Справа №461/3376/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 листопада 2025 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі:

головуючого судді Радченка В.Є.

з участю:

секретаря судового засідання Чорнія Н.І.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Кирдана А.В. (в режимі ВКЗ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до АТ КБ «Приват Банк» (юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд. 1 Д, адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.50) про визнання дій відповідача щодо користування частиною коштів, які були йому переказані, незаконними; про відшкодування моральної та матеріальної шкоди; про повернення недоотриманих сум,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до АТ КБ «Приват Банк» про визнання дій відповідача щодо користування частиною коштів, які були йому переказані, незаконними; про відшкодування моральної та матеріальної шкоди; про повернення недоотриманих сум, відповідно до якого просить визнати дії відповідача щодо користування частиною коштів, які були йому переказані, незаконними, відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 3138,25 грн. та моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

Свої вимоги обгрунтовує наступним. Позивач зазначає, що Пенсійний фонд України здійснює їй пенсійні виплати у Львівське відділення «Приват Банк». ОСОБА_1 стверджує, що при перевірці переказів і виплат за 2024 рік нею було виявлено розбіжності у сумах. Зокрема, вказує, що 08.08.2024 року Пенсійний фонд України переказав 6505,33 грн., відповідач виплатив 3690 грн.; 12.08.2024 року та 13.08.2024 року відповідач невідомо кому переказав грошові кошти у сумі 610,49 грн. та 2527,75 грн.; 23.07.2024 року стягнуто 0,95 грн. Позивач вважає дії банку неправомірними. Тому просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 02.05.2025 року позовну залишено без руху та надано позивачу 10-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

12.05.2025 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшла заява позивача про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали суду від 02.05.2025 року.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.05.2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

20.10.2025 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшли письмові пояснення представника АТ КБ «Приват Банк», відповідно до яких просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. Представник відповідача зазначає, що позивачем не надано належних доказів того, що кошти були стягнуті неправомірно. Відповідач вказує, що грошові кошти були списані з рахунку позивача згідно з платіжною інструкцією про примусове списання коштів. Тому вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

04.11.2025 року на адресу Галицького районного суду м. Львова надійшли заперечення позивача, відповідно до яких зазначає, що приватний виконавець не має повноважень здійснювати стягнення з пенсійних виплат. Вважає, що банком було безпідставно проведено переказ грошових коштів. Тому просить позовні вимоги задовольнити.

Позивач у судовому засіданні надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Просила позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні в режимі відеоконференції надалв пояснення, аналогічні викладеним у поясненнях. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, шо Галицьким районним судом м. Львова видано судовий наказ від 26.04.2024 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги водопостачання та водовідведення за період з 01.07.2022 року по 01.03.2024 року в сумі 1564 грн. 74 коп., заборгованість за абонентське обслуговування постачання води у сумі 317 грн. 01 коп. та заборгованість за абонентське обслуговування відведення води в сумі 161 грн. 56 коп. за період з 01.03.2022 року по 01.03.2024 року, а також суми сплаченого судового збору в розмірі 302,80 грн. на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал».

Відповідно до витягу з автоматизованої системи виконавчого провадження, відносно ОСОБА_1 19.07.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А.було відкрито виконавче провадження № 75572809. Стягувачем зазначено - Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал». Стан виконавчого провадження - завершено.

З наданої суду виписки по рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 01.07.2024 року по 03.10.2025 року вбачається, що АТ КБ «Приват Банк» було здійснено списання грошових коштів, а саме: 23.07.2024 року було здійснено списання коштів у сумі 0,95 гривень; 12.08.2024 року було здійснено списання коштів у сумі 610,49 гривень; 13.08.2024 року було здійснено списання коштів у сумі 2527,76 гривень.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Положення цієї глави застосовуються до кореспондентських рахунків та інших рахунків банків, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом.

Згідно з ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Як вбачається з доводів представника відповідача, на адресу АТ КБ ПриватБанк надійшла постанова про арешт коштів боржника ОСОБА_2 від 19.07.2024 року в межах виконавчого провадження № 75572809, яка винесена приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. при примусовому виконанні судового наказу № 461/3274/24 виданого 27.06.2024 року Галицьким районним судом м. Львова.

22.07.2024 року на адресу банку надійшла платіжна інструкція на примусове списання (стягнення) коштів з рахунку НОМЕР_1 у сумі 3134,72 гривень, яка оформлена приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. Банком 23.07.2024 року було здійснено списання коштів у сумі 0,95 гривень.

12.08.2024 року на адресу банку надійшла платіжна інструкція на примусове списання (стягнення) коштів з рахунку НОМЕР_1 у сумі 3134,72 гривень, яка оформлена приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. Банком 12.08.2024 року було здійснено списання коштів у сумі 610,49 гривень.

12.08.2024 року на адресу банку надійшла платіжна інструкція на примусове списання (стягнення) коштів з рахунку НОМЕР_1 у сумі 3134,72 гривень, яка оформлена приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. Банком 13.08.2024 року було здійснено списання коштів у сумі 2527,76 гривень.

Наведе стверджується долученою до матеріалів справи випискою по рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 01.07.2024 року по 03.10.2025 року з зазначенням призначення платежів.

Відповідно до пункту 61 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, що затверджена постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 № 163 надавач платіжних послуг платника виконує примусове списання (стягнення) коштів із рахунків, відкритих платникам відповідно до нормативно-правового акта Національного банку з питань відкриття і закриття рахунків користувачам надавачами платіжних послуг.

Пунктом 60 Інструкції встановлено, що ініціатором платіжної операції під час дебетового переказу коштів із рахунку платника без його згоди є орган державної виконавчої служби (державні виконавці)/приватні виконавці та контролюючий орган (далі - стягувач).

Згідно з пунктом 66 Інструкції надавач платіжних послуг платника приймає до виконання платіжну інструкцію стягувача, яка надійшла до нього в електронній або паперовій формі.

Пунктом 68 Інструкції встановлено, що надавач платіжних послуг платника приймає до виконання платіжну інструкцію стягувача незалежно від наявності достатнього залишку коштів на рахунку платника.

Відповідно п. 9.4. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. за № 22 банк, у якому відкрито рахунок/рахунки (далі - рахунок) клієнта, уживає заходів щодо забезпечення виконання документа про арешт коштів після отримання документа про арешт коштів.

Пунктом 9.6. Інструкції встановлено, що під час дії документа про арешт коштів банк протягом операційного дня відповідно до статті 59 Закону України Про банки і банківську діяльність зупиняє видаткові операції за рахунком клієнта.

На виконання п. 9.9. Інструкції кошти, що арештовані на рахунку клієнта, забороняється використовувати до надходження платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для виконання якого накладався арешт, або до отримання передбачених законодавством документів про зняття арешту з коштів.

Згідно з п. 9.10. Інструкції, у разі надходження до банку платіжної вимоги/інкасового доручення (розпорядження) за тим виконавчим документом, для забезпечення виконання якого на кошти клієнта накладено арешт, банк виконує її в повній або частковій сумі в межах наявної арештованої суми на рахунку.

Пунктом 4 статті 18 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Таким чином, з урахуванням викладеного, кошти списані з рахунку позивача згідно з платіжної інструкції на примусове списання (стягнення) коштів.

Окрім того, суд зазначає, що у відповідності до Положення про порядок відкриття та ведення поточних рахунків із спеціальним режимом використання в національній та іноземних валютах, банківських металах для цілей одноразового (спеціального) добровільного декларування затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 02.09.2022 року № 200, спеціальний рахунок це поточний рахунок із спеціальним режимом використання, який відкривається банком декларанту відповідно до Податкового Кодексу України для цілей одноразового (спеціального) добровільного декларування для зарахування грошових коштів у готівковій формі в національній та іноземних валютах, банківських металів з фізичною поставкою.

Отже, кошти на рахунку позивача не є коштами, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Рахунок, який відкритий позивачу є універсальним рахунком, окрім отримання пенсійних коштів його можна використовувати для будь-якої іншої виплати, переказу, поповнення на відміну від рахунку із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, передбачених Положенням про порядок відкриття та ведення поточних рахунків із спеціальним режимом використання в національній та іноземних валютах, банківських металах для цілей одноразового (спеціального) добровільного декларування затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 02.09.2022 року № 200.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Правилами статей 77,78,79,80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказуваня. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 стверджує, що банком неправомірно було стягнуто кошти з її рахунку. Однак, доказів на підтвердження викладених у позовній заяві обставин суду не надано. Позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами факту незаконності дій банку щодо списання грошових коштів.

Судом встановлено, що відносно ОСОБА_1 19.07.2024 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А.було відкрито виконавче провадження № 75572809 щодо примусового виконання судового рішення. Банком були списані кошти з рахунку позивача на примусове стягнення коштів у погашення заборгованості. Наведене стверджується наданою суду випискою по рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 за період з 01.07.2024 року по 03.10.2025 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що 12.09.2024 року на адресу АТ КБ «ПриватБанк» надійшло звернення ОСОБА_1 щодо неправомірно списаних коштів з її рахунків, на яке відповідач надав відповідь про те, що списання коштів відбувалося приватним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення. Лист не був отриманий ОСОБА_1 та повернувся відповідачу за закінченням терміну зберігання.

05.11.2024 року до АТ КБ «ПриватБанк» повторно надійшло звернення від позивача щодо неправомірно списаних коштів з її рахунків, на яке відповідач надав відповідь про те, що списання коштів відбувалося приватним виконавцем при примусовому виконанні судового рішення. Відповідь отримана позивачем відповідно до реєстру відправлень.

Встановлені судом обставини позивачем не спростовані належними та допустимими доказами.

Відтак, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході розгляду судом справи. ОСОБА_1 не наведено жодного переконливого аргумента, які б давали підстави стверджувати незаконність дій АТ КБ «Приват Банк», а отже не доведено суду порушення банком її прав та вимог закону щодо неї.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, даних у п.п. 5, 9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за № 4 від 31 березня 1995 р., згідно з якими особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин.

Враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження факту неправомірності дій відповідача, не доведено наявність завданої йому моральної шкоди в результаті протиправних дій відповідача, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору. Суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, а тому відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, витрати щодо сплати судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 259, 351 - 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ) до АТ КБ «Приват Банк» (юридична адреса: 01001, м.Київ, вул.Грушевського, буд. 1 Д, адреса для листування: 49094, м.Дніпро, вул.Набережна Перемоги, буд.50) про визнання дій відповідача щодо користування частиною коштів, які були йому переказані, незаконними; про відшкодування моральної та матеріальної шкоди; про повернення недоотриманих сум.

Витрати щодо сплати судового збору компенсувати за рахунок держави.

Повний текст судового рішення складено 10.11.2025 р.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.Є. Радченко