справа № 492/1166/25
провадження № 2/492/963/25
РІШЕННЯ

Іменем України

10 листопада 2025 року м. Арциз

Арцизький районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Варгаракі С.М.,

при секретарі судового засідання Богдан А.І.,

за участю: представника позивачки адвоката Старенкова О.Ю.,

представника відповідача адвоката Бабенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та стягнення аліментів, -

встановив:

Описова частина

Стислий виклад позиції позивачки

19 серпня 2025 року представник позивачки звернувся до суду з позовом про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню та стягнення аліментів, а також стягнення судових витрат.

28 серпня 2025 року до суду надійшла позовна заява з усуненими недоліками, в якій представник позивачки просив припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , які стягуються на підставі судового наказу по справі № 492/1372/24 від 22 жовтня 2024 року, виданого Арцизьким районним судом Одеської області на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визнати зазначений судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі однієї треті з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 19 серпня 2025 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а потім починаючи з 15 липня 2027 року стягувати аліменти у розмірі частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття ОСОБА_4 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову посилається на те, що сторони перебували у шлюбі, але шлюб розірвано. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 22 жовтня 2024 року Арцизьким районним судом Одеської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , однак фактично діти проживають та знаходяться на утриманні позивачки. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а позивачка самостійно не має можливості забезпечити належний рівень життя дітей, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

Доводи учасників справи

Представник позивачки у судовому засіданні позов підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідачки у судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що відповідач щомісячно сплачує на утримання дітей 4000 грн.

Процесуальні дії у справі

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим у справі визначено суддю Варгаракі С.М.

Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області від 21 серпня 2025 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою судді Арцизького районного суду Одеської області від 29 серпня 2025 року позовна заява була прийнята до провадження, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Мотивувальна частина

Позиція суду

Розглянувши позовну заяву, вислухавши обґрунтування представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов`язані з обов`язком батьків утримувати дитину, тому при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися СК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 16 грудня 2024 року було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 8-9). За період шлюбу у сторін народилися ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6, 7).

На підставі судового наказу № 492/1372/24, виданого 22 жовтня 2024 року Арцизьким районним судом Одеської області з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі однієї треті з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 04 жовтня 2024 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а потім починаючи з 15 липня 2027 року стягувати аліменти у розмірі частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття ОСОБА_4 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 05 лютого 2025 року, зазначений судовий наказ повернутий стягувачу (а.с. 20).

Відповідно до довідки Виноградівського старостинського округу Арцизької міської ради № 803 від 13 листопада 2024 року діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Згідно з довідкою № 580, виданою 29 липня 2025 року Виноградівським старостинським округом Арцизької міської ради діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Як слідує з акту опитування свідків № 167 від 29 липня 2025 року, у результаті опитування свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_1 проживає разом з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , навчається у 8 класі Виноградівського опорного закладу освіти-ліцею з дошкільним відділенням, початковою школою та гімназією Арцизької міської ради, за місцем навчання характеризується позитивно, мати та батько приймають участь у вихованні дитини, дівчина забезпечена всім необхідним для повноцінного життя та навчання (а.с. 13, 14).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчається в Закладі професійної (професійно-технічної) освіти «Дунайський центр професійної освіти) за професією кухар, офіціант (а.с. 15).

Згідно з довідкою № 0000-000016 від 05 серпня 2025 року ОСОБА_2 , відповідач у справі, працює у ФГ «Агрофірма Бургуджі» з 25 березня 2021 року на посаді водія автотранспортних засобів, його дохід за період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року склав 155507,02 грн, за період з 01 січня 2025 року по 30 червня 2025 року склав 126449 грн (а.с. 18, 19).

З наданих представником відповідача у судовому засіданні квитанції вбачається, що відповідач ОСОБА_2 23 липня 2025 року, 20 серпня 2025 року, 17 вересня 2025 року, 18 жовтня 2025 року, перерахував ОСОБА_1 аліменти щомісячно розмірі 4000 грн (а.с. 44, 45, 46).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування

Щодо позовних вимог про припинення стягнення аліментів

У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У частині статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Отже, статтею 179 СК України врегульовано питання права власності на аліменти, які отримуються на дитину одним із батьків та їх цільове призначення. Зокрема, передбачено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини і мають використовуватися за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей.

Згідно із частиною 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача.

Відповідно до статті 197 СК України з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Зазначена норма не встановлює вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення.

З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини 2 статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.

Нарахування аліментів за період, коли діти не проживали з батьком, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримуються діти.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 596/826/21-ц (провадження № 61-3738св22),

Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судом, на підставі судового наказу у справі № 492/1372/24, виданого 22 жовтня 2024 року Арцизьким районним судом Одеської області з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі однієї треті з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 04 жовтня 2024 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а потім починаючи з 15 липня 2027 року стягувати аліменти у розмірі частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття ОСОБА_4 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 05 лютого 2025 року, зазначений судовий наказ повернутий стягувачу.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 05 лютого 2025 року, зазначений судовий наказ повернутий стягувачу.

Доказів на підтвердження того, що судовий наказ № 492/1372/24, виданий 22 жовтня 2024 року Арцизьким районним судом Одеської області, повторно пред`явлений ОСОБА_2 до виконання, матеріали справи не містять.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відсутність порушеного права чи безпосереднього інтересупозивачає самостійною підставою для відмови в позові (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2019 року у справі N 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19), від 07 липня 2020 року у справі N 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19).

Таким чином, оскільки неповнолітні діти сторін проживають разом із матір`ю, а аліменти із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей, не стягуються на підставі відповідної заяви стягувача, починаючи з 05 лютого 2025 року, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині вимог про припинення стягнення з позивачки аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4

Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26 червня 2025 року у справі справа № 750/10188/20 (провадження № 61-15948св24).

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2022 року у справі № 521/5667/21 (провадження № 61-8145св22) вказано, що: за загальним правилом, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі статтями 182, 183 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи».

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Таким чином, закон встановлює та гарантує, що частки усіх дітей, на яких судом стягуються аліменти, у єдиній загальній частці від заробітку (доходу) того з батьків, на кого покладається обов`язок сплачувати аліменти, що визначається судом, є рівними. Причому таке правило діє лише до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Після досягнення найстаршою дитиною повноліття, матір або батько, той, з яким проживають інші діти платника аліментів, на яких також стягуються аліменти, має право звернутися до суду з позовом про визначення розміру аліментів на цих дітей.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/4802/15-ц (провадження № 61-4766св18) про те, що аліменти повинні стягуватися у розмірі від заробітку (доходу) щомісяця до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Після досягнення повноліття найстаршою дитиною, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Верховний Суд також зазначив, що частина 2 статті 183 СК України спрямована на забезпечення надійного захисту права дітей на утримання їх батьками. Зокрема, передбачено, що у випадку стягнення аліментів на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно до частини 1 статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Судом встановлено, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з матір`ю ОСОБА_1 ,, позивачкою у справі, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 580 від 29 липня 2025 року та актом опитування свідків № 167 від 29 липня 2025 року.

При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до статті 182 СК України, врахуває матеріальне становище платника аліментів, а також те, що відповідач є працездатною особою, інших утриманців не має, доказів протилежного суду не надано, з урахуванням рівності обов`язків батьків щодо утримання дітей, тому суд дійшов висновку, що з урахуванням матеріального становища позивачки, яка надає матеріальну допомогу дітям, однак самостійно не може повноцінно утримувати їх, оскільки несе інші витрати пов`язані з їх фізичним, духовним та моральним розвитком, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути аліменти на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 19 серпня 2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначений розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей буде розумним, достатнім і відповідатиме їх інтересам, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць, оскільки наявна справа про стягнення аліментів.

Щодо визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню

Частиною 1 статті 173 ЦПК України встановлено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду в постанові від 16 січня 2018 року в справі № 755/15479/14-ц, підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Разом з цим, законодавець не дав чіткого визначення «інших причин» для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у частині другій статті 432 ЦПК України. При цьому словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад: в апеляційному чи касаційному порядку скасовано або змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Отже, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є вичерпними, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.

Загальні підстави припинення цивільно-правових зобов`язань містяться у главі 50 розділу І книги п`ятої ЦК України. Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2023 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-9190ав22).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає насамперед у встановленні обставин та фактів, що підтверджують відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц, провадження № 61-43447св18, від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/20, провадження № 61-10482ав21, від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001, провадження № 61-1762ав22, які підтримані в постанові Верховного Суду від 09.02.2023 у справі № 824/85/21.

У зазначеній категорії справ саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Суд, аналізуючи докази у справі, встановивши відсутність обов`язку позивачки ОСОБА_1 зі сплати аліментів на утримання дітей, оскільки діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, дійшов висновку про наявність підстав для визнання судового наказу у справі № 492/1372/24, виданого 22 жовтня 2024 року Арцизьким районним судом Одеської області таким, що не підлягає виконанню.

Розподіл судових витрат між сторонами

Беручи до уваги, що позивачка звільнена від сплати судового збору, звернулася до суду із зазначеним позовом 19 серпня 2025 року, на підставі статті 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 1211,20 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави у зв`язку із задоволенням позовних вимог.

На підставі статей 141, 179, 180-183, 184, 191, 197, 273 СК України, керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 128, 141, 176, 211, 223, 247, 258, 259, 274-279, 353, 354, 355, 430, 432 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 19 серпня 2025 року і до досягнення найстаршою дитиною - ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати судовий наказ у справі № 492/1372/24, виданий 22 жовтня 2024 року Арцизьким районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі однієї треті з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 04 жовтня 2024 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 , а потім починаючи з 15 липня 2027 року стягувати аліменти у розмірі частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення повноліття ОСОБА_4 , тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 - таким, що не підлягає виконанню

У задоволенні позову ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано протягом строку оскарження.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Арцизького районного суду

Одеської області Варгаракі С.М.