Справа № 206/4516/25
Провадження № 2/206/2510/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 року Самарський районний суд міста Дніпра в залі суду в місті Дніпрі у складі:

головуючий суддя Сухоруков А.О.,

секретар судового засідання Біла О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури, про відшкодування моральної шкоди,

за участі:

представника позивача ОСОБА_2 ,

прокурора Чабаненко Т.В.,

представників відповідачів: Котелович О.В.,

Паращенко Ю.О.,

ВСТАНОВИВ:

Від позивача до Самарського районного суду міста Дніпра надійшла вищезазначена позовна заява. В прохальній частині позову позивач просить суд:

- стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди розмірі 1 240 000 гривень.

І. Стислий виклад позиції учасників справи.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 23.07.2019 року, СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області було внесено відомості до ЄРДР за №0000731 про кримінальне правопорушення за фактом присвоєння посадовими особами КП «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» ДОР грошовими коштами, тобто за ознаками кримінального равопорушення передбаченого ст. 191 ч. 3 КК України.

19.08.2020 року, в рамках даного кримінального провадження №0000731, генеральному директору КП «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» ДОР Бордюгу Костянтину Дмитровичу, було повідомлено про підозру за ст. 191 ч. 3 КК України.

25.08.2020 року слідчим суддею, за поданням слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, підтриманого прокурором, ОСОБА_1 було обрано запобіжний захід - домашній арешт, терміном до 26.10.2020 року.

27.08.2020 року слідчим суддею, за поданням слідчого СВ Індустріального ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області, підтриманого прокурором, позивача було відсторонено від займаної посади генерального директора КП «Дніпропетровського обласного клінічного лікувально-профілактичного об`єднання «Фтизіатрія» ДОР терміном до 26.10.2020 року.

20.11.2020 року ОСОБА_1 , в поряду ст. 290 КПК України, було повідомлено про закінчення досудового слідства та надано матеріали справи для ознайомлення.

Після завершення ознайомлення із матеріалами справи, обвинувальний акт по цій справі прокурором було направлено до Самарського районного суду м. Дніпропетровська.

10.06.2024 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України виніс вирок, яким виправдав позивача та ще двох інших обвинувачених по цій справі.

Прокурор, не погодившись із вироком суду, подав апеляційну скаргу, яку 17.02.2025 року Дніпровський апеляційний суд не задовольнив, залишивши виправдовувальний вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська в силі.

Таким чином досудове і судове слідство, з дня вручення позивачу підозри і до набрання чинності виправдовувального вироку тривало 54 місяці (з 19.08.2020 р. по 17.02.2025 р.). За цей тривалий період, позивач ніс моральні страждання, порушився його звичайний уклад життя, з ним перестали спілкуватись його знайомі, він постійно відчував на собі відчуджене ставлення оточуючих, які раніше, до вручення підозри, спілкувались з ним звертались за порадами і допомогою, як до лікаря.

В період, коли позивачу вручили підозру і обрали запобіжний захід домашній арешт, він балотувався кандидатом в депутати Дніпропетровської обласної ради. Із-за цих обставин був змушений відмовитись від участі у виборчій компанії.

Окрім того, після відсторонення його слідчим у 2020 році з посади генерального директора, він був змушений звільнитись із посади генерального директора КП «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» ДОР, а в подальшому, вже не міг ніде влаштуватись на роботу за спеціальністю, оскільки тривале, понад чотири роки слідство, було основною перешкодою в цьому.

Оскільки кримінальне провадження стосовно позивача не було закінчене і тривало понад чотири роки, то в усіх своїх заявах, при звернені в прийомі на роботу, ОСОБА_1 був вимушений вказувати, що перебуває під слідством по обвинувачуванню в нібито корупційних діях і це було основною перешкодою в прийнятті його на роботу.

Отже, моральні страждання, понесені позивачем, з урахуванням глибини і їх тривалості, а це майже п`ять років, оцінюю в 1 240 000 гривень, що складається з:

- 20 000 гривень за один місяць перебування під досудовим і судовим слідством (20 000 х 54 міс.=1 080 000);

- 50 000 гривень за один місяць домашнього арешту (50 000 х 2 міс.= 100000);

- 30 000 гривен за один місяць відсторонення від посади (30 000 х 2 міс. = 60000) (а.с. 1-3).

Представник відповідача - Дніпропетровської обласної прокуратури подав до суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву. Дніпропетровська обласна прокуратура не погоджується з позовними вимогами ОСОБА_1 , вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Посилаючись на практику Верховного Суду, відповідач стверджує, що позивачем не надано доказів щодо спричинення моральної шкоди саме діями Дніпропетровською обласною прокуратурою, не надано доказів щодо спричинення фізичного болю та страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; щодо душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; щодо приниження честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, що є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди. Також представник зауважує, що наведений позивачем розрахунок суперечить вимогам діючого законодавства України. Так, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. У зв`язку із вищевикладеним, просить відмовити ОСОБА_1 у повному обсязі у задоволенні позовних вимог (а.с. 60-62).

Також до суду від відповідача - Дніпропетровської обласної прокуратури через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі. Розмір моральної шкоди, визначений ОСОБА_1 у сумі 1 240 000 грн. є безпідставним та необґрунтованим, оскільки обраний позивачем спосіб визначення розміру відшкодування моральної шкоди не відповідає вимогам діючого законодавства та практики Верховного суду. Так, відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно з наявними у справі матеріалами ОСОБА_1 перебував під слідством та судом з 19.08.2020 по 17.02.2025, що становить повних 54 місяці. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» з 1 січня 2025 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 8 000 грн. Водночас, ч. 2 ст. 8 того ж Закону встановлено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абзаці дев`ятому ст. 7 цього Закону. Абзацом 9 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» встановлено розмір прожиткового мінімуму 1 600 грн. Загальний строк перебування позивача під судом та слідством становить 54 місяці, тому розмір відшкодування моральної шкоди, на який може претендувати позивач, становить 86 400 грн. (54 місяці х 1 600 грн.) (а.с. 73-75).

Представник відповідача - Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, проти позову заперечує, просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Зазначає, що вироком суду ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 367 КК України підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку із недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Таким чином, судом дії ГУНП незаконними не визнавались, відтак, вважає, що ГУНП діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Позаяк, недостатність доказів, зібраних стороною обвинувачення, які б поза розумним сумнівом доводили наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_1 є склад кримінального правопорушення, не ототожнюється з поняттям «незаконні дії». Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 226/94-ВР передбачено, що відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення у ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Однак позивач не надав до суду будь-яких доказів оскарження дій органу досудового розслідування та визнання дій останнього незаконними. Розмір розрахунку, вказаний позивачем, не відповідає вимогам чинного законодавства. Позивачем зазначено, що за кожен місяць перебування під досудовим та судовим слідством він бажає отримати відшкодування моральної шкоди у розмірі 20000 грн., відтак загальна сума такого відшкодування на думку ОСОБА_1 має становити 1080000 грн.

Однак, позивачем не надано суду жодних доказів, передбачених ст. 76 ЦПК України, що він був звільнений з посади генерального директора КП «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» ДОР» на підставі перебування під досудовим та судовим слідством по кримінальному провадженню № 0000731 від 23.07.2019. Відтак, вважає, що наявність моральної шкоди у розмірі 1080000 грн. позивачем жодним чином не доведена, причинно-наслідковий зв`язок між перебуванням під досудовим і судовим слідством та відсутністю працевлаштування позивача відповідними доказами не підтверджується. (а.с. 93-101).

У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Ульяненко Антон Андрійович позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача Державної казначейської служби України просила у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, зазначає, що Казначейство не є належним відповідачем у справі.

Представник Дніпропетровської обласної прокуратури у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представник Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області в судовому засіданні позовні вимоги також не визнала, просила відмовити в задоволенні позовних вимог повністю з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 20 серпня 2025 року відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 29).

22.08.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області надійшла заява на отримання копії позовної заяви (а.с. 31-32).

10.09.2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області надійшла заява про продовження процесуального строку для надання відзиву на позовну заяву та відкладення судового засідання (а.с. 68-69).

Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 111).

Під час розгляду справи судом заслухано пояснення позивача та його представника, представників відповідачів, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи та оглянуто матеріали кримінального провадження.

31.10.2025 оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23.07.2019 на адресу Самарського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області надійшли матеріали з Управління захисту економіки в Дніпропетровській області про те, що службові особи КП «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» Дніпропетровськлї обласної ради» за попередньою змовою привласнюють бюджетні кошти. Відомості за даним фактом 23.07.2019 року внесено до ЄРДР за №0000731, правова кваліфікація кримінального равопорушення: ч. 3 ст. 191 КК України (а.с. 120).

13 лютого 2020 року постановою виконувача обов`язків прокурора Дніпропетровської області Соскова Р.М., доручено здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000731 від 23.07.2019 за ч. 3 ст. 191 КК України слідчому відділенню Індустріального відділення поліції Дніпровського відділу поліції Головного управління Національної поліції в області (а.с. 121-122).

20 серпня 2020 року, в рамках кримінального провадження №0000731, директору КЗ «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» ДОР Бордюгу Костянтину Дмитровичу, було повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 191 КК України (а.с. 123-128).

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 серпня 2020 року (справа №202/5044/20, провадження 1-кс/202/5992/2020) застосовано до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період з 22:00 по 06:00 годину строком до 23 жовтня 2020 року (а.с. 129-133).

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2020 року (справа №202/5044/20, провадження 1-кс/202/6053/2020) відсторонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення,п ередбаченого ч. 3 ст. 191 КК України, від посади генерального директора КП «Дніпропетровське обласне клінічне лікувально-профілактичне об`єднання «Фтизіатрія» Дніпропетровської обласної ради строком до 26 жовтня 2020 року (а.с. 134-138).

12 листопада 2020 року підозрюваному ОСОБА_1 заступником начальника СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Кравцовим Г.С. повідомлено про завершення досудового розслідування (а.с. 139).

Постановою заступника начальника СВ АНД ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Кравцова Г.С. від 20.11.2020 року досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000731 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191 КК України відновлено у зв`язку з потребою в проведенні слідчих дій (а.с. 140-144).

20 листопада 2020 року, відповідно до повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри, ОСОБА_1 , було повідомлено про підозру за ч.ч. 3, 4 ст. 191 КК України (а.с. 145-156).

03 лютого 2021 року прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури №1 затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000731, відомості про яке 23.07.2020 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191 КК України відносно, зокрема ОСОБА_1 . Обвинувальний акт направлено для розгляду до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська (а.с. 157-189).

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 травня 22021 року у задоволенні клопотання адвоката Снігур А.С. про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України - відмовлено. У задоволенні клопотання адвоката Бедлецької С.О. про повернення обвинувального акту прокурору - відмовлено. Відмовлено у задоволенні заявлених адвокатами Ульяненко А.А. та ОСОБА_3 під час підготовчого засідання клопотань про закриття кримінального провадження. Кримінальне провадження № 00000731 за обвинуваченням ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 191 КК України призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданн (а.с. 190-192).

Прокурорами Лівобережної окружної прокуратури міста неодноразово змінювався обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, а саме: 30 червня 2021 року, 06 серпня 2021 року та 27.12.2023 року (а.с. 193-195).

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року (справа №202/910/21, провадження 1-кп/206/9/24) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України та виправдано його на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (а.с. 196-200).

Не погодившись із вищезазначеним вироком, 09.04.2024 року до суду надійшла апеляційна скарга прокурора Лівобережної окружної прокуратруи міста Дніпра (а.с. 201-206).

Ухвалою колегії суддів Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року апеляційна скарга прокурора залишена без задоволення. Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року у кримінальному провадженні №0000731 від 23 липня 2020 року залишено без змін (а.с.7-26а).

ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час розгляду справи сторона позивача в обґрунтування позовних вимог зазначила, що період незаконного перебування позивача під кримінальним переслідуванням обраховується з 19.08.2020 року (дата повідомлення про підозру) по 17 лютого 2025 року (набрання законної сили виправдувального вироку) та складає 54 місяці, а тому, має право на відшкодування шкоди, завданої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, у зв`язку з заподіянням моральної шкоди, завданої в результаті пережитих фізичних та моральних страждань, порушення усталених соціальних зв`язків.

При обґрунтуванні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди позивач посилався, зокрема, на норми ст. 56 Конституції України, ст.ст. 16, 1176 ЦК України, ст.ст. 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з вимогами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, посадовою або службовою особою органу державної влади визначені ст.ст. 1173, 1174 ЦК України, а спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Таким законом є Закон України від 01 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до статті 1 Закону №266/94-ВР, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ст. 3 Закону про відшкодування шкоди у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини перша, п`ята, шоста статті 4 Закону №266/94-ВР).

Отже, моральна шкода у цих правовідносинах у випадках, передбачених статтею 1176 ЦК України та статтею 4 Закону №266/94-ВР, відшкодовується особі, щодо якої допущено передбачені статтею 1 цього Закону дії без встановлення вини органу, що відповідає за відшкодування такої шкоди.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України №266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Судом встановлено, що внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2024 року, який залишений без змін ухвалою колегії суддів Дніпровського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивач незаконно перебував під слідством та судом в період з 20 серпня 2020 року (пред`явлення йому підозри) до 17 лютого 2025 року (набрання виправдувальним вироком законної сили), тобто 54 місяці, весь цей час свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнавав та був вимушений доводити свою невинуватість. Вказане спричинило позивачеві моральні страждання, руйнувало його душевний спокій, завдавало моральних переживань, змушувало нервувати, створювало дискомфорт, порушувало звичайний для нього уклад життя, призводило до порушення нормальних життєвих та службових зв`язків.

Отже, внаслідок незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та необґрунтованого кримінального переслідування позивачу завдано моральної шкоди.

З цих підстав та, враховуючи норми чинного законодавства щодо права позивача на відшкодування моральної шкоди у разі незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та постановлення виправдувального вироку суду незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, суд не приймає до уваги заперечення представників відповідачів.

Таким чином, позивач у справі, ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення йому про підозру і до набрання законної сили виправдувальним вироком суду.

Відповідно до ч. 1 статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2025 року встановлено 8000 гривень. Розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абзаці дев`ятому статті 7 цього Закону, тобто 1600,00 грн.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що позивачем пред`явлено вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1080000,00 грн. (із розрахунку 54 місяці х 20000 грн.). Однак, зважаючи на вищезазначені норми, суд вважає за необхідне навести власний розрахунок: 54 місяці х 1600,00 грн. = 86400,00 грн.

Щодо інших сум, суд погоджується з розрахунком позивача та вважає за необхідне стягнути 100000,00 грн. за 2 місяці домашнього арешту та 60000,00 грн. за 2 місяці відсторонення від посади.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Частиною першою статті 1176 ЦК України встановлено, що шкода у цих випадках відшкодовується державою.

Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1176 ЦК України є держава Україна.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Отже, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19.06.2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18).

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19) вказано, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі №495/6187/16 (провадження №61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі №201/9398/20 (провадження №61-11520св21).

Вказана позиція узгоджується з Постановою Верховного Суду від 02.09.2022 року у справі №711/4624/21, провадження №61-5128св22.

Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів.

Враховуючи, що відшкодування шкоди відповідно до статті 1176 ЦК України та пп. 1 п. 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року №845, здійснюється за рахунок держави шляхом безспірного списання коштів з Державного бюджету України, суд стягує на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Державного бюджету України.

За правилами частин першої-третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Визначаючи розмір морального відшкодування, суд враховує обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом, й, виходячи із засад розумності та справедливості, доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 246400,00 грн., яка визначена з закону.

Визначаючи розмір моральної шкоди саме у такому розмірі, який перевищує гарантований законодавством України мінімальний розмір шкоди станом на 2025 рік, суд, виходить з вимог виваженості та поміркованості, водночас, враховує характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Суд зазначає, що вказаний розмір не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призведе до його збагачення.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати у розмірі 2464,00 грн. необхідно стягнути з Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури за рахунок бюджетних асигнувань, по 1232,00 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 259, 263-265, 266,273 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області, Дніпропетровської обласної прокуратури, про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) 246400 (двісті сорок шість тисяч чотириста) гривень 00 копійок, на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області (, адреса місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Троїцька, буд. 20А), Дніпропетровської обласної прокуратури (, адреса місцезнаходження: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, буд. 38) за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2464 (дві тисячі чотириста шістдесят чотири) гривні 00 копійок, по 1232 (одній тисячі двісті тридцять дві) гривні 00 копійок з кожного.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 листопада 2025 року.

Суддя А.О. Сухоруков