РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю секретаря судового засідання Хліменкової А. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просив зобов`язати Солом`янську районну у місті Києві державну адміністрацію вчинити дії щодо приватизації за ним квартири за адресою: АДРЕСА_1 , без ордера про надання житла та довідки органу приватизації державного житлового фонду після 1992 року по 16 липня 1993 року.

Свої вимоги мотивує тим, що у 1996 році на виконання Указу Президента від 22 жовтня 1994 року № 634/94 «Про заходи по забезпеченню житлом військовослужбовців та членів їх сімей» і листа ГШ ЗС України від 01 січня 1996 року, згідно з розпорядженням голови Жовтневої районної у м. Києві державної адміністрації від 06 лютого 1996 року № 139 йому зі складом сім`ї: дружина ОСОБА_2 , сини ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надано житлове приміщення поточного звільнення у квартирі АДРЕСА_1 на 1 поверсі.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року по справі № 760/2768/16-ц було визнано за ним та членами його сім`ї право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Київської міської ради від 14 листопада 2019 року № 217/7790 № «Про перейменування проспекту у Солом`янському районі міста Києва» проспект Космонавта Комарова було перейменовано на проспект Любомира Гузара.

Зазначає, що він мешкає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка є єдиним та постійним його місцем проживання та перебуває в комунальній власності територіальної громади м. Києва.

У зв`язку з вищевикладеним, 01 червня 2023 року він звернувся до Центру надання адміністративних послуг Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - ЦНАП) для отримання адміністративної послуги «Оформлення та видача свідоцтва про право власності на житло» за адресою: АДРЕСА_1 , де отримав опис переліку документів, що необхідні для виконання зазначеної адміністративної послуги.

Після цього, звернувся до ЦНАП з відповідною заявою, до якої долучив необхідні документи, зокрема, ним було надано всі необхідні документи для приватизації квартири, окрім копії ордеру на вказану квартиру у зв`язку з тим, що в архіві житлово-експлуатаційної дільниці № 904 комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» відсутній ордер виданий на ім`я ОСОБА_1 . Натомість, ним було надано рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року про визнання законного права користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Однак листом від 13 липня 2023 року № 68 відділом приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації в особі начальника відділу Тетяни Манжус, йому було відмовлено у приватизації, оскільки відсутні копія ордеру на жиле приміщення та довідка з органу приватизації про участь/неучасть державного житлового фонду після 1992 року по 16 липня 1993 року.

Вважає вищевказану відмову безпідставною, оскільки ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який лише дає право на вселення у квартиру, а позивач на законних підставах користується спірною квартирою, що підтверджується рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2016 року про визнання права користуванням житловим приміщенням, незважаючи на відсутність копії ордеру.

Крім того, з 1971 року по 1992 рік він проходив службу у збройних силах СРСР за межами України. У листопаді 1992 року повернувся в Україну та добровільно вступив до лав Збройних Сил України, прийняв присягу й був зарахований для подальшого проходження служби у військову частину НОМЕР_1 АДРЕСА_4 , що дислокувалась у військовому містечку № НОМЕР_2 . У грудні 1992 року житловою комісією Київського гарнізону він був зарахований на квартирний облік та став у чергу на отримання житла. У межах України вперше зареєстрував своє місце проживання без фактичного надання житла 16 липня 1993 року, про що свідчить відмітка про прописку у паспорті. Таким чином, до звільнення з лав Збройних Сил України у 2006 році, житлом від Міністерства оборони України позивач не забезпечувався й взагалі не мав постійного місця проживання. За весь період перебування на території України у списках на приватизацію державного житлового фонду за адресами фактичної реєстрації не перебував.

Враховуючи вищевикладене, передбачені законом підстави для відмови позивачу у приватизації квартири, в якій він постійно проживає на законних підставах, відсутні, тому звернувся до суду з указаним позовом.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 серпня 2023 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Митрофанову А. О.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 22 серпня 2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

15 грудня 2023 року до суду надійшов відзив відповідача Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому представник зазначила, що позов не містить обґрунтувань порушення, оспорювання, невизнання прав позивача саме відповідачем Солом`янською районною в м. Києві державною адміністрацією, тому Солом`янська районна у місті Києві державна адміністраціє є неналежним відповідачем у даній справі. Просила замінити неналежного відповідача Солом`янську районну у місті Києві державну адміністрацію на належного - Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, оскільки саме Управління, маючи статус юридичної особи, здійснює оформлення та видачу свідоцтв і дублікатів про право власності на житло, а також до його складу входить відділ приватизації державного житла, який має повноваження на видання розпоряджень про передачу житла в приватну власність, оформлення свідоцтв про право власності на житло.

Розпорядженням керівника апарату суду Щерби А. від 02 лютого 2024 року № 17 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/19088/23, провадження № 2/760/1174/24, у зв`язку з відрахуванням головуючого судді Митрофанової А. О. зі штату суду, пов`язаного із закінченням строку відрядження, відповідно до наказу голови суду від 01 лютого 2024 року № 7-К.

На підставі вищевикладеного та відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду для розгляду вказаної цивільної справи визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

13 лютого 2024 року ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва вказану цивільну справу прийнято до провадження головуючим суддею Ішуніною Л. М. та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, задоволено клопотання позивача про залучення співвідповідача та залучено до участі у справі в якості співвідповідача Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації.

21 лютого 2024 року представником відповідача Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації подано до суду заперечення, в яких вона просила відмовити у задоволенні позову в частині вимог до державної адміністрації, оскільки вона є неналежним відповідачем у даній справі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві від 15 грудня 2023 року.

18 березня 2024 року до суду надійшов відзив відповідач Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, в якому представник заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що листом від 13 липня 2023 року № 68 позивачеві було повідомлено про неможливість оформити свідоцтво про право власності на спірну квартиру зважаючи на те, що документи надані ним не в повному обсязі.

Так, не було подано документів, передбачених у пункті 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 та в інформаційній картці адміністративної послуги «Оформлення та видача свідоцтва про право власності на житло», затвердженої розпорядженням Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації від 26 квітня 2019 року № 354 (у редакції розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 10 січня 2020 року № 29), а саме: копії ордера на квартиру за вказаною адресою; довідки з органу приватизації про участь/неучасть у приватизації державного житлового фонду після 1992 року по 16 липня 1993 року.

Таким чином, невикористання права на приватизацію державного житлового фонду позивачем у період після 1992 року по 16 липня 1993 року не підтверджено, відсутні відомості про зареєстроване місце проживання відповідача за вказаний період, з огляду на те, шо використати право на приватизацію можливо тільки за адресою зареєстрованого місця проживання, твердження позивача про те, що він перебував за межами України не підтверджується жодними документами, а також ні матеріали позовної заяви, ні додані до неї документи не містять доказів того, що позивач вчиняв дії для отримання ордера на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі рішення суду про визнання за ним та членами його сім`ї права користування на спірну квартиру.

Враховуючи вищевикладене, позивачем не було подано повного пакету документів, необхідного для прийняття позитивного рішення органом приватизації відповідно до чинного законодавства, що є підставою для відмови у наданні послуги. Отже, при розгляді документів та відмові позивачеві у наданні адміністративної послуги «Оформлення та видача свідоцтва про право власності на житло» відповідач діяв на підставі та в межах повноважень, визначених нормами чинного законодавства, тому представник просив відмовити у задоволенні позову.

16 квітня 2024 року позивачем подано до суду відповідь на відзив Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, в якій зазначає, що він під час вирішення питання щодо приватизації квартири, звертався до житлово-експлуатаційної дільниці № 904 «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» з метою отримання копії ордеру на підставі якого відбулось вселення у спірну квартиру, але такої копії не отримав. Обов`язку зберігати копію ордеру він не має і не несе відповідальність за халатність тих чи інших органів, установ, організацій, до компетенції яких відносяться дії щодо оформлення, видачі й зберігання ордерів. Фактично, з 04 березня 1996 року й по теперішній час позивач постійно проживає, законно користується жилою площею, регулярно оплачує комунальні послуги та зареєстрований у квартирі за вказаною адресою.

Крім того, на сайті ЦНАП у розділі меню послуг - будівництво, нерухомість та реклама - житловий фонд є така послуга як «Видача ордера на жиле приміщення» у вкладці «Нормативні документи» визначено перелік нормативно-правових документів, які регулюють питання отримання ордера. Жодного посилання на роз`яснення Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури України від 25 квітня 2023 року № 5315/37/10-23, немає. При цьому, вони не мають силу закону і не обов`язкові для виконання на всій території України.

Також в розділі «Необхідні документи для отримання послуги» визначено перелік документів, в якому посилання на рішення суду про визнання права користування житловим приміщенням у будинку державного та громадського житлового фонду немає. Отже, отримати дану послугу, а саме отримати ордер на підставі рішення суду про право користування в ЦНАП неможливо.

Окрім того, позивач фактично вже постійно проживає й користується довгий час спірною квартирою, а ордер - документ, що дає тільки підставу для вселення в надане жиле приміщення відповідно до статті 58 ЖК України.

Щодо довідки з органу приватизації про участь/неучасть у приватизації державного житлового фонду позивач зазначає, що він був військовослужбовцем і проходив військову службу у збройних силах СРСР. Після розпаду СРСР опинився на території РФ й прийняв рішення переїхати в Україну, після чого, прийняв присягу на вірність українському народові та почав проходити військову службу в лавах Збройних Сил України. Фактично він приїхав в Україну наприкінці 1992 року й проходив службу у військових частинах гарнізону АДРЕСА_4 .

Документом, що засвідчував прописку військовослужбовців на той час була довідка (Форма 33), яка підтверджує, що до 30 жовтня 1992 року позивач перебував у м. Чита (Росія).

Крім того, згідно з довідкою Забайкальського військового округу, квартирно-експлуатаційної частини Антипіхінського району від 30 жовтня 1992 року № 27/145, позивач окрему двокімнатну квартиру 39 кв. м здав повністю 30 жовтня 1992 року.

03 листопада 1992 року він був зарахований для подальшої служби у військову частину НОМЕР_1 ( військове містечко №м НОМЕР_2 ), гарнізону АДРЕСА_4 і до 07 жовтня 1994 року проходив військову службу у цій військовій частині (військове містечко АДРЕСА_4 ), житлом не забезпечувався.

Отже, у період після 1992 року по 16 липня 1993 року позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , військове містечко № НОМЕР_2 і у списках на приватизацію державного житлового фонду за адресою: АДРЕСА_4 не значиться, про що свідчить довідка від 31 травня 2023 року № 1173 від державного ощадного банку України.

На підставі чинних на момент проходження позивачем військової служби нормативно-правових актів він був зареєстрований за місцем дислокації військової частини та 02 грудня 1992 року був поставлений на квартирний облік (облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов) у житловій комісії гарнізону м. Київ.

Також зауважує, шо офіційно отримав статус громадянина України 15 березня 1996 року, тому з 1992 року по 15 березня 1996 року не мав права приймати участь у приватизації державного житлового фонду.

Окрім того, чинним законодавством передбачено можливість не надавати вищевказану довідку про участь/неучасть у приватизації особам, які раніше проживали на території проведення антитерористичної операції та тимчасово окупованій території, тому позивач просить застосувати аналогію закону, оскільки отримати таку довідку з території РФ неможливо.

Враховуючи вищевикладене, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак матеріали справи містять заяву про розгляд справи у його відсутність.

Представники відповідачів у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, однак матеріали справи містять їхні заяви про розгляд справи у їх відсутність, в яких просили відмовити у задоволенні позову.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Судом установлено, що розпорядженням Жовтневої районної державної адміністрації міста Києва «Про зарахування на квартирний облік, внесення змін у справи квартирного обліку та надання житлових приміщень» відповідно до Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, а також враховуючи пропозиції комісії по житлових питаннях надано житлові приміщення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1, з сім`єю: дружина, ОСОБА_2 , син, ОСОБА_3 , син, ОСОБА_5 , двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 на 1-му поверсі, поточне звільнення, що підтверджується витягом з розпорядження від 06 лютого 1996 року № 139.

Відповідно до вказаного витягу, житлова площа надається позивачу як військовослужбовцю військової частини, що дислокується на території району та згідно з указом Президента України від 22 жовтня 1994 року № 634/94 «Про заходи по забезпеченню житлом військовослужбовців та членів їх сімей» і листа ГШ ЗС України від 01 січня 1996 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2016 року, що набрало законної сили 04 жовтня 2016 року визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Київської міської ради від 14 листопада 2019 року № 217/7790 «Про перейменування проспекту у Солом`янському районі» перейменовано просп. Космонавта Комарова у Солом`янському районі міста Києва на просп. Любомира Гузара.

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Києва позивач з 11 травня 2023 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

01 червня 2023 року позивач звернувся до Керівника АО Відділу приватизації державного житла Солом`янського району із заявою про надання адміністративної послуги - оформлення та видача свідоцтва про право власності на житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . До заяви додав: оформлену заяву на приватизацію квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії паспортів всіх членів сім`ї, які приймають участь в приватизації квартири (за наявності оригіналів); копію довідки про місце реєстрації; копію технічного паспорту; витяг із розпорядження про надання житлових приміщень; копію рішення; довідки про неучасть у приватизації; копію документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; копію довідки про показники об`єкта нерухомого майна; копію електронного технічного паспорту.

Листом Начальника відділу приватизації державного житла Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті державної адміністрації Манжус Т. від 13 липня 2023 року № 68 позивачу було повідомлено, що ним не подано копії ордера на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також відсутні довідки з органу приватизації про участь/неучасть у приватизації державного житлового фонду після 1992 року по 16 липня 1993 року, тобто невикористання права на приватизацію державного житлового фонду не підтверджено. Заначено, що оскільки документи надані не у повному обсязі, оформити свідоцтво про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , немає можливості. У зв`язку з викладеним, повернули позивачу оригінали та копії документів, які були подані ним із заявою про надання адміністративної послуги.

Отримавши зазначений лист, позивач звернувся до Житлово-експлуатаційної дільниці № 904 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» щодо надання копії ордеру на жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Листом від 25 липня 2023 року № 904-201 начальником Житлово-експлуатаційної дільниці № 904 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» повідомлено позивача про те, що в архіві Житлово-експлуатаційної дільниці № 904 відсутній ордер, виданий на ім`я ОСОБА_1 . Наявні ордери на попередніх власників.

Позивач звертаючись до суду з цим позовом зазначив, що вважає відмову відділу приватизації необґрунтованою та безпідставною, оскільки ним були надані документи, що підтверджують невикористання ним права на приватизацію державного житлового фонду у період після 1992 року та його законне право на користування спірною квартирою.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Частиною третьою статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі N 347/1370/19.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до статті 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Відповідно до частини третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Згідно з частиною одинадцятою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

Частиною десятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №201/6092/17.

Також у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року в справі №296/4642/19 (провадження № 61-2708св20) вказано, що «у частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року в справі №200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18)».

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Пунктом 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації. Громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 15 Житлового кодексу України до компетенції виконавчих комітетів районних, міських, районних у містах рад у межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства України, на території району, міста, району в місті належить видача ордерів на жилі приміщення.

Відповідно до частини першої статті 58 ЖК України ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року, регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання.

Пунктом 69 Правил передбачено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.

Пунктом 70 Правил встановлено, що ордер вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. При одержанні ордера пред`являються паспорти (або документи, що їх замінюють) членів сім`ї, включених до ордера.

Згідно з пунктом 72 Правил при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.

Таким чином, ордер не підлягає зберіганню у наймача квартири та є документом з обмеженим строком дії (30 днів), який лише дає право на вселення у квартиру.

Отже відсутні підстави для висновку про покладення на особу, яка вселилась в надане жиле приміщення, зобов`язання зберігання ордеру.

Поряд з цим, окрім копії ордеру, до заяви про приватизацію заявник має подати й інші документи, перелік яких визначений пунктом 18 вищевказаного Положення.

Чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, п.63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Аналіз вищевикладених норм права свідчить про те, що встановлене законом право громадянина на житло, у тому числі і на приватизацію житла гарантується державою і підлягає захисту у разі його порушення.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду від 12 травня 2021 року у справі №750/2176/17.

Принцип пропорційності у розумінні Європейського суду з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Враховуючи вищевикладене, відсутність у позивача ордеру не може бути підставою для відмови у приватизації позивачем квартири, оскільки такий ордер діє лише протягом 30 днів та при вселенні передається житлово-експлуатаційній організації.

При цьому, судом встановлено, що за результатами звернення позивача, йому було повідомлено, що в архіві житлово-експлуатаційної організації відсутній ордер, виданий на його ім`я.

Крім того, враховуючи позицію відповідача щодо можливості отримання ордеру на підставі рішення суду про визнання за позивачем та членами його сім`ї права користування житловим приміщенням, ОСОБА_1 звернувся до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про надання йому ордеру на вселення на підставі рішення суду. Розглянувши звернення позивача, листом Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації за № 108-108/ОП/П-1367-2831 від 09 жовтня 2024 року було повідомлено, що ордер надається на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Таким чином, позивач об`єктивно позбавлений можливості отримати та надати ордер на жиле приміщення.

Разом з тим, законність проживання позивача та членів його сім`ї у спірній квартирі підтверджена рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 вересня 2016 року, що набрало законної сили, яким визнано за ними право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 . Законність проживання позивача у спірній квартирі відповідачем не оспорено, вимоги про усунення перешкод у користуванні зазначеним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивача не заявляв.

Щодо неподання позивачем довідки з органу приватизації про його участь/неучасть у приватизації державного житлового фонду після 1992 року по 16 липня 1993 року, то суд зазначає, що пунктом 18 Положення передбачено, що громадянин подає документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, тобто у ньому не міститься вимоги, що це повинна бути саме довідка з органу приватизації.

Так, позивачем на підтвердження невикористання ним права на приватизацію державного житлового фонду було надано до відділу приватизації витяг із наказу Міністерства оборони України (по особовому складу) від 22 грудня 2006 року № 1996 відповідно до якого позивача звільнено у запас у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України із залишенням на квартирному обліку для позачергового отримання житла за рахунок МО України, довідку, видану командиром військової частини НОМЕР_1 від 22 листопада 2012 року № 121, згідно з якою ОСОБА_1 з 03 листопада 1992 року по 07 жовтня 1994 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . За період служби у військовій частині НОМЕР_1 житлом не забезпечувався, довідку Голови житлової комісії гарнізону м. Київ № 6760 від18 жовтня 2012 року з якої вбачається, що з 02 грудня 1992 року позивач перебуває на квартирному обліку у ЖК гарнізону м. Київ, довідки, видані Державним ощадним банком України у травні 2023 року, відповідно до яких позивач у списках на приватизацію державного житлового фонду за адресою: АДРЕСА_4 та за адресою реєстрації: АДРЕСА_4 , в/ч не значиться. Житлові чеки ним не використовувалися.

Крім того, до суду позивач надав довідку (Форма 33), яка підтверджує, що він був військовослужбовцем та проходив військову службу у збройних силах СРСР та був прописаний у м. Чита, РФ. Також, довідку від 30 жовтня 1992 року, видану квартирно-експлуатаційною частиною Антипіхінського району, відповідно до якої позивач 30 жовтня 1992 року повністю здав окрему двокімнатну квартиру, 39 кв. м у м. Чита органам Міністерства оборони СРСР.

Дослідивши вищевказані документи, суд дійшов висновку, що позивачем до відділу приватизації були надані документи, що підтверджують факт невикористання ним права на приватизацію, у тому числі у період після 1992 року і до 16 липня 1993 року, що відповідає вимогам пункту 18 Положення.

Як вже зазначалося судом перелік підстав для відмови у приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому посилання відповідача на те, що позивач не має права на приватизацію, оскільки не надано ордеру та довідки з органу приватизації, є безпідставним.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що у ході судового розгляду знайшли підтвердження обставини, викладені позивачем, а дії відповідача порушують конституційне право позивача на приватизацію житла у встановленому законом порядку.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до пункту 23 Положення приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.

Однак Управлінням житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації не було прийнято відповідного рішення по суті за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про приватизацію, а лише листом повернуто оригінали та копії документів, які були подані разом із заявою про надання адміністративної послуги.

Суд враховує правові позиції Верховного Суду висловлені в постанові від 08 червня 2022 року у справі № 202/3820/19 (провадження № 61-836св21), згідно з якими Верховний Суд вважав обґрунтованими вимоги про зобов`язання державного департаменту житлового господарства міської ради як органу приватизації державного житлового фонду провести приватизацію квартири. Тобто, був обраний спосіб захисту - зобов`язати провести приватизацію квартири. Про ефективність та належність визначеного позивачем способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити дії щодо приватизації свідчать висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 183/2859/16 (провадження № 61-10997св18), від 19 червня 2019 року у справі № 338/347/16-ц (провадження № 61-24054св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 754/6918/18 (провадження № 61-13774св19) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18).

Тобто, судова практика передбачає такий спосіб захист, який зводиться до зобов`язання органу приватизації здійснити приватизацію житла.

За таких обставин, з урахуванням вищезазначених норм права щодо можливості суду обрати спосіб захисту, який не суперечить закону відповідно до частини другої статті 5 ЦПК України, з метою ефективного захисту прав позивача, враховуючи способи захисту цивільних прав, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у спосіб зобов`язання Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації провести дії по приватизації квартири позивачем за адресою: АДРЕСА_1 за відсутності ордера на житлове приміщення та довідки з органу приватизації про участь/неучасть ОСОБА_1 у приватизації державного житлового фонду після 1992 року по 16 липня 1993 рок, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Що стосується позовних вимог позивача до відповідача - Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, то у задоволенні вимог до нього слід відмовити за безпідставністю, виходячи з такого.

Владні повноваження в питаннях щодо приватизації державного житлового фонду законом покладені виключно на органи приватизації і прийняття рішення щодо задоволення чи відмову у задоволенні заяви про приватизацію житла є виключною компетенцією органів приватизації.

Відповідно до розпорядження Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 12 січня 2021року № 29 «Про затвердження структури та чисельності структурних підрозділів Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації» управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації (далі- Управління) є структурним підрозділом адміністрації зі статусом юридичної особи публічного права.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, затвердженого розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 17 лютого 2023 року № 116 (далі - Положення), Управління утворюється головою Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, є її структурним підрозділом.

Положенням передбачено, що Управління має статус юридичної особи публічного права, самостійний баланс, рахунки в органах Державного казначейства, печатку із зображенням Державного герба України і своїм найменуванням, власні бланки встановленого зразка.

Даним Положенням передбачено, що управління здійснює оформлення та видачу свідоцтв та дублікатів про право власності на житло та вносить відповідно зміни до них. 17 березня 2020 року розпорядженням адміністрації № 328 затверджено структуру та чисельність вказаного управління згідно з яким до Управління входить відділ приватизації державного житла 04 липня 2018 року наказом Управління № 7-к затверджено Положення про відділ приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації.

Згідно вищевказаного Положення відділ має статус органу приватизації та повноваження на видання розпоряджень про передачу житла в приватну власність, оформлення свідоцтв про право власності на житло.

Основним завданням відділу є забезпечення реалізації державної політики в сфері приватизації державного житлового фонду та передачі житла у власність громадян в Солом`янському районі міста Києва.

Видання розпоряджень про передачу житла, оформлення свідоцтв про право власності на житло належить до повноважень Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної у м. Києві державної адміністрації, яке є окремою юридичною особою та структурним підрозділом Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, тому підлягає стягненню з Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації на користь позивача сума судового збору, що була сплачена позивачем при зверненні до суду з указаним позовом, що становить 1 073,60 грн.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396, статтями 9, 58 ЖК України, статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов`язати Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації провести дії по приватизації квартири ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 за відсутності ордера на житлове приміщення та довідки з органу приватизації про участь/неучасть ОСОБА_1 у приватизації державного житлового фонду після 1992 року по 16 липня 1993 року, на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

У задоволенні позовних вимог до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації відмовити.

Стягнути з Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідачі: Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація, , місцезнаходження: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 41; Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, , місцезнаходження: м. Київ, просп. Повітрофлотський, 41.

Суддя Л. М. Ішуніна