Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 181/1149/24

Провадження № 2/185/9060/25

10 листопада 2025 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бабія С.О., за участю секретаря судового засідання Вакули В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

07.03.2025 позивач, через систему «Електронний суд», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (оферти) № 10.06.2024-100001665 від 10.06.2024 у розмірі 13 280 грн., яка складається з: суми основного боргу 4 000 грн., суми процентів 6 200 грн., суми комісії за надання кредиту 360 грн., суми комісії за обслуговування кредитної заборгованості 720 грн., суми неустойки 2 000 грн., а також покласти судові витрати на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем 10.06.2024 укладено Кредитний договір (оферти) № 10.06.2024-100001665. ТОВ «Споживчий центр» надало відповідачу кредит у розмірі 4 000 грн. строком на 124 дні з датою повернення 11.10.2024. Відповідач не виконав умови Договору щодо повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого виникла заборгованість. Договір укладено в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора та Системи BankID НБУ.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, скориставшись процесуальними правами на подачу заяв по суті справи. Позивач у позовній заяві просив про розгляд справи без участі представника позивача та не заперечував проти заочного розгляду.

Відповідач через представника, адвоката Глєбова Г.В., подав додаткові пояснення від 13.05.2025, у яких визнав позов у частині стягнення основного боргу в сумі 4 000 грн. та процентів за користування кредитом у сумі 6 200 грн, разом 10 200 грн., та просив відмовити в решті вимог щодо комісій та неустойки, посилаючись на їх неправомірність.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надавши їм належну правову оцінку, дійшов таких висновків:

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених прав.

Згідно з Кредитним договором (оферти) № 10.06.2024-100001665 від 10.06.2024, укладеним між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем, позивач зобов`язався надати відповідачу грошові кошти в сумі 4 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач повернути кредит та сплатити проценти. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором з використанням Системи BankID НБУ.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Позичальник згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, стаття 1050 ЦК України зобов`язує його сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що кредитний договір укладався між сторонами в електронній формі. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015 №675-УІІІ визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини першої ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» №851-ІУ від 22.05.2003, електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Порядок укладення електронного договору визначений ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», згідно якої пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Також, приписами ст.12 цього Закону, передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Надані позивачем докази підтверджує лише факт укладення відповідного договору, проте не можуть бути визнані належними та допустимими доказами на підтвердження факту отримання відповідачем суми позики/кредиту.

Одночасно, згідно положень ч.4 ст. 200 та ч.4 ст.206 ЦПК України суд у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як встановлено судом визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідач у відзиві визнав позовні вимоги в частині стягнення основного боргу (4 000 грн.) та процентів за користування кредитом (6 200 грн.), разом 10 200 грн. Це визнання є добровільним, не суперечить закону, не порушує права третіх осіб та ґрунтується на факті отримання кредиту та його не повернення у строк до 11.10.2024.

Щодо решти вимог, відповідач заперечує їх стягнення. Суд вважає, що положення договору про встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними в силу приписів ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки комісія встановлена за надання послуг, які повинні надаватись безоплатно. Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у своїй судовій практиці, у тому числі й в постанові Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 752/4008/20. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення комісії задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

За таких обставин, законодавцем заборонено нарахування неустойки (штрафів, пені) на період воєнного стану (з 24.02.2022 року по теперішній час), а тому позовні вимоги про стягнення штрафних санкцій за цей період задоволенню не підлягають.

Відтак, позов підлягає частковому задоволенню у визнаній відповідачем сумі 10 200 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. Із заявлених позивачем вимог задоволено 10 200 грн. з 13 280 грн., тобто 76,81 %, відтак судовий збір у розмірі 1 860,50 грн. покладається на відповідача, а решта (23,19 % або 561,90 грн.) залишається за позивачем.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 81, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А): 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок основний борг, 6 200 (шість тисяч двісті) гривень 00 копійок проценти за користування кредитом, а всього 10 200 (десять тисяч двісті) гривень 00 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»1 860 (одну тисячу вісімсот шістдесят) гривень 50 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С. О. Бабій