховувати, що як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.

Зважаючи на встановлену ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, а також положення ч. 3 ст. 1254 ЦК України про те, що кожен новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним, існування фактично недійсного заповіту через невідповідність волевиявлення заповідача ОСОБА_3 її волі створює негативні правові наслідки для позивача, оскільки у випадку, коли такий заповіт не буде визнаний судом недійсним, позивач позбавляється права на спадкування за заповітом, який спадкодавиця склала перед ним.

Натомість відповідно ч. 4 ст. 1254 ЦК України задоволення позову ОСОБА_1 про визнання оспорюваного заповіту недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України, відновить чинність попереднього, складено на користь позивача, заповіту. Тобто, порушене право позивача буде захищене у спосіб, передбачений законом.

Отже, по суті спору місцевий суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Стосовно доводів апеляційної скарги про додаткове рішення суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частинами 3 та 4 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Тлумачення положень ст. 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги.

Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України).

Положення ЦПК України визначають обов`язок суду для вирішення питання про судові витрати призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше 20 днів, якщо справа не слухається в письмовому провадженні (ч. 2, ч. 3 ст. 246 ЦПК України).

Отже, законодавець визначив обов`язок суду призначити заяву сторони про розподіл судових витрат в судове засідання, якщо справа розглядалася з призначенням її до розгляду по суті в судових засіданнях (не в письмовому провадженні), за наслідком проведення якого має бути прийнято відповідне процесуальне рішення (додаткова постанова, додаткова ухвала).

Однак, у випадку задоволення заяви сторони про розподіл судових витрат, щодо яких сторона доказів не надала, поданої на підставі ст. 246 ЦПК України, слід взяти до уваги, що судом під час розгляду справи по суті питання про розподіл судових витрат не розглядалося на засадах змагальності та рівності, оскільки докази на підтвердження розміру судових витрат сторонами не були подані до закінчення судових дебатів чи внаслідок залишення позову без розгляду в підготовчому судовому засіданні.

У процедурі розгляду такої заяви суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи ч. 2 ст. 246 ЦПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання.

Отже, положення ч. 4 ст. 270 ЦПК України про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання, не виключають обов`язку суду повідомити сторони про призначення судового засідання з розгляду заяви про розподіл судових витрат відповідно до ч. 2 ст. 246 ЦПК України чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).

Неявка сторони в судове засідання за умов дотримання судом вимоги про повідомлення сторони про призначення заяви до розгляду в судовому засіданні, не перешкоджає розгляду такої заяви та прийняттю відповідного додаткового рішення за наслідком розгляду. В ухвалі про призначення заяви до розгляду в судовому засіданні суд може визначити обов`язок сторін з`явитися в судове засідання або розглянути заяву без участі представників сторін, надавши їм можливість подати письмові заперечення щодо розміру заявлених до компенсації витрат на професійну правничу допомогу відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України та прийнявши за наслідком розгляду такої заяви відповідне додаткове рішення (постанову) про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Подібний правовий висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.07.2023 у справі № 911/3312/21 (п. 7.34 7.37) в якій на розгляд Великої Палати Верховного Суду було передано правове питання про порядок і процедуру ухвалення додаткового судового рішення.

З матеріалів справи вбачається, що 25.11.2024 представник позивача адвокат Полудень А. Ю. звернулася до Кіровського районного суду м. Кіровограда із заявою про відшкодування витрат позивача на проведення судово-психіатричної експертизи та витрат на професійну правничу допомогу. У заяві вказано, що до закінчення судових дебатів представник позивача зробила заяву про надання до суду доказів судових витрат, які поніс позивач, продовж п`яти днів після ухвалення рішення суду. До заяви додано докази судових витрат (Т. 2, а. с. 113 -122).

Відомості про те, що суд постановив ухвалу про призначення питання про ухвалення додаткового рішення у судовому засіданні, або відомості про те, що він повідомив належним чином учасників справи, зокрема сторони, про час, дату та місце розгляду цього питання у справі відсутні.

При цьому у додатковому рішенні від 18.12.2024 суд вказав, що нібито позивач був повідомлений належним чином про час та місце розгляду, але в судове засідання не з`явився, а відповідач та треті особи у судове засідання не з`явилися.

Попри те, що суд розглянув справу в порядку загального позовного провадження, він ухвалив додаткове рішення про судові витрати з порушенням ч. 2 ст. 246, ч. ч. 3, 4 ст. 270 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Тим самим суд позбавив учасників справи, зокрема сторони, бути обізнаними про час, дату та місце розгляду питання про розподіл судових витрат, доводити у змагальному процесу свої вимоги та заперечення щодо цього.

З огляду на зміст п. 4 ч. 1, п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України таке порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Отже, оскаржуване додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.12.2024 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення щодо розподілу інших судових, які пов`язані з розглядом цієї справи в суді першої інстанції.

Питання розподілу судового збору суд вирішив у рішенні від 20.11.2024.

Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Практична реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони направлений на забезпечення справедливості цивільного судочинства та ефективності судового захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950), вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим («East/West Alliance Limited» проти України», п. 268).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову покладаються на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат (ч. 4 ст. 139 ЦПК України).

Згідно з п. 6 ч. 139 цього ж Кодексу розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Колегія суддів апеляційного суду вже згадувала вище за текстом цієї постанови, що ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.09.2021 за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 у справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам КНЕП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради».

Оплату за проведення цієї експертизи покладено на позивача ОСОБА_1 .

Згідно з листом КНЕП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 08.12.2021 № 294/12 вартість такої експертизи становить 7755,00 грн (Т. 1, а. с. 178).

Відповідно до квитанції від 14.12.2021 № 0,0..1 ОСОБА_1 сплатив КНЕП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» 7755,00 грн за експертизу (Т. 1, а. с. 176).

13.01.2022 до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 458 (Т. 1, а. с. 181 184).

Отже, до ухвалення рішення суду від 20.11.2024 позивач надав до суду докази понесених витрат на проведення експертизи, відповідні докази суд залучив до матеріалів справи, відповідач заперечень про непропорційність не висував, а тому, ухвалюючи основне рішення, суд мав змогу вирішити питання розподілу цих судових витрат, але не зробив цього.

Усуваючи цей недолік, місцевий суд ухвалив додаткове рішення, зокрема про присудження позивачу компенсації витрат на експертизу. Проте з наведених вище причин вказане додаткове рішення підлягає скасуванню.

У зв`язку з таким з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню компенсація понесених витрат на оплату судово-психіатричної експертизи у розмірі 7755,00 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу, то згідно з ч. 1 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ч. ч. 1 - 5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), акт виконаних робіт (детальний опис робіт, наданих послуг).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акта виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат (за виключенням фіксованого гонорару адвоката) є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач навів орієнтовний розрахунок своїх судових витрат, зокрема, вказав, що очікувані витрати на професійну правничу допомогу орієнтовно становитимуть 12000,00 грн.

У заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивача адвокат Полудень А. Ю. просила компенсувати коштом відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 28000,00 грн.

На підтвердження цих судових витрат представник позивача надав до суду докази:

- договір про надання правової допомоги від 10.08.2020 № 33, укладений між адвокатом Полудень А. Ю. та ОСОБА_1 , згідно з п. 4.2 якого вартість послуг з надання клієнту консультацій 2000,00 грн, складання позовної заяви 12000,00 грн, гонорар за представництво клієнта в суді 10000,00 грн, складання клопотань та заяв правового характеру 2000,00 грн, інші види правової допомоги 2000,00 грн/1 год роботи (Т. 2, а. с. 113);

- звіт про надану правничу допомогу за період з 10.09.2020 по 25.11.2024 згідно з яким адвокат Полудень А. Ю. виконала роботи та надала послуги ОСОБА_1 : консультацію про визнання недійсним заповіту 2000,00 грн, складання та подання до суду позовної заяви про визнання заповіту недійсним 12000,00 грн, складання та подання до суду клопотання про призначення експертизи 2000,00 грн, складання та подання клопотання про виклик свідків 2000,00 грн, представництво інтересів клієнта в суді першої інстанції 10000 грн, всього 28000,00 грн (Т. 2, а. с. 115);

- рахунок від 14.08.2020 № 39 на суму 14000,00 грн (Т. 2, а. с. 116);

- акт прийому передачі від 14.08.2020№ 39 (Т. 2, а. с. 118);

- рахунок від 20.11.2024 № 23 на суму 14000,00 грн (Т. 2, а. с. 117);

- акт прийому передачі від 20.11.2024 № 23 (Т. 2, а. с. 119);

- квитанцію від 14.08.2020 №39/1 про прийняття адвокатом Полудень А. Ю. від ОСОБА_1 оплати за договором в сумі 14000,00 грн (Т. 2, а. с. 120);

- квитанцію від 20.11.2024 № 23/1 про прийняття адвокатом Полудень А. Ю. від ОСОБА_1 оплати за договором в сумі 14000,00 грн (Т. 2, а. с. 121).

Враховуючи те, що суд першої інстанції порушив порядок ухвалення додаткового рішення, розглянувши заяву представника позивача без повідомлення учасників справи, це унеможливило іншій стороні, відповідачу, надати відповідні заперечення проти таких вимог та доводити неспівмірність витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5, ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

З огляду на це суд апеляційної інстанції має оцінити доводи апеляційної скарги відповідача щодо неспівмірності витрат позивача на професійну правничу допомогу зі складністю цієї справи.

Однак супереч покладеного в цьому випадку на відповідача обов`язку доведення неспівмірності таких судових витрат (ч. 6 ст. 137 ЦПК України) він не навів конкретного обґрунтування свого аргументу, а тому не довів стверджувальну ним неспівмірність.

Проте, колегія суддів апеляційного суду звернула увагу на те, що залишилося поза увагою суду першої інстанції заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу (2800,00 грн) істотно перевищує заявлену у попередньому розрахунку суму таких витрат (12000,00 грн).

Звісно, відповідно до ч. 3 ст. 134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу за результатами розгляду справи.

Водночас позивач заявляючи вимогу про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу у 2,5 раза більшу від попереднього розрахунку, мав би обґрунтувати необхідність такого істотного збільшення цієї суми, особливо зважаючи на те, що у договорі з адвокатом визначено чіткі тарифи на всі послуги й роботи, які продовж дії договору не змінювалися, а також те, що перелік робіт та послуг адвоката, вказаний в актах приймання-передачі та звіті був прогнозований з огляду на предмет спору та категорію цієї справи.

Фактично в орієнтовний розрахунок витрат позивач та ого представник включили лише витрати на складання позовної заяви 12000,00 грн, але не включили консультацію, надану адвокатом клієнту, яка передувала пред`явленню позову, підготовку клопотань про призначення необхідної у такій категорії справи судово-психіатричної експертизи та виклик свідків, фіксований гонорар за представницькі послуги адвоката безпосередньо в суді у фіксованому розмірі. Отже, всі витрати на професійну правничу допомогу, які просить компенсувати йому позивач, були прогнозованими і він мав реальну можливість вказати заздалегідь реальну суму таких витрат.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку (ч. 4 ст. 141 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно і чесно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, тобто добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Варто розуміти, що принцип добросовісності є загальноправовим принципом, а тому реалізується не лише в матеріальному праві, а й процесуальному. Таким чином процесуальна діяльність учасників справи має відповідати цьому принципу.

З огляду на обставини попереднього визначення позивачем витрат на професійну правничу допомогу та істотне збільшення ним своєї вимоги про компенсацію цих витрат, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про застосування норми ч. 4 ст. 141 ЦПК України шляхом обмеження компенсації судових витрат тією сумою, яка зазначена ним у попередньому розрахунку, тобто 12000,00 грн.

9.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Оскаржуване основне рішення суду першої інстанцій у межах доводів касаційної скарги ґрунтуються на правильно оцінених доказах, повно і об`єктивно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини. Суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи по суті.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та установлення обставин справи.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення від 20.11.2024 з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а це судове рішення - без змін.

Натомість додаткове рішення суду від 18.12.2024 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права, яке є обов`язковою підставою для ухвалення нового рішення.

10.Про судові витрати

Згідно з п.п. «в» ч. 4 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

У цій справі апелянт поніс витрати по сплаті судового збору в сумі 1261,50 грн за подання до суду апеляційної скарги (Т. 2, а. с. 143).

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції залишає без змін основне рішення суду, яким задоволено пред`явлений до відповідача позов, то за принципом розподілу судового збору (ч. 1 ст. 141 ЦПК України) ці витрати покладаються на нього без компенсації.

Про будь-які інші судові витрати, пов`язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, учасники справи до суду заяв не подали.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Холоденко Роман Володимирович, на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.11.2024 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 , від імені якого діє представник адвокат Холоденко Роман Володимирович, на додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.12.2024 задовольнити частково.

Додаткове рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18.12.2024 скасувати і ухвалити нове судове рішення, стягнути з ОСОБА_2 (РОНКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) компенсацію витрат на оплату судово-психіатричної експертизи в сумі 7755,00 грн, а також компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в сумі 12000,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст цього рішення складений 07.11.2025.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

С. І. Мурашко