СОЛОМ'ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Кицюк В.С., за участю секретаря Губар Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олексіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 ,-

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із вищезазначеним подання, у якому просив встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до повного виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №369/9570/20 від 28 грудня 2021 року, що видав Києво-Святошинський районний суд Київської області.

В обґрунтування подання приватний виконавець зазначає, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М.О. знаходиться ВП НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа №369/9570/20 від 28 грудня 2021 року, що видав Києво-Святошинський районний суд Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів в розмірі 52000 дол США за договором позики №1 від 20 липня 2020 року та судового збору в розмірі 11350 грн.

30.12.2021 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття ВП НОМЕР_2. 30.12.2021 винесено постанову про арешт майна боржника, а саме накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника. 01.11.2024 боржник звернувся до приватного виконавця із заявою про визначення банківського рахунку для здійснення видаткових операцій, яка приватним виконавцем задоволена та винесено постанову про визначення рахунку НОМЕР_1 , відкритого у АТ КБ ПРИВАТБАНК для здійснення видаткових операцій. 17.08.2023 приватним виконавцем повторно винесено постанову про арешт коштів боржника, однак у ході вчинення виконавчих дій приватним виконавцем встановлено, що за боржником відсутні кошти на які можливо звернути стягнення в рамках ВП.

За результатами обробки запиту до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, за боржником на праві власності зареєстровані транспортні засоби не перебувають. У відношенні боржника встановлено, що боржник отримує пенсійні виплати, однак станом на сьогоднішній день немає можливості звернути стягнення на пенсію боржника. За боржником зареєстровано нерухоме майно, а саме: квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на яку накладено обтяження у вигляді заборони відчуження нерухомого майна (іпотека). З інформації, наданої стягувачем у заяві про відкриття ВП та згідно з інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, боржник є співзасновником та має частку статутного капіталу в ТОВ «БУДІВЕЛЬНА ФІРМА «НОВОТЕХБУД», постановою від 30 грудня 2021 року в рамках ВП НОМЕР_2 накладено арешт на вказану частку у статутному капіталі вищевказаного товариства.

Таким чином, боржником у добровільному порядку вимоги стягувача не задоволені та приватним виконавцем Фесик М.О. проведені всі можливі заходи по виконавчому провадженню, однак вони не призвели до задоволення вимог стягувача, що заподіює суттєву шкоду його охоронюваним інтересам.

У судове засідання приватний виконавець не з`явився, повідомлявся належним чином. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця (ч.4 ст.441 ЦПК України).

Суд, дослідивши матеріали подання, заслухавши державного виконавця, зазначає наступне.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. перебуває ВП НОМЕР_2 від 30 грудня 2021 року з примусового виконання виконавчого листа №369/9570/20, виданого 28 грудня 2021 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму грошових коштів у розмірі 52000 дол США за договором позики №1 від 20 липня 2020 року та стягнення судового збору у розмірі 11350,00 грн.

Станом на день звернення до суду, боржником рішення суду не виконано.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

При цьому, саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, наданого виконавцем для добровільного виконання рішення суду, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків і на момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню у силу ст.81 ЦПК України.

Задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Підставою для звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України ,на думку приватного виконавця, стали ті обставини, що: боржник рішення суду не виконує, не подав декларацію про доходи та майно, не виконує вимоги приватного виконавця та не з`являється до виконавця, боржник приховує належне йому на праві власності майно та свій майновий стан.

Як вбачається із матеріалів подання, приватним виконавцем не надано суду докази вчинення всіх можливих заходів забезпечення виконання рішення суду, передбачених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», перш ніж застосовувати обмеження боржника в праві виїзду за межі України.

Крім того, приватним виконавцем документально не підтверджено свої доводи, а саме що боржник не з`являється до виконавця та приховує належне йому на праві власності майно і майновий стан.

Виконавець вважає, що боржник ухиляється від належного виконання судового рішення, у зв`язку з чим наявні законні підстави для тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 лютого 2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Приватний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з вимогами ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» ("Gochev v. Bulgaria" від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч.3 ст.2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Між тим, тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав, аналіз же перелічених вище норм дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. При цьому, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Суд також звертає увагу і на те, що приватним виконавцем взагалі не обґрунтовано, яким чином застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України буде сприяти виконанню рішень суду та погашенню заборгованості.

Відтак, факт ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків не доведений приватним виконавцем належними, достовірними та достатніми доказами за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення подання приватного виконавця про обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Керуючись ст.441 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик Марії Олексіївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Вікторія КИЦЮК