РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

секретар судового засідання Литвиненко В.М.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівному цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість борг в розмірі 65000 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі - 2925 грн 00 коп., інфляційні витрати у розмірі 11452 грн. 00 коп., а всього стягнути 79377 грн. 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач по справі, ОСОБА_2 , отримав у позивача в борг 65 000 гривень 20 листопада 2021 року, про що він надав позивачу розписку. Згідно розписки відповідач зобов`язався повернути борі в повному обсязі до 25 березня 2024 року. Однак в вказаний строк борг ОСОБА_2 позивачу не повернув. В березні 2025 року минув рік, як ОСОБА_2 не повертає борг і всіляко уникає позивача. Так як позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного Кодексу України. Сума трьох процентів річних та сума інфляції по боргу складає 14 377 грн. (2 925 грн. + 11 452 грн.). У зв`язку з викладеним звертається до суду з даним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково зазначив, що він частину коштів повернув позивачу однак, яка саме сума залишилась неповернута він не пам`ятає.

Суд заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було усно укладено договір позики грошових коштів у загальній сумі

Факт укладення договору позики, а також отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 визначеної грошової суми підтверджується розпискою від 21 листопада 2021 року.

Згідно умов розписки від 21.11.2021 року ОСОБА_2 отримав в борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 65000 грн. 00 коп. Позику зобов`язується повернути в повному обсязі в строк до 25.03.2024 року.

На даний час вказані кошти позивачу не повернуті.

Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Фактична передача грошей від позикодавця до позичальника в розмірі 65000 грн підтверджується розпискою, за якою ОСОБА_2 зобов`язувався повернути борг до 25 березня 2024 року, однак не виконав умов договору та не повернув суму позики позикодавцеві.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що внаслідок ухилення від виконання взятих на себе зобов`язань утворився борг у відповідача перед позивачем.

Статтею 625 ЦК України встановлено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Тому, з врахуванням періоду неналежного виконання відповідачем обов`язку повернення позики, з нього на користь позивача підлягають стягненню 11452 грн. сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 2925 грн. - 3% річних.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за договором позики підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 65000 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі - 2925 грн 00 коп., інфляційні витрати у розмірі 11452 грн. 00 коп., а всього стягнути 79377 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остання відома адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 10.11.2025 року.

Суддя Харечко С.П.