СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 6/759/405/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Бабич Н.Д.,

за участі секретаря судового засідання - Олійникової Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи: стягувач: АТ "Укрсиббанк", боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про заміну сторони у виконавчому провадженні, -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Святошинського районного суду м.Києва 05.09.2025 надійшла вказана заява.

Заява обґрунтовується тим, що 06.12.2010 року Святошинський районний суд міста Києва ухвалив рішення по справі: №2-2507/2010 про стягнення з боржника(ів): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь АТ "УКРСИББАНК" заборгованості за кредитним договором: № 0.

20.04.2012 року між АТ "УКРСИББАНК" та ТОВ «Кредекс Фінанс» (нова назва ТОВ «Вердикт Капітал») було укладено Договір № 05/12 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСИББАНК" відступило ТОВ «Кредекс Фінанс» (нова назва ТОВ «Вердикт Капітал»), а ТОВ «Кредекс Фінанс» (нова назва «Вердикт Капітал») набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 0.

20.04.2012 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КРЕДИТ-ФІНАНС» було укладено Договір № 05/12-КВ про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «КРЕДИТ-ФІНАНС», а ТОВ «КРЕДИТ-ФІНАНС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 0.. 20.01.2020 року між ТОВ «КРЕДИТ-ФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір № 20/01-20 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «КРЕДИТ-ФІНАНС» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 0. 24.02.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» було укладено Договір № 24-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ», а ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 0. 25.05.2023 року між ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» було укладено Договір № 25-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» відступило ТОВ «ДЕБТ ФОРС», а ТОВ «ДЕБТ ФОРС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 0.

На підставі вказаного ТОВ «ДЕБТ ФОРС» просить суд замінити вибулого стягувача АТ "Альфа - Банк" на правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» у виконавчому провадженні.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.09.2025 року заява прийнята до розгляду.

Представник ТОВ «ДЕБТ ФОРС» у судове засідання не з`явився, у поданій заяві просив розгляд заяви провести без участі представника заявника.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Від боржника ОСОБА_2 надійшли письмові заперечення, в яких остання просила відмовити в задоволені заяви посилаючись на рішення Дарницького районного суд ум. Києва у справі 415/1039/14.

Від боржника ОСОБА_1 надійшли письмові запреречення, в яких останній просив в задоволенні заяви відмовити, посилаючись на те, що виконавчий лист не було пред`явлено до виконання та пропущено його строки для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Частиною 3 статті 442 ЦПК України встановлено, що суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали поданої заяви, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 06.12.2010 року Святошинський районний суд міста Києва ухвалив рішення по справі: №2-2507/2010 про стягнення з боржника лише ОСОБА_1 , на користь АТ "УКРСИББАНК" заборгованості за кредитним договором: № 0. (а.с. 44-45). В резолютивній частині вказаного рішення суду не було стягнуто заборгованості з ОСОБА_2 . А тому посилання заявника, що стягнуто борг з ОСОБА_2 є безпідставним.

20.04.2012 року між АТ "УКРСИББАНК" та ТОВ «Кредекс Фінанс» (нова назва ТОВ «Вердикт Капітал») було укладено Договір № 05/12 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "УКРСИББАНК" відступило ТОВ «Кредекс Фінанс» (нова назва ТОВ«Вердикт Капітал»), а ТОВ «Кредекс Фінанс» (нова назва «Вердикт Капітал») набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 0. 20.04.2012 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КРЕДИТ-ФІНАНС» було укладено Договір № 05/12-КВ про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «КРЕДИТ-ФІНАНС», а ТОВ «КРЕДИТ-ФІНАНС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 0. 20.01.2020 року між ТОВ «КРЕДИТ-ФІНАНС» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір № 20/01-20 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «КРЕДИТ-ФІНАНС» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 0. 24.02.2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» було укладено Договір № 24-02/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ», а ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 0. 25.05.2023 року між ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» було укладено Договір № 25-05/23 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «КАМПСІС ЛІГАЛ» відступило ТОВ «ДЕБТ ФОРС», а ТОВ «ДЕБТ ФОРС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 0.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.10.2015 р. позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Фінанс" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0 від 06 вересня 2006 року у розмірі 43195,44 грн. з ОСОБА_1 . В задоволенні позову до ОСОБА_2 , відмовлено.

Таким чином, встановлено, що ОСОБА_2 не є боржником, ані за рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26.10.2015 р., ані за рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 06.12.2010 року.

Згідно ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом , встановленим законом , який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру .

Згідно п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду .

У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини перша та друга статті 442 ЦПК України). Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Згідно із частиною першою статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частини перша та друга статті 15 Закону про виконавче провадження).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону про виконавче провадження).

Стаття 11 Закону про виконавче провадження регулює загальні строки виконавчого провадження, а стаття 12 - строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку. Строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем (частина перша статті 11 Закону про виконавче провадження). Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону про виконавче провадження).

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження (частина п`ята статті 15 Закону про виконавче провадження).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення (згідно із пунктом 1 частини першої статті 26 Закону про виконавче провадження). Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (згідно із частиною п`ятою статті 26 Закону про виконавче провадження).

Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону (пункт 5 частини першої статті 34 Закону про виконавче провадження).

Стаття 37 Закону України "Про виконавче провадження "регулює підстави для повернення виконавчого документа стягувачу. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону про виконавче провадження).

Стаття 39 вказаного Закону про виконавче провадження регулює питання закінчення виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац другий частини першої статті 40 Закону про виконавче провадження). Стаття 41 цього Закону регулює питання відновлення виконавчого провадження.

Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки, якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону про виконавче провадження, пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 606-XIV). Тобто за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того, чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути в невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства прав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197 цс 21) виклала висновок про застосування норм права, згідно з яким не вбачала підстав для відступу від правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13, але, враховуючи кількісну складову різного тлумачення процесуального правонаступництва та заміни сторони виконавчого провадження, вважала за необхідне уточнити його зміст з урахуванням такого.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Враховуючи, що сформульована у цій справі проблематика стосовно реалізації прав сторін спору на стадії виконання судового рішення, в тому числі в контексті пред`явлення до виконання виконавчого документа та здійснення виконавчого провадження, саме з точки зору такої процесуальної мети має розглядатись процесуальне правонаступництво у цій справі. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва з метою реалізації правонаступником судового рішення у виконавчому провадженні без розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим відповідно до умов законодавства, позбавлене процесуальної мети.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав поновленян строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на поновлення строків для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а суд має оцінювати це в комплексі.

Якщо ж виконавче провадження не відкрито у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва.

Отже, не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке не було відкрито, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення.

У справі з провадженням № 6-122цс13, яку розглядав Верховний Суд України, відбулась заміна стягувача у відкритому виконавчому провадженні на підставі переходу права вимоги від первинного кредитора (стягувача) до його правонаступника відповідно до договору купівлі-продажу цього права. Отже, правовідносини не є подібними із цією справою. При цьому Верховний Суд України не робив правових висновків щодо заміни сторони виконавчого провадження поза межами існуючого відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу. Також слід уточнити висновок Верховного Суду України, на який, зокрема, посилаються колегії суддів Касаційного цивільного суду у постановах, наведених в ухвалі Верховного Суду від 10 листопада 2021 року про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, про те, що заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

Цей правовий висновок означає, що, зокрема, кредитор може уступити своє право вимоги правонаступнику, який не є стороною відкритого виконавчого провадження, на підставі правочину, який не залежить від факту відкритого виконавчого провадження. Разом з тим до моменту прийняття судового рішення про заміну первинного кредитора його правонаступником у відкритому виконавчому провадженні процесуальне правонаступництво не відбувається.

Зазначений висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/10031/13, стосується не заміни учасника справи або стягувача у виконавчому документі, а заміни стягувача як сторони виконавчого провадження. Треба також врахувати, що під початком стадії виконавчого провадження Верховний Суд мав на увазі відповідну стадію судового провадження, а не безпосередньо виконавче провадження як юридичний процес. У ньому прямо зазначено, що він не обмежує можливість відновлення закритого виконавчого провадження відповідно до умов законодавства, зокрема на підставі пред`явлення виконавчого документа до виконання після поновлення строку для цього. Тому з урахуванням зазначеного вище відсутні підстави для відступлення від цього висновку.

Зазначене також відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425.

Загалом Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197 цс 21) виснувала, що не можна замінити сторону виконавчого провадження, яке було закінчене, якщо не існує підстав для відновлення виконавчого провадження, з приводу чого особа має звернутися до суду, надавши переконливі аргументи щодо такого відновлення. Разом з тим і заміна стягувача у виконавчому документі як сторони справи має мати дійсну процесуальну мету, а підстави такої заміни належним чином аргументовані. Саме тільки матеріальне правонаступництво без процесуальної мети не є достатнім аргументом, оскільки не відповідає вимогам частини першої статті 2 ЦПК України. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства. Якщо, наприклад, суд підтвердив зобов`язання однієї сторони договору перед іншою та відповідне судове рішення набуло законної сили, то суд не здійснює заміну його сторони у випадку уступки відповідним кредитором за цим договором своїх прав та обов`язків іншій особі на цю іншу особу лише заради процесуальної констатації цього матеріального правонаступництва. Суд може здійснити заміну учасника справи виключно для виконання вимог частини першої статті 2 ЦПК України.

За таких обставин, оскільки заявником не надано доказів відкриття виконавчого провадження, як вбачається з матеріалів заяви на момент набуття права вимоги заявником пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання становить більше десяти років, із заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання ТОВ «Дебт Форс» не зверталось, у поданій заяві заявник не аргументує підстав пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, не ставить питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не викладає процесуальної мети звернення з заявою про заміну сторони, окрім загального посилання на обов`язковість виконання рішення суду та його невиконання на момент звернення з заявою, підстав для заміни сторони у справі, сторони у виконавчому листі, суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 81, 258, 259, 260, 273, 433, 442 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс», заінтересовані особи: стягувач: АТ "Укрсиббанк", боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про заміну сторони у виконавчому провадженні, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошенн, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.Д. Бабич