Справа № 462/7614/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Палюх Н.М.

присяжних Лісника І.З., Мельника В.Г.

при секретарі Мельник А.-В.П.

з участі представника заявниці - Левка С.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України про оголошення фізичної особи померлою,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася у суд із заявою, у якій просить оголосити кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим з ІНФОРМАЦІЯ_2 під час виконання військового обов`язку по захисту держави Україна, смерть якого настала внаслідок стрілецького бою, визначивши місце смерті населений пункт м.Соледар Донецької області. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що 02.02.2023 ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслано сповіщення сім`ї про зниклого безвісти 10.01.2023 в районі м.Соледар Донецької області, при виконанні бойового завдання, солдата ОСОБА_2 , кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 . В ході службового розслідування встановлено, що у період з 07.01.2023 по 08.01.2023 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Соледар Донецької області, в ході ведення бойових дій зник безвісти солдат ОСОБА_2 , кулеметник 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , який брав участь у складі свого підрозділу у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Через щільність обстрілів, з метою збереження особового складу, проводити пошукові заходи, а також встановити місце знаходження військовослужбовця було неможливо. Під час виконання бойового завдання вищевказаний військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту, а саме: шоломі та бронежилеті, без ознак сп`яніння, зникнення безвісти не пов`язане із вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані сп`яніння, не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. Також, службовим розслідуванням встановлено, що вини зі сторони солдата ОСОБА_2 не встановлено, оскільки такі дії є наслідком раптовості та щільності наступу з боку окупаційних сил російської федерації. Отже, причиною зникнення безвісти ОСОБА_2 стало ведення бойових дій з переважаючими силами противника у районі населеного пункту Соледар Донецької області. За даним фактом 04.05.2023 слідчим Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001061. Юридичний факт необхідно встановити для отримання свідоцтва про смерть, проведення необхідних церковних обрядів внаслідок смерті сина-воїна, отримання матір`ю загиблого, передбачених чинним законодавством соціальних пільг. За наведеного просить заяву задовольнити.

Представник заявника у судовому засіданні заяву підтримав, з підстав аналогічно викладеним у заяві. Просив заяву задовольнити.

Представники заінтересованих осіб у судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення представника заявниці, повно та всебічно дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України - окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Частиною 1 статті 305 ЦПК України передбачено, що заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Згідно з довідкою ІНФОРМАЦІЯ_4 №4/449 від 08.05.2023, солдат ОСОБА_2 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 від 22 листопада 2022 року «Про призов військовозобов`язаних на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» 22.11.2022 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

10 січня 2024 року заступником командира 2 стрілецької роти з морально-психологічного забезпечення НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_3 складений акт проведення службового розслідування, згідно з яким ним проведено службове розслідування з метою встановлення місцезнаходження солдата ОСОБА_2 , кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , з метою уточнення причин та умов, що передували їх зникненню безвісти, а також з метою встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб, чиї дії або бездіяльність стали причиною зникнення безвісти військовослужбовців.

З акту проведення службового розслідування встановлено наступне.

П.2.1 З рапорту майора ОСОБА_4 , командира НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2023 вх. №1398 стало відомо, що з 04.01.2023 по ІНФОРМАЦІЯ_6 в результаті ведення бойових дій в районі н.п Соледар Донецької області зник безвісти солдат ОСОБА_2 , кулеметник 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

П.3.14. Згідно з витягом із журналу бойових дій НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за номером №990дск від 19.12.2022 за 08.01.2023, сторінка 17 відомо, що 08.01.2023 під час виконання бойового завдання згідно з бойовим розпорядженням ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » №1314/4/9/9т/окп від 02.01.2023 в АДРЕСА_1 в ході проведення бойових дій зник безвісти солдат ОСОБА_2 , кулеметник 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

П.3.53. В ході службового розслідування встановлено, що у період з 07.01.2023 по 08.01.2023 під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Соледар Донецької області, в ході ведення бойових дій зник безвісти солдат ОСОБА_2 , кулеметник 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , який брав участь у складі свого підрозділу у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Через щільність обстрілів, з метою збереження особового складу, проводити пошукові заходи, а також встановити місце знаходження військовослужбовця було неможливо. Під час виконання бойового завдання вищевказаний військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту, а саме: шоломі та бронежилеті, без ознак сп`яніння, зникнення безвісти не пов`язане із вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані сп`яніння, не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

Інформація про те, що солдат ОСОБА_2 добровільно здався чи був захоплений у полон відсутня.

П.5.1. Службове розслідування вважати завершеним.

П.5.3. Вважати встановленим факт зникнення безвісти солдата ОСОБА_2 , кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , та таким, що стався під час виконання обов`язків військової служби в районі ведення бойових дій, під час захисту Батьківщини, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, зникнення безвісти не пов`язане з вчиненням злочину чи адміністративного правопорушення, не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, не є наслідком навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.

02 лютого 2023 ОСОБА_1 отримала корінець №110/2023 сповіщення сім`ї (Близьких родичів), відповідно до якого її сповіщено про те, що її син ОСОБА_2 зник безвісті 10.01.2023 в районі м.Соледар Донецької області.

Відповідно до листа №34.7-22289 від 25.10.2025 Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України встановлено, що у Об`єднаному центрі наявна інформація про факт зникнення військовослужбовця ОСОБА_2 . Під час взаємодії з органами, які уповноважені на розшук осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, міжнародними організаціями відомості про місцезнаходження ОСОБА_2 , перебування його у полоні держави-агресора тощо Об`єднаним центром не отримувались. Водночас, Об`єднаний центр продовжує здійснювати співпрацю з органами державної влади в рамках координації пошуку, звільнення кожного українського оборонця, в тому числі зниклого військовослужбовця ОСОБА_2

04.05.2023 слідчим Харківського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Харківській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001061 за фактом звернення 04.05.2023 ОСОБА_1 до ХРУП №1 ГУНП у Харківській області щодо пошуку її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , який згідно сповіщення сім`ї №259 зник безвісти 10.01.2023 під час виконання бойового завдання в н.п. Соледар Донецької області (ЖЕО №6396 від 04.05.2023).

Відповідно до ч. 1 ст.306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Оголошення фізичної особи померлою (смерть in absentia) це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.

У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.

Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фікцією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.

Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.

Відповідно до частини першої статті 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

За змістом частини другої статті 46 ЦК України фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.

У частині першій статті 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».

У частині другій статті 46 ЦК України законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).

Приписи частини другої статті 46 ЦК України пов`язують оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, а не у зв`язку з воєнним станом як таким.

Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України від 12 травня 2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану»).

За змістом статті 1 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» (станом на час виникнення правовідносин у цій справі):

- воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень;

- бойові дії форма застосування з`єднань, військових частин, підрозділів (інших сил і засобів) Збройних Сил України, інших складових сил оборони для вирішення бойових (спеціальних) завдань в операціях або самостійно під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння);

- воєнні дії організоване застосування сил оборони та сил безпеки для виконання завдань з оборони України;

- район воєнних (бойових) дій визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Відповідно бойові дії є однією із форм воєнних дій. Ці категорії співвідносять як ціле (воєнні дії) та частина (бойові дії). Тому воєнні дії, які законодавець згадує у частині другій статті 46 ЦК України, не обмежуються лише бойовими діями.

Законодавець у 2018 році вніс зміни до частини другої статті 46 ЦК України, доповнивши частини другу і третю статті 46 після слів «воєнними діями» словами «збройним конфліктом».

Із пояснювальної записки до проєкту Закону про правовий статус осіб, зниклих безвісти: «Беручи до уваги триваючий збройний конфлікт на території України та його наслідки як для населення в цілому, так і для окремих осіб, найбільш доцільним є прийняття окремого закону, який визначатиме правовий статус осіб, зниклих безвісти, та забезпечуватиме правове регулювання відносин, пов`язаних з обліком цих осіб та їх розшуком, з метою максимального подолання руйнівних наслідків конфлікту».

Збройний конфлікт це збройне зіткнення між державами (міжнародний збройний конфлікт, збройний конфлікт на державному кордоні) або між ворогуючими сторонами в межах території однієї держави, як правило, за підтримки ззовні (внутрішній збройний конфлікт) (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України від 21 червня 2018 року № 2469-VIII «Про національну безпеку України»).

Потрібно наголосити на тому, що законодавець розмежовує категорії «воєнні дії», «збройний конфлікт» і «воєнний стан». Частина друга статті 46 ЦК України послуговується категоріями «воєнні дії» і «збройний конфлікт», а не «воєнний стан». Тому немає підстав пов`язувати початок перебігу строків, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, із введенням, припиненням або скасуванням воєнного стану в Україні.

Статтею 47 Цивільного кодексу України визначено, що правові наслідки оголошення фізичної особи померлою прирівнюються до правових наслідків, які настають у разі смерті.

Оголошення громадянина померлим має своїм призначенням усунення невизначеності, яка склалася у правовідносинах за участю особи, яка тривалий час є відсутньою за місцем свого постійного проживання і місце перебування якої невідоме.

Рішення про оголошення фізичної особи померлою може бути прийняте судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців; 3) неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи.

Особливістю цієї категорії справ, є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.

Згідно з частиною першою статті 306 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Суд повинен мати достатні належні та допустимі докази для встановлення обставин, на підставі яких можливо зробити вірогідне припущення про смерть громадянина.

Тобто особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція).

При розгляді справ вказаної категорії судам слід, крім іншого, з`ясовувати, чи може бути відсутність особи умисною, тобто чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності.

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 (провадження № 61-11048св19), який підтримано у постанові Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 390/1443/19 (провадження № 61-6659св21).

Відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, надавши оцінку поясненням представника заявника, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог заявника та оголошення її сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлим, оскільки матеріали справи узгоджуються між собою та не містять суперечностей щодо обставин загибелі ОСОБА_2 , є підставами для можливості зробити вірогідне припущення про смерть ОСОБА_2 , який був кулеметником 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Окрім цього, державна реєстрація смерті згідно Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Одним з обов`язкових реквізитів такого актового запису про смерть, а також свідоцтва про смерть є дата смерті.

Згідно з ч. 3 ст. 46 ЦК України днем смерті відсутньої фізичної особи вважається день набрання законної сили рішенням суду про оголошення її померлою. У випадку оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку, а також у зв`язку з воєнними діями суд має право визнати днем смерті цієї фізичної особи день її вірогідної смерті. У випадку припущення загибелі особи у зв`язку з воєнними діями, бойовими операціями, дата можливої загибелі буде встановлена та зазначена саме в судовому рішенні.

Судом встановлено, що події ймовірної загибелі ОСОБА_2 мали місце 08.01.2023 року, отже датою смерті слід вважати 08.01.2023.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України про оголошення фізичної особи померлою, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 46, 47 Цивільного кодексу України, роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що має юридичне значення», ст.ст. 12, 13, 89, 95, 258, 259, 263-265, 306, 315, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України про оголошення фізичної особи померлою - задовольнити.

Оголосити померлим ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , кулеметника 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти НОМЕР_2 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 з 08 січня 2023 року, місце смерті населений пункт м.Соледар Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13 листопада 2025 року.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: Військова частина НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ЄДРПОУ: НОМЕР_6 .

Заінтересована особа: Залізничний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), , адреса: м.Львів, вул. Новий Світ, 22.

Суддя:

Присяжні: