ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9873/25 Справа № 213/3650/25 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/3650/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року, яке ухвалено суддею Мазуренком В.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 серпня 2025року, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (надалі ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС»)звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 08.04.2016 між Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду №200499209 щодо кредитування - кредитний договір, відповідно до умов якого (повернення, платності, строковості) банк надав відповідачці у користування кредитні кошти в розмірі 10 200,00 грн, з встановленим строком користування з 08.04.2016 по 08.04.2019, а відповідачка зобов`язалася повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20.07.2020 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020, укладеного за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071 проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за зазначеним кредитним договором.

ПАТ «Банк Михайлівський», правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», виконав свої зобов`язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідачка порушила умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк.

Станом на 20.03.2025 загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить 30 692,36 грн, з яких: 10 084,81 грн заборгованість за кредитом; 20 607,55 грн заборгованість за відсотками.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором №200499209 від 08.04.2016 у загальному розмірі 48 084,85 грн, яка складається з суми заборгованості 30 692,36 грн, суми інфляційних втрат 14 627,65 грн, суми 3% річних 2 764,84 грн., а також судові витрати у справі.

Заочним рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не дослідив належним чином наданий позивачем доказ наявності заборгованості (виписки по рахунку, як того вимагає чинне законодавство України). Виписки, що додані до позовної заяви сформовані відповідальною особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки з 23.05.2016 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб наділений повноваженнями ПАТ «Банк Михайлівський». Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав виписки по рахунку за кредитним договором №200499209 від 08.04.2016 саме за період з дати запровадження тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Михайлівський», з 23.05.2016 по 27.07.2020, що були сформованими за даними з Єдиної операційно-інформаційної системи Фонду, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо недоведеності позовних вимог. При цьому, у доданих до позову виписках (електронних) зазначено: дату, час, прізвище відповідальної особи, яка формувала виписки, затверджена форма виписки та цифрова програма. Щодо номерів рахунків у виписках то особливості операційної роботи банку щодо ведення обліку договорів (у випадку щодо кредитної картки зокрема): нарахування відсотків, штрафів, зарахування внесених коштів, облік виданих коштів та вцілому діяльність щодо обороту грошових коштів не має бути предметом розгляду в межах даної позовної заяви, оскільки банк як оператор грошових операцій відповідно до законодавства здійснює вищезазначені дії, а для ідентифікації виписок чи будь-яких інших банківських документів в них зазначається саме номер і дата договору щодо якого здійснюються банківські операції.

Наголошує на тому, що до позовної заяви додано витяг з реєстру, де зазначено РНОКПП відповідачки та прізвище ОСОБА_1 , яка є боржником по декількох кредитних договорах, а тому суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності доказів наявності у позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором, який є предметом данного спору.

На підтвердження цих доводів, позивачем ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» надано до суду апеляційної інстанції витяг з Додатку №1 до Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.04.2016 ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Банк Михайлівський» із заявою (оферта) №200499209 про відкриття поточного рахунку та надання кредиту у виді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, у розмірі 10 200,00 грн. Дана заява підписана особисто ОСОБА_1 та представником банку.

Згідно довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту, сума кредиту до 50 000 грн., строк кредиту 12 місяців. В довідці зазначені загальні умови надання кредиту в рамках карткового продукту та орієнтовна сукупна вартість кредиту в рамках карткового продукту, з якими позичальниця ознайомлена 08.04.2016, про що свідчить її підпис.

Відповідно до розписки про отримання платіжної картки ОСОБА_1 отримала платіжну картку № НОМЕР_1 , відповідно до договору №200499209 від 08.04.2016.

20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами.

Згідно з витягом з Додатку №1 до Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги позивачу відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №200423940 від 29.12.2015, загальний розмір заборгованості складає 13 116,39 грн, з яких: 4 542,27 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 8 574,12 грн - заборгованість за нарахованими доходами.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість відповідача за кредитним договором складає 48 084,85 грн, з яких: 30 692,36 грн сума боргу; 14 627,65 грн інфляційні збільшення; 2 764,84 грн штрафні санкції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №200499209 від 08 квітня 2016 року, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необгрунтованості, оскільки, позивачем не доведено належними та допустимими доказами, як розмір заборгованості, так і перехід до нього права вимоги за кредитним договором №200499209 від 08 квітня 2016 року від первісного кредитора ПАТ «Банк Михайлівський».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Встановлено та сторонами не оспорюється, що 08 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Банк Михайлівський» із заявою (оферта) №200499209 про відкриття поточного рахунку та надання кредиту у виді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка, у розмірі 10 200,00 грн.

Звертаючись до суду з вказаними позовними вимогами, позивач посилався на те, що до нього перейшло право вимоги за договором №200499209 від 08 квітня 2016 року на підставі Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, а також на підставі Додатку №1 до цього Договору.

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною третьою статті 12ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У пункті 3 частини 2 статті 129 Конституції України закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України.) Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування - це процесуальний обов`язок суду.

Матеріалами справи підтверджується, що 20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк ПАТ «Банк Михайлівський» відступає новому кредитору ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами.

Згідно з витягом з Додатку №1 до Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, який було надано позивачем до суду першої інстанції, позивачу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №200423940 від 29.12.2015, загальний розмір заборгованості складає 13 116,39 грн, з яких: 4 542,27 грн - заборгованість за основним зобов`язанням, 8 574,12 грн - заборгованість за нарахованими доходами.

Зазначений Витяг не містить відомостей про те, що позивачу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №200499209 від 08 квітня 2016 року, у зв?язку з чим суд першої інстанції дійшові вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог з підстав недоведення позивачем ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» наявності у нього права вимоги у цій справі.

Витяг з Додатку №1 до Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, щодо відступення позивачу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №200499209 від 08 квітня 2016 року було надано позивачем лише до суду апеляційної інстанції, однак, колегія суддів не може прийняти подані до суду апеляційної інстанції нові докази, оскільки такі докази у суд першої інстанції не подавалися та позивачем не обґрунтовано неможливість подання до суду такого доказу в межах строків, визначених ЦПК України.

Так, частинами першою та другою статті 367 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, на підтвердження обґрунтувань позову в частині навності у нього права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №200499209 від 08 квітня 2016 року, окрім кредитного договору №200499209 від 08 квітня 2016 року та Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, інших доказів, зокрема, належного Витягу з Додатку № 1 до Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, на підтвердження заявлених вимог до суду першої інстанції не надав.

Отже, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надав до суду першої інстанції належних доказів на підтвердження переходу до нього права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №200499209 від 08 квітня 2016 року.

Надаючи такі докази до суду апеляційної інстанції, позивач у відповідності до вимог ст. 367 ЦПК України, не навів виняткових випадків неподання такого доказу до суду першої інстанції, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для прийняття вказаного доказу, як належного та допустимого.

Таким чином, колегія суддів не приймає додані до суду апеляційної інстанції нові докази, а саме Витягу з Додатку № 1 до Договору №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, який є відмінним від Витягу наданого до суду першої інстанції, оскільки такі докази до суду першої інстанції позивачем не подавалися, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції. Надані позивачем додаткові докази зберігалися у нього, а відтак, будь-які об`єктивні причини їх неподання суду першої інстанції відсутні.

Наведені вище обставини узгоджуються з висновками, викладеними в Постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 522/16724/16-ц, провадження № 61-28810св18.

На підставі наведеного вище, колегія суддів вважає цілком правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених апелянтом у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 серпня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: