Справа № 392/871/20
Провадження № 2/392/6/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі:

Головуючої: судді Кавун Т.В.,

секретаря Стець Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Мала Виска справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

17.07.2020 позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 15.06.2017 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 207326 в електронній формі, відповідно до якого останній на картковий рахунок отримав кошти в розмірі 400,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності строком на 21 день, зі сплатою 1.9 % від суми позики, але не менше ніж 30 гривень за перший день користування позикою; 1.9 % від суми позики, щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, при цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів; 1.9 % додатково до основних процентів, від суми позики, що не була повернута своєчасно за кожен день користування позикою понад строк який зазначений договором у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань. Станом на 02.07.2020 за ОСОБА_1 мається заборгованість за договором позики в сумі 17 188,00 гривень, з яких 400,00 гривень основний борг; 8 488,80 гривень заборгованість по відсоткам; 8 299,20 гривень заборгованість по простроченим відсоткам, тому просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в сумі 17 188,00 гривень та сплачений судовий збір в сумі 2 197,00 гривень.

Представник позивача в судове засідання не прибув, в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не прибув, в матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, який поданий представником відповідача адвокатом Багрієм В.А. відповідно до якого просить в задоволені позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

У вказаному відзиві посилається на те, що надана позивачем копія договору позики № 207326 від 15.06.2017 не може бути належним та достовірним доказом у справі, оскільки не підтверджує факту підписання вказаного договору відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який би відповідав вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис». Посилання позивача на наявність персональних даних відповідача не може вважатись належною ідентифікацією особи, оскільки докази того, що номер телефону належить саме відповідачу відсутні. Крім того, представник відповідача просив застосувати позовну давність у вказаній справі, адже загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки згідно ст. 257 ЦК України, а позивачем не доведено поважності причин пропуску такого строку.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

15.06.2017 між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 був укладений договір позики № 207326, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти в сумі 400,00 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, строком на 21 день зі сплатою процентів за користування позикою, а саме: 1.9 % від суми позики, але не менше ніж 30 гривень за перший день користування позикою; 1.9 % від суми позики, щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, при цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів; 1.9 % додатково до основних процентів від суми позики за кожен день прострочення.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 1.3. та 1.4. Договору позики № 207326 від 15 червня 2017 року, позикодавець зобов`язується надати позичальнику на умовах, що передбачені даним договором, грошові кошти в позику в сумі 400 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою зазначені у пункті 1.5. цього Договору. Позика надається позичальнику виключно за допомогою Веб-сайту позикодавця за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Строк дії договору становить 21 день. Договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок вказаний позичальником та діє до повного виконання позичальником своїх обов`язків.

В порядку встановленому п. 1.4. Договору позики через оператора послуг платіжної інфраструктури WAYFORPAY на картковий рахунок відповідача була перерахована сума позики, що підтверджується повідомленням ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведения операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів, згідно Договору про організацію переказу грошових коштів №ВП-180516-3 від 18.05.2016 року.

При цьому, ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», є оператором послуг платіжної інфраструктури, яке уповноважено надавати окремі види послуг в платіжній системі та здійснювати операційні, інформаційні та інші технологічні функції щодо переказу коштів, та діяльність якої регулюється, зокрема, нормами Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до пункту 1.5.1 Договору позики, протягом строку позики, встановленого пунктом 1.3 Договору, розмір основних процентів складає: 1,9 процента від суми позики, але не менше ніж 30 гривень за перший день користування позикою; 1,9 процента від суми позики, щоденно, за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього договору. При цьому, нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів.

У разі якщо позичальник не повернув суму позики у строк встановлений пунктом 1.3 Договору, нарахування процентів, встановлених пунктом 1.5.1 Договору, проводитися за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованість за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, на вимогу позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення у особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 1,9 процента від суми позики за кожен день прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться в момент внесення позичальником коштів на погашення позики за кожен день прострочення.

Пунктами 4.2, 4.3 Договору позики передбачено, що порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення умов, неналежне виконання цього Договору, яке мало місце під час дії цього Договору.

У пункті 7.5 Договору позики відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись Правил програми лояльності, текст яких розміщено на сайті позикодавця.

Згідно пунктів 4.1., 4.2. Розділу 4 Правил надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін», заявник, що має намір отримати позику, проходить реєстрацію в Особистому кабінеті на сайті товариства. Заявник для оформлення позики здійснює оформлення заявки на сайті товариства шляхом заповнення всіх полів заявки, що відмічені як обов`язкові для заповнення.

У відповідності до пункту 6.3. цих Правил, у разі прийняття позитивного рішення товариство інформує заявника шляхом відправлення СМС-повідомлення на телефонний номер зазначений в заявці, розміщенням інформації щодо прийнятого рішення в особистому кабінеті та шляхом надсилання електронного повідомлення на електронну адресу, зазначену в заяві. Електронне повідомлення про прийняття позитивного рішення в наданні позики містить гіперактивне посилання. Здійснюючи перехід по гіперактивному посиланню заявник отримує електронну копію договору позики.

Відповідно до ст.ст. 11, 509, 526, 527, 530, 625, 1048, 1050, 1054 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Статтями 598, 611 ЦК України, передбачено, що зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно приписів ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано законами України "Про електронну комерцію" та "Про електронний цифровий підпис".

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Згідно з ч.2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до цього Закону, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Крім того, Верховний Суд у постанові у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021 дійшов висновку: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачем за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами».

За Договором позики № 207326 від 15.06.2017, сторони погодили, що позику надано на 21 день, тобто до 06.07.2017. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України «Про електронну комерцію». Проценти за користування кредитом нараховуються до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно.

Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача, станом на 02 липня 2020 року, становить 17 188 грн. 00 коп., що складається із суми позики у розмірі 400 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 8 488 грн. 80 коп., заборгованості по простроченим відсоткам згідно договору у розмірі 8 299 грн. 20 коп.

Отже, договір кредитування був укладений між ТОВ «ВЕЛЛФІН» та ОСОБА_1 та підписаний в електронній формі і такі дії сторін узгоджено з вимогами статтей 6, 627 ЦК України та статтей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

А тому, твердження представника відповідача викладені у відзиві на позовну заяву спростовуються матеріалами справи, зокрема витягом заявки відповідача для отримання позики з особистого кабінету на сайті https://creditup.com.ua .

При цьому, договір підписано за допомогою одноразового ідентифікатора, за домовленістю сторін, що передбачено ст.12 Закону України «Про електронну комерцію».

Отже, суд приходить до висновку, що договір було укладено.

Щодо застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зокрема, ч.2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, ч.5 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за договором позики позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких визначено відповідно до умов договору, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення заборгованості.

Отже, Договір позики встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку та, незалежно від визначення у договорі строку кредитування, право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення платежу.

Відповідно до пп. 3.1, 3.2, 4.3 договору позики № 207326 від 15.06.2017, позичальник зобов`язаний здійснювати повернення позики та нарахованих процентів на умовах, встановлених цим договором, сторони досягли згоди у тому, що повернення позики та сплати процентів за користування позикою здійснюватиметься у відповідності до умов цього договору та графіку розрахунків. Строк та проценти за користування позикою та нарахування процентів за цим договором обчислюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому, проценти за користування позикою нараховуються з дня надання позики позичальнику (день перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до дня повного погашення заборгованості за позикою (зарахування на поточний рахунок позикодавця), включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за позикою. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за порушення вимог, неналежне виконання цього договору, яке мало місце під час дії цього договору.

Однак, пунктом 1.3 договору позики № 207326 від 15.06.2017 установлено, що строк позики за цим договором складає 21 день, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків (додаток до Договору) до 06.07.2017 року. В графіку розрахунків до Договору позики №207326 від 15.06.2027 чітко зазначено термін сплати позики-06.07.2017 року.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 02.07.2020 р. ОСОБА_1 мав би сплатити 17 188,00 гривень, яка складається з основної суми позики - 400 грн, заборгованості за відсотками - 8488 грн 80 коп., заборгованість за простроченими відсотками-8299 грн 20 коп.

При цьому, пунктом 7.8 даного Дорогову передбачено, що до правовідносин за цим Договором встановлюється загальний строк позовної давності, що за визначенням статті 257 ЦК України складає 3 (три) роки.

Отже, з огляду на матеріали справи, позивач набув право вимоги щодо стягнення заборгованості від дня виявлення прострочення виконання зобов`язань за даним договором, а саме з 07.07.2027 року, однак до суду звернувся лише 17.07.2020 року, тобто пропустивши строк лише на 10 днів, без обгрунтування поважності пропуску, заяву про поновлення строку давності до суду не подав.

А тому, суд враховуючи подану представником відповідача заяву щодо застосування строку давності, вважає, за можливе застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні даного позову з підстав пропуску строку позовної давності.

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, у разі відмови в позові, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 258, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 207326 від 15.06.2017 в сумі 17 188 грн- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕЛЛФІН», , місцезнаходження: м. Київ вул. Героїв Севастополя, 48.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.В. Кавун