Справа № 308/9585/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 жовтня 2025 року м. Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
Головуючого судді - Крегул М.М.,
Секретаря судового засідання Мішко М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за скаргою адвоката Меренич Мирослави Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М., на бездіяльність державного виконавця, в порядку ст. 447-1 ЦПК України, -
У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває вказана скарга, в якій заявник просить:
1) визнати протиправною бездіяльність Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. щодо не зняття арешту з рухомого і нерухомого майна, яке належить заявнику, а саме: - Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; - Автомобіль марки «Форд Фьюжи» р. н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2008 року випуску, що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.07.2011 (ВП №27531748);
2) зобов`язати Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. зняти арешт з рухомого та нерухомого майна, яке належить заявнику, а саме: Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; - Автомобіль марки «Форд Фьюжи» р. н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2008 року випуску, що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.07.2011 (ВП №27531748);
3) визнати протиправною бездіяльність Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. щодо не зняття арешту з Акцій ПрАТ «Сортнасінняовоч», зареєстровані на ім`я заявника, в межах суми звернення стягнення - 53 854,92 грн., що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.09.2011 (ВП №27531748);
4) зобов`язати Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. зняти арешт з Акцій ПрАТ «Сортнасінняовоч», зареєстровані на ім`я заявника, в межах суми звернення стягнення - 53 854,92 грн., що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27.09.2011 (ВП №27531748);
5) визнати протиправною бездіяльність Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. щодо не зняття арешту з Акцій ПрАТ «Сортнасінняовоч», зареєстровані на ім`я заявника, в межах ціни позову - 53 854,92 грн., що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.12.2011 (ВП №27531748);
6) зобов`язати Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. зняти арешт з Акцій ПрАТ «Сортнасінняовоч», зареєстровані на ім`я заявника в межах ціни позову - 53 854,92 грн., що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22.12.2011 (ВП №27531748).
Доводи скарги зводяться до того, що при закінчених виконавчих провадженням відносно заявника, не знято протягом тривалого часу (майже 13 років) арешту з майна боржника, що порушує право останнього на мирне володіння його майном.
На адресу суду 02.09.2025 року надійшло заперечення (відзив) від представника ВДВС у м. Ужгороді щодо скарги, доводи яких зводяться до того, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є на підставі п.6 ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову.
Згідно ухвали судді Ужгородського міськрайонного суду від 17.10.2025 року у справі №308/9585/25 заяву адвоката Меренич Мирослави Іванівни про закриття провадження в частині вимог заяви було задоволено та закрито провадження у справі № 308/9585/25 за скаргою адвоката Меренич Мирослави Іванівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 , державний виконавець відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М., на бездіяльність державного виконавця, в порядку ст. 447-1 ЦПК України, саме в частині вимог про: визнання протиправною бездіяльності Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. щодо не зняття арешту з усього майна, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн: НОМЕР_3 , в межах суми звернення стягнення - 58 271,49 грн., що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.06.2012 (ВП №32776583) та зобов`язання Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. зняти арешт з усього майна, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн: НОМЕР_3 , в межах суми звернення стягнення - 58 271,49 грн., що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 21.06.2012 (ВП №32776583),- на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.
В судове засідання на розгляд скарги сторони не з`явилися, будучи повідомленими про дату та час розгляду скарги. За приписами ч. 2 ст. 450 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду скарги.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали скарги, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що постановами головного державного виконавця відділу ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції Секерні Є.М. від 13.07.2011, від 27.09.2011 та від 22.12.2011 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, в межах виконавчого провадження № 27531748, накладено арешти на окреме рухоме та нерухоме майно, що належить заявнику.
Підставою накладення арешту на майно стало примусове виконання ухвали Ужгородського міськрайонного суду у цивільній справі від 30.06.2011року про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ЗАТ «Універсал Капітал» про стягнення боргу.
Вказана справа № 2-4624/11 неодноразово переглядалась судами і ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 15.01.2013 року заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2012 року залишено без змін.
Судом по вказаній справі видано виконавчий лист №712/6391/12 від 11.03.2013, на підставі якого в подальшому відкрито виконавче провадження №37034691.
Постановою від 01.08.2016 року головним державним виконавцем відділу ПВР Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Вудмаска М.Ф. було закінчено виконавче провадження №37034691 у зв`язку з погашенням заборгованості в повному обсязі, що не заперечується сторонами та підтверджується наявними документами та матеріалами справи.
Згідно ст.447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Зокрема у постановах Верховного Cуду у справах № 707/1530/21 від 25.05.2022 року, №21/170-08 від 01.11.2021 року, зазначено, що право власності боржника під час або після завершення виконавчого провадження підлягає захисту за наявності самого порушеного права, встановлення недоцільності чинного арешту майна та можливості його зняття за рішенням суду у відповідності до вимогст.59 Закону України «Про виконавче провадження» при зверненні боржника до суду у формі скарги на дії державного виконавця.
В частині 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.
Частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Аналіз зазначених вище норм дає підстави суду дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
Із змісту статті 316 Цивільного кодексу України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а статтею 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 317 Цивільного кодексу України, визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Так, відповідно до частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Згідно статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.
Відповідно до ч.ч. 7-10 ст.158 ЦПК України (в чинній редакції) у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.
Відповідно до п.10 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Отже, скасування заходів забезпечення позову, крім іншого, можливе до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Водночас, за змістом ч.1 ст.50 та ч. 5 ст. 60 Закону «Про виконавче провадження», (який діяв на момент закінчення виконавчого провадження) закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, не передбачав обов`язку виконавця та процедури зняття арешту, накладеного на майно (кошти) боржника та скасування інших вжитих виконавцем заходів щодо виконання рішення.
Таким чином, у державного виконавця не виникло обов`язку при виконанні ухвали суду про забезпечення позову після фактичного виконання судового рішення скасовувати заходи забезпечення позову, а тому в частині вимог скарги щодо бездіяльності виконавця суд відмовляє.
Згідно з частиною 2 статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Верховний Суд у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі справа № 2/0301/806/11 від 13.07.2022 зауважив, «що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права
Згідно зі статтею 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Вказані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.
Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Враховуючи, що заявником, як боржником за виконавчим листом №712/6391/12 від 11.03.2013, виданим Ужгородським міськрайонним судом у цивільній справі № 2-4624/11 повністю сплачену суму боргу, мета останнього - забезпечення реального виконання рішення досягнута, виконавче провадження фактично завершено, суд вважає, що збереження оскаржуваного арешту майна заявника є невиправданим за встановлених обставин справи та порушує право власності останнього на належне йому майно.
Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд.-
Скаргу задовольнити частково.
Зобов`язати Головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Секерня Є.М. зняти арешт з домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; Автомобіля марки «Форд Фьюжи» р. н. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2008 року випуску, акцій ПрАТ «Сортнасінняовоч», зареєстровані на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 іпн: НОМЕР_3 , в межах суми звернення стягнення - 53 854,92 грн., що накладені постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.07.2011 року, 27.09.2011 року та від 22.12.2011 року (ВП №27531748).
В іншій частині вимог скарги відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк, з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги до Закарпатського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текс ухвали виготовлено 28.10.2025року

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду М.М. Крегул