Справа № 495/2432/25
№ провадження 2/495/1803/2025
З А О Ч Н Е р і ш е н н я
10 листопада 2025 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі головуючого одноособово судді Прийомової О.Ю.
за участю секретаря Тюпа Є.С.,
справа № 495/2432/25
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Сергіївської селищної ради Білгород Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно,
представника позивача адвоката Холудєєва Б.Є.,
Стислий виклад позиції позивача
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 .
Той факт що ОСОБА_2 був батьком позивача, підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 , виданим 06.04.1983 року бюро РАГС м. Усть-Ілімськ Іркутська область, актовий запис за № 721.
02.09.2006 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_3 та після укладення шлюбу взяла прізвище « ОСОБА_4 ».
Інших спадкоємців не має. Шлюб між батьками позивача був розірваний 30 травня 1991 року.
Нотаріус не має можливості видати їй свідоцтво на спадщину за законом, так як у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на право власності на житловий будинок під номером АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, в зв`язку з чим вона і звернулася з позовом до суду.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії по справі
11 квітня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження з витребуванням доказів по справі.
01 травня 2025 року витребувані судом докази надійшли на адресу суду.
16 травня 2025 року ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області по справі закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні.
Представник відповідача не з`явився, про день та час судового розгляду справи був повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Зі згоди представника позивача, суд ухвалою на місці, перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 ЦПК України.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом дійсно встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 . (а.с. 7)
Той факт що ОСОБА_2 є батьком позивача, підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_5 , серії НОМЕР_1 , виданим 06.04.1983 року бюро РАГС м. Усть-Ілімськ Іркутська область, актовий запис за № 721. (а.с. 8)
02.09.2006 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_3 та після укладення шлюбу взяла прізвище « ОСОБА_4 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 . (а.с. 9)
Шлюб між батьками позивача був розірваний 30 травня 1991 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. (а.с. 25)
Відповідно до листа приватного нотаріуса Холудєєвої С.М. на ім`я ОСОБА_1 , зазначено, що позивачу для отримання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та земельну ділянку необхідно надати правовстановлюючі документи на вищевказане нерухоме майно та документ, що підтверджує реєстрацію права власності ОСОБА_2 на зазначене нерухоме майно. (а.с. 26)
01 травня 2025 року на виконання ухвали суду про витребування доказів від приватного нотаріуса Холудєєвої С.М. надійшла копія спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , 1951 року народження.
Відповідно до зазначеної спадкової справи встановлено, що з заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
07.10.2021 звернулася ОСОБА_6 , яка зазначила, що помер її колишній чоловік, ОСОБА_2 .
До спадкового майна входить житловий будинок, зазначене спадкове майно набувалось у період перебування у зареєстрованому шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя, тому просить надати свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя на зазначене нерухоме майно.
Нормативне обґрунтування, оцінка аргументів сторін, висновки суду
Частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
У пункті 1 частині 2 статті 16 ЦК передбачено такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання права.
Важливо підкреслити, що законодавством визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину (глава 89 ЦК).
Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 31 січня 2024 року по справі № 175/654/22 зазначив, що з урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Крім того, відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.
Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК Україна).
Згідно з частиною першою статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
За правилами частин першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Системний аналіз зазначених норм права власності про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часом її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку, на чому акцентував увагу Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц.
Статті 116, 118 Земельного кодексу України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади.
Із введенням в дію ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та «Про Державний земельний кадастр», відмінено державні акти на право власності на земельну ділянку. Відтоді/з 2013 року/ результатом реєстрації права власності на земельну ділянку виступають:
витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо реєстрації підлягав перехід права власності на земельну ділянку від однієї особи до іншої;
свідоцтво про право власності на нерухоме майно в разі безоплатного передання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 50 ЗУ «Про нотаріат», нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.
Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.
Таким чином, може відбуватися оскарження нотаріальної дії, відмови у вчиненні нотаріальної дії або ж нотаріального акта. Оскарження нотаріальної дії можливе, якщо особа вважає, що така дія була вчинена неправомірно.
Як роз`яснено у Листі Вищого спеціалізованого суду України з питань розгляду цивільних і кримінальних справ, можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 3425-XII нотаріальними діями є посвідчення права, а також фактів, що мають юридичне значення, та інші дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.
Поняття "нотаріальний акт" є значно ширшим за поняття "нотаріальна дія" і являє собою будь-яку дію, що є складовою частиною нотаріальної діяльності і вчиняється нотаріусом у межах виконання власних повноважень.
Наприклад, у разі заведення спадкової справи нотаріусом у порушення вимог щодо належного місця її заведення, що саме по собі не є вчиненням нотаріальної дії, заінтересований спадкоємець має право оскаржити цей нотаріальний акт у судовому порядку і визнати його недійсним як такий, що вчинено з порушеннями.
Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ст. 49 Закону № 3425-XII, де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.
Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону № 3425-XII, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом.
Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, зазначений у ст. 49 Закону № 3425-XII, не є вичерпним.
За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону № 3425-XII, на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
У ч. 1 ст. 13 ЦПК України законодавець наголосив на тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. /ч.6 ст. 81 ЦПК України/
До матеріалів справи позивачем приєднано докази реєстрації за спадкодавцем спірного житлового будинку та наявності державного акту на земельну ділянку.
Тож, посилання позивача, що нотаріус не має можливості видати їй свідоцтво на спадщину за законом на підставі відсутності правовстановлюючих документів не узгоджується з вимогами чинного законодавства.
Окрім того, матеріали справи не містять такої відмови нотаріуса щодо видачі позивачу свідоцтва про право власності на частину житлового будинку та звернення позивача з такою вимогою.
Виходячи з того, що судом не встановлено жодних дійсних перешкод у нотаріальному оформленні спадщини за ОСОБА_1 після смерті її батька ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд вважає за доцільне відмовити ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно.
Керуючись ст. ст. 1220, 1223, 1225, 1268, 1269 ЦК України, ст. ст. 76-81, 89, 95, 263-265, 280-281,352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Сергіївської селищної ради Білгород Дністровського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Сергіївська селищна рада Білгород Дністровського району Одеської області, , адреса: 67780, Одеська область, Білгород Дністровський район, с-ще Сергіївка, вул. Незламності, 3.

Повний текст судового рішення складено 10.11.2025.

Суддя: