ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 824/16/25

провадження № 61-7441ав25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Романенко О. Ю.,

учасники справи:

заявник (стягувач) - Китайська Національна Корпорація з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання,

боржник - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»,

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

за участю:

представника стягувача - Мороз Ірини Василівни,

представника боржника - Мороза Сергія Анатолійовича,

представників третьої особи - Цуканової Світлани Георгіївни, Шевченка Юрія Анатолійовича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Верховного Суду

(м. Київ, проспект Повітряних Сил, 28) справу за заявою Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного арбітражного суду при Міжнародній торговій палаті від 01 липня 2023 року у справі

№ 26725/НВН за позовом Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання до публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення суми боргу, за апеляційними скаргами публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 травня 2025 року у складі судді Таргоній Д. О., і виходив з такого.

Зміст заявлених вимог

1. У лютому 2025 року Китайська Національна Корпорація з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання подала до суду заяву про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного арбітражного суду при Міжнародній торговій палаті від 01 липня 2023 року у справі

№ 26725/НВН за позовом Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання (стягувач) до

ПАТ «Промінвестбанк» (боржник) про стягнення суми боргу.

2. На обґрунтування поданої заяви Корпорація зазначала, що зазначеним арбітражним рішенням було задоволено позовні вимоги Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання, а саме зобов`язано ПАТ «Промінвестбанк» сплатити на його користь: 1) основну суму непогашених гарантій в розмірі 83 626 807, 82 євро; 2) прості відсотки в розмірі

11 239 442, 97 євро за ставкою 7% річних на основну суму, починаючи з 01 серпня 2021 року до дати винесення арбітражного рішення; 3) прості відсотки за ставкою 7% річних на непогашений залишок основної суми, починаючи з дати винесення арбітражного рішення до повної сплати основної суми; 4) витрати стягувача в розмірі 35 400,00 гонконзьких доларів, 483,14 євро, і 3 000 000,00 китайських юанів; 5) арбітражні витрати (включаючи гонорари та витрати арбітражного суду) на суму 537 000, 00 євро; 6) прості відсотки на суми, зазначені в підпунктах (4) та (5) вище, а також непогашений залишок цих сум за ставкою 8,583 % річних, починаючи з дати винесення арбітражного рішення до сплати.

3. Оскільки боржник добровільно арбітражне рішення не виконав, Корпорація просила суд задовольнити подану заяву.

4. Міжнародним договором, який передбачає визнання та виконання міжнародних арбітражних рішень, є Конвенція про визнання та виконання арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (м. Нью-Йорк, США), яка набрала чинності для України 08 січня 1961 року. Україна та Китайська Народна Республіка є сторонами Конвенції.

5. Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 квітня 2025 року задоволено заяву Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Промінвестбанк» Караченцева А. Ю., залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осібдо участі у цій справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні боржника.

Стислий виклад позиції боржника

6. ПАТ «Промінвестбанк» заперечувало проти задоволення заяви Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання. Банк зазначав, що перебуває у процедурі ліквідації, а тому пред`явлення майнових вимог до такого банку відбувається в порядку спеціальної процедури, визначеної Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зауважував, що Фонд частково акцептував вимоги стягувача в сумі, еквівалентній 10 232 515,72 євро, а отже відповідно до законодавства України у Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання, як кредитора, виникло право на судове оскарження в судах України рішення Фонду про часткове визнання його кредиторських вимог, з наданням суду доказів наявності іншої суми кредиторських вимог.

7. Більш того, з початку процедури ліквідації банку Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлений виключно судовий (на рівні українських судів) порядок оскарження дій банку щодо акцептування вимог кредиторів, і цей спір не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу. Вимоги стягувача, які не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню не підлягають і вважаються погашеними.

8. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб заперечував проти задоволення заяви Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання, оскільки визнання та надання дозволу на виконання рішення Міжнародного арбітражного суду від 01 липня 2023 року у справі №26725/НВН буде суперечити публічному порядку України. Посилався на те, що вимоги стягувача до банку, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, можуть бути пред`явлені лише в межах процедури, визначеної Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

9. Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 травня 2025 року (з урахуванням ухвали Київського апеляційного суду від 09 червня 2025 року про виправлення описки) заяву Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання про визнання і надання дозволу задоволено.

10. Визнано та надано дозвіл на виконання рішення Міжнародного арбітражного суду при Міжнародній торговій палаті від 01липня 2023 року у справі № 26725/НВН у складі Джона Марріна, Генрі Бернарда Едера, Ансельмо Рейеса у справі за позовом Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання (China National Building Materials and Equipment Import&Export Corporation) до ПАТ «Промінвестбанк». Видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Міжнародного арбітражного суду при Міжнародній торговій палаті від 01 липня 2023 року у справі № 26725/НВН про стягнення з ПАТ «Промінвестбанк» на користь Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання (China National Building Materials and Equipment Import&Export Corporation): основної суми боргу в розмірі 83 626 807,82 євро, 11 239 442,97 євро у формі простих відсотків за ставкою 7% річних на основну суму, починаючи з

01 серпня 2021 року до дати винесення остаточного арбітражного рішення, простих відсотків за ставкою 7 % річних на непогашений залишок основної суми, починаючи з дати винесення остаточного арбітражного рішення до повної оплати основної суми; витрат стягувача в розмірі 35 400,00 гонконзьких доларів, 483,14 євро, 3 000 000,00 китайських юанів; арбітражні витрати (включаючи гонорари та витрати арбітражного суду), на суму 537 000,00 євро; прості відсотки на 35 400,00 гонконзьких доларів, 483,14 євро, 3 000 000,00 китайських юанів та арбітражні витрати, а також непогашений залишок цих сум за ставкою 8,583 % річних, починаючи з дати винесення арбітражного рішення до сплати. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

11. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 01 липня 2023 року ухвалено щодо спору, передбаченого арбітражною угодою, яка укладена в письмовій формі у вигляді арбітражного застереження, викладеного в гарантіях від 28 грудня

2012 року та мировій угоді від 18 грудня 2017 року. Боржник не оскаржував зазначене рішення та воно набрало законної сили. Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» не містить прямої заборони щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають між сторонами, однією з яких є банк, що перебуває в процедурі ліквідації, а національне законодавство не містить положень про вплив розпочатої в банку на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідаційної процедури на арбітраж. Обставини, встановлені рішенням Міжнародного арбітражного суду при Міжнародній торговій палаті, не стосуються суспільних, економічних та соціальних основ держави України, вказане рішення має виключно комерційний характер, ухвалено у спорі, передбаченому арбітражною угодою, та виключно щодо боржника, тому виконання зазначеного рішення не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям.

Узагальнені доводи апеляційних скарг

12. 17 червня 2025 року ПАТ «Промінвестбанк» звернулося до Верховного Суду з апеляційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 травня 2025 року.

13. На обґрунтування вимог апеляційної скарги ПАТ «Промінвестбанк» зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про арбітрабельність спору, не встановив обставин справи та юридичної природи спору.

14. Акцентує увагу на тому, що Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає публічний порядок ліквідації банків, у тому числі спеціальний порядок взаємодії з кредиторами. З огляду на те, що стягувачу було відмовлено у повному акцептуванні його вимог, він повинен звертатися до суду з відповідним позовом. Вважає, що спірні правовідносини прямо випливають з публічно-правових правовідносин, стосуються черговості, обсягу та правомірності визнання вимог стягувача в межах ліквідаційної процедури та зачіпає інтереси інших кредиторів та функції держави щодо забезпечення банківської стабільності.

15. Зауважує, що суд першої інстанції не дослідив належним чином можливість виконання рішення Міжнародного арбітражного суду, не врахував, що позачергово проводяться лише витрати банку, пов`язані з ліквідаційною процедурою, а нарахування процентів на суму боргу є недопустимим.

16. Представник ПАТ «Промінвестбанк» - Мороз С. А. у судовому засіданні вказав, що гарантії банком були надані ще у 2012 році, потім проводилася реструктуризація заборгованості. Підтвердив, що рішення Міжнародного арбітражного суду при Міжнародній торговій палаті від 01 липня 2023 року банк не оскаржував. Вважає, що це рішення суперечить публічному порядку України. Спір щодо недійсності гарантій банк у міжнародному арбітражі не ініціював.

17. 18 червня 2025 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Верховного Суду з апеляційною скаргою на ухвалу Київського апеляційного суду від 12 травня 2025 року.

18. На обґрунтування доводів апеляційної скарги Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що у спірних правовідносинах Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним та має пріоритет перед іншими законодавчими актами. Зазначеним законом встановлено спеціальну процедуру пред`явлення майнових вимог до банку після відкликання банківської ліцензії та початку ліквідації.

19. Акцентує увагу на тому, що вимоги Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання були частково акцептовані, а тому реалізація арбітражного рішення у спосіб, заявлений стягувачем, порушує ключові засади публічного порядку в Україні.

20. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Шевченко Ю. А. у судовому засіданні пояснив, що сума, присуджена Міжнародним арбітражним судом, є документально не підтвердженою. У 2022 році до реєстру вимог кредиторів включено вимоги Корпорації на суму, що перевищує 10 млн. євро, з яких виплачено більше 5 млн. євро. Водночас, вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» мають пріоритет перед іншими нормами. Звертав увагу, що кінцевим бенефіціаром ПАТ «Промінвестбанк» до лютого 2022 року була держава-агресор. Вважає, що рішення міжнародного арбітражу та його виконання може вплинути на питання національної безпеки. Водночас, відомості про застосування до Корпорації санкцій відсутні. Разом з тим, підтвердив, що Фонд не оскаржував рішення Міжнародного арбітражного суду при Міжнародній торговій палаті від 01 липня 2023 року.

Рух апеляційних скарг у суді апеляційної інстанції

21. Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2025 року поновлено ПАТ «Промінвестбанк» строк на апеляційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 12 травня 2025 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Промінвестбанк».

22. Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2025 року апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без руху для усунення недоліків.

23. Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2025 року поновлено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк на апеляційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 12 травня 2025 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

24. У серпні 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи

№ 824/16/25.

25. Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2025 року закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду у закритому судовому засіданні 02 жовтня

2025 року о 10:00 годині за адресою: проспект Повітряних Сил, 28, м. Київ, з повідомленням учасників справи.

Короткий зміст відзивів на апеляційну скаргу

26. 04 липня 2025 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду відзив на апеляційну скаргу ПАТ «Промінвестбанк», у якому просить задовольнити скаргу, скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити у задоволенні заяви Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання.

27. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб погодився з доводами апеляційної скарги ПАТ «Промінвестбанк» про те, що надання дозволу на виконання рішення Міжнародного арбітражного суду при Міжнародній торговій палаті від 01 липня 2023 року суперечитиме вимогам Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та порушуватиме публічний порядок.

28. 11 липня 2025 року Китайська Національна Корпорація з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання, від імені якої діє адвокат

Мороз І. В., за допомогою засобів поштового зв`язку та на офіційну електронну пошту Верховного Суду направила відзив на апеляційну скаргу

ПАТ «Промінвестбанк», у якій просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

29. Відзив обґрунтований посиланням на безпідставність доводів апеляційної скарги. Корпорація зауважує, що спеціальні правила ліквідаційної процедури прямо передбачають можливість внесення змін до реєстру вимог кредиторів на підставі судових рішень, що набрали законної сили після початку ліквідації, якщо вони стосуються зобов`язань, що виникли до її початку (рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 3711 від 21 серпня 2017 року). Більш того, Верховний Суд вже підтвердив, що арбітражна угода між сторонами є чинною, дійсною та підлягає виконанню, а отже спори за мировою угодою та гарантіями підлягають розгляду саме в Міжнародному арбітражному суді (справа № 911/2977/21). Водночас, визнання та надання дозволу на виконання арбітражного рішення, яке встановлює обсяг зобов`язань боржника, які виникли до моменту початку процедури ліквідації, не впиває на хід ліквідаційної процедури.

30. 28 липня 2025 року Китайська Національна Корпорація з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання, від імені якої діє адвокат Мороз І. В., за допомогою засобів поштового зв`язку та на офіційну електронну пошту Верховного Суду направила заперечення на відзив Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у якому посилається на необґрунтованість його доводів. Зазначає, що фактично доводи відзиву є аналогічними доводам апеляційної скарги ПАТ «Промінвестбанк». Вважає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб помилково тлумачить поняття публічного порядку та спорів, що не можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу. Крім того, Фонд неправильно трактує юридичну природу спору та відповідно необхідні до застосування норми.

31. Представник Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання - Мороз І. В. у судовому засіданні пояснила, що спір виник задовго до націоналізації банку, а арбітражне провадження розпочато у грудні 2021 року. Підтвердила, що у процедурі ліквідації банку включено до реєстру кредиторів вимоги Корпорації на суму, що перевищує 10 млн. євро, з яких виплачено більше 5 млн. євро. Подвійні виплати заперечувала. Підкреслювала, що банк є окремою юридичною особою, Корпорація є суб`єктом господарської діяльності та не має зв`язків зі здійсненням агресії на території України. Санкції до Корпорації в Україні не застосовувалися. Вважала, що спір між сторонами є арбітрабельним.

Фактичні обставини справи

32. 15 листопада 2012 року Китайська Національна Корпорація з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання та компанії ТОВ «Бора Солар», ТОВ «Каліпсо Солар», ТОВ «Канарі Солар», ТОВ «Кларіон Солар» та ТОВ «Лєннет Солар» (далі - покупці) уклали контракти, відповідно до яких Китайська Національна Корпорація з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання зобов`язалася поставити покупцям обладнання, а саме фотогальванічні елементи, а покупці повинні були їх прийняти та оплатити своєчасно і в повному обсязі.

33. 28 грудня 2012 року ПАТ «Промінвестбанк» видав на користь Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання п`ять гарантій у вигляді SWIFT-повідомлень, відповідно до яких банк, виступаючи гарантом, взяв на себе зобов`язання виконати зобов`язання покупців щодо оплати за контрактами у разі їх невиконання самими покупцями на загальну суму 213 876 574, 00 євро.

34. Китайська Національна Корпорація з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання належним чином виконала свої зобов`язання за контрактами, поставивши покупцям обладнання (фотогальванічні елементи) у кількості та такої якості, як передбачено контрактами, та надала покупцям оригінали усіх документів, зазначених у пункті 2.6 контрактів. Покупці прийняли поставлений товар та товарні документи та не заявили жодних претензій щодо якості та/або кількості товару.

35. За період з березня 2014 року покупці оплатили на користь Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання близько 20 171 232,50 євро, які підлягали оплаті відповідно до контрактів, що визнається обома сторонами.

36. Однак, починаючи з березня 2014 року покупці безпідставно та неправомірно перестали виконувати свої зобов`язання щодо оплати відповідно до графіків, передбачених контрактом.

37. У результаті невиконання покупцями своїх зобов`язань щодо оплати за контрактами Китайська Національна Корпорація з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання звернулася до ПАТ «Промінвестбанк» з вимогами здійснити оплати за поставлений товар замість покупців відповідно до умов укладених гарантій.

38. У квітні 2015 року Китайська Національна Корпорація з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання та покупці провели переговори стосовно питання неоплати покупцями повних сум за контрактами та 09 квітня 2015 року сторони уклали додаткові угоди до контрактів, відповідно до яких в обмін на погодження нового графіку здійснення оплат ціна кожного з контрактів підлягала збільшенню.

39. В результаті збільшення сум, що підлягають оплаті за контрактами,

09 грудня 2015 року Китайська Національна Корпорація з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання та ПАТ «Промінвестбанк» погодили відповідне збільшення сум, що підлягають оплаті за гарантіями, враховуючи суми, сплачені банком на користь корпорації.

40. Враховуючи суми, сплачені ПАТ «Промінвестбанк» на користь Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання, та збільшення сум гарантій відповідно до змін від 09 грудня

2015 року, станом на 09 грудня 2015 року загальна сума, яка підлягала оплаті

ПАТ «Промінвестбанк» за умовами гарантій, складала 165 065 074,98 євро.

41. Одна з гарантій була повністю оплачена ПАТ «Промінвестбанк».

42. Після чергового раунду переговорів, 18 грудня 2017 року Китайська Національна Корпорація з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання і ПАТ «Промінвестбанк» уклали мирову угоду, за якою ще раз підтвердили розмір неоплачених банком сум відповідно до гарантій та домовилися про їх подальшу оплату за гарантіями до 31 травня 2025 року.

43. За період з моменту укладення мирової угоди до березня 2020 року

ПАТ «Промінвестбанк» здійснював платежі на користь Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання.

44. Однак, з березня 2020 року ПАТ «Промінвестбанк» відмовилося виконувати свої зобов`язання за гарантіями та мировою угодою.

45. З березня 2020 до листопада 2021 року Китайська Національна Корпорація з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання зверталася до

ПАТ «Промінвестбанк» з вимогами щодо оплати за умовами та графіками оплат, передбаченими мировою угодою, надаючи усі необхідні супровідні документи. У відповідь ПАТ «Промінвестбанк» неправомірно відмовився здійснювати оплати, які мали бути здійснені відповідно до умов мирової угоди та гарантій.

46. ПАТ «Промінвестбанк» не виконав свої зобов`язання в частині оплати гарантій на суму 83 626 807,82 євро.

47. Відповідно до пункту 5.2 мирової угоди від 18 грудня 2017 року будь-який спір, що виникає у зв`язку з виконанням зобов`язань за цією угодою, передається до Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати трьома арбітрами (кожна сторона призначає одного арбітра, які потім обирають третього арбітра). Місцем арбітражу є Гонконг. Мова арбітражного розгляду - англійська. Рішення арбітражного суду є остаточним і обов`язковим для сторін.

48. Укладені між сторонами гарантії також містили арбітражне застереження про врегулювання усіх спорів, зокрема: «Будь-які суперечки, що виникають у зв`язку із дійсністю, тлумаченням або виконанням цієї банківської гарантії, які не можуть бути вирішені мирним шляхом, повинні бути остаточно врегульовані відповідно до Арбітражного регламенту Міжнародної торгової палати трьома арбітрами, призначеними відповідно до зазначеного регламенту з урахуванням того, що кожен: (і) гарант і (і) бенефіціар вибирає одного арбітра, а третій вибирається двома призначеними арбітрами. Арбітраж проводиться в Гонконзі і ведеться англійською мовою будь-яке арбітражне рішення, видане призначеними арбітрами, є остаточним і обов`язковим. Всі витрати та видатки, пов`язані з арбітражем, оплачуються кожною стороною відповідно до рішення арбітру».

49. Китайська Національна Корпорація з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання ініціювала арбітражний процес 01 грудня 2021 року, подавши запит до Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати, запропонувавши в якості арбітра кандидатуру пана Джона Марріна для затвердження Міжнародним арбітражним судом. Міжнародний арбітражний суд затвердив пана Джона Марріна .

50. Зі змісту рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 01 липня 2023 року вбачається, що ПАТ «Промінвестбанк» не скористався своїм правом на призначення арбітра. Внаслідок цього 15 вересня 2022 року, відповідно до статті 13(4)(а) Арбітражного регламенту Міжнародної торгової палати суд прямо призначив пана Бернарда Едера арбітром. Пан Маррін та пан Едер призначили пана Ансельмо Рейеса головуючим арбітром. Генеральний секретар МТП підтвердив призначення пана Рейеса як головуючого арбітра.

51. ПАТ «Промінвестбанк» надавав відповідь на запит про арбітраж, однак надалі не брав активної участі в арбітражному розгляді.

52. 01 липня 2023 року Міжнародним арбітражем при Міжнародній торговій палаті відповідно до Арбітражного регламенту Міжнародної Торгової Палати, чинного з 01 січня 2021 року, було прийняте остаточне арбітражне рішення у справі № 26725/HBH за позовом Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання проти ПАТ «Промінвестбанк».

53. Арбітражним рішенням було задоволено позовні вимоги Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання, а саме зобов`язано ПАТ «Промінвестбанк» сплатити на користь Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання:

1) основну суму непогашених гарантій в розмірі 83 626 807, 82 євро; 2) прості відсотки в розмірі 11 239 442, 97 євро за ставкою 7% річних на основну суму, починаючи з 01 серпня 2021 року до дати винесення Арбітражного рішення;

3) прості відсотки за ставкою 7% річних на непогашений залишок основної суми, починаючи з дати винесення Арбітражного рішення до повної сплати основної суми; 4) витрати Стягувача в розмірі 35 400,00 гонконзьких доларів, 483,14 євро, і 3 000 000,00 китайських юанів; 5) арбітражні витрати (включаючи гонорари та витрати арбітражного суду) на суму 537 000, 00 євро; 6) прості відсотки на суми, зазначені в підпунктах (4) та (5) вище, а також непогашений залишок цих сум за ставкою 8,583% річних, починаючи з дати винесення Арбітражного рішення до сплати.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

54. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

55. Частиною другою статті 24, частиною другою статті 351 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

56. Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

57. Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

58. Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому ЦПК України.

59. Відповідно до статті 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

60. Згідно з частиною першою статті 479 ЦПК України за результатами розгляду заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу суд постановляє ухвалу про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу або про відмову у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу за правилами, встановленими цим Кодексом для ухвалення рішення.

61. Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не може оцінювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

62. Тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви стягувача.

63. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17 вересня 2021 року у справі № 824/199/20, від 06 жовтня 2022 року у справі № 824/10/22, від 15 вересня 2022 року у справі № 824/213/21, від 16 червня

2022 року у справі № 824/203/21, від 16 січня 2023 року у справі № 824/283/21.

64. Правовідносини щодо надання дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу врегулюванні статтею V Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року (Нью-Йорк), яка набула чинності для України 10 січня 1961 року, та статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», згідно з якими тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні та виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти клопотання стягувача.

65. З урахуванням цих положень повинні застосовуватися положення статті 478 ЦПК України.

66. Згідно зі статтею 478 ЦПК України та статтею 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або ґ) рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

67. Заперечуючи проти задоволення заяви Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання про визнання і надання дозволу на виконання рішення Міжнародного арбітражного суду при Міжнародній торговій палаті від 01 липня 2023 року у справі № 26725/НВН, у суді першої інстанції боржник ПАТ «Промінвестбанк» посилався на неарбітрабельність спору та на те, що визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечитиме публічному порядку України.

68. Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

69. Відповідно до частини третьої статті II Нью-Йоркської Конвенції суд України, якщо до нього надходить позов з питання, щодо якого сторони уклали арбітражну угоду, повинен, на прохання однієї зі сторін, направити сторони в арбітраж, якщо не встановить, що згадана угода є недійсною. Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» містить аналогічне положення.

70. У вступному слові до офіційного видання Нью-Йоркської Конвенції, що розміщене на вебсайті Комісії ООН з міжнародного торговельного права (UNCITRAL), вказано, що додаткова мета Конвенції полягає в тому, щоб суди держав-підписантів надавали повну силу арбітражним угодам, відмовляючи сторонам у доступі до державного суду за наявності такої угоди.

71. Сторони арбітражної угоди приймають свідоме рішення про виключення юрисдикції національних судів та віддають перевагу арбітражному процесу.

72. Секретаріат Комісії ООН з міжнародного торговельного права (UNCITRAL) наголошував, що захист арбітражного процесу від непередбачуваного або деструктивного втручання національних судів має важливе значення для сторін, які обирають міжнародний комерційний арбітраж для вирішення спорів між собою.

73. Нью-Йоркська Конвенція, 1958 року передбачає, що кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).

74. Відповідно до частини шостої статті 4 Господарського процесуального кодексу України угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До міжнародного комерційного арбітражу за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що відповідає вимогам, визначеним законодавством України про міжнародний комерційний арбітраж, крім випадків, визначених законом.

75. На цьому наголошував Верховний Суд у постанові від 23 лютого

2023 року у справі № 911/2977/21 (911/3687/21) за позовною заявою

ПАТ «Промінвестбанк» до ТОВ «Бора Солар», Китайської Національної Корпорації по Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання про визнання недійсним договору та відшкодування збитків. У зазначеній справі Верховний Суд констатував, що на такий спір (про недійсність гарантії ПАТ «Промінвестбанк») не поширюються обмеження щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, передбачені щодо окремих видів спорів статтею 22 ГПК України (пункт 98 постанови). Відсутність спеціальних норм щодо реалізації арбітражної угоди, стороною якої є боржник у справі про банкрутство, безпідставно витлумачено, як підставу для застосування аналогії права замість застосування імперативного припису пункту 7 частини першої статті 226 ГПК України (пункт 101).

76. У справі, яка переглядається, встановлено, що арбітражна угода не визнана недійсною, боржника було належним чином сповіщено про призначення арбітра та про арбітражний розгляд, рішення не суперечить арбітражній угоді, склад міжнародного комерційного арбітражу та арбітражна процедура відповідали угоді, укладеній між сторонами, рішення є обов`язковим для сторін, не було скасовано та його виконання не зупинено судом.

77. Рішення Міжнародного арбітражного суду при Міжнародній торговій палаті від 01 липня 2023 року боржником не оскаржувалося.

78. Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» не містить прямої заборони щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають між сторонами, однією з яких є банк, що перебуває в процедурі ліквідації, а національне законодавство не містить положень про вплив розпочатої в банку у порядку вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідаційної процедури на міжнародний арбітраж.

79. З урахуванням того, що арбітражна угода є чинною, процедура ліквідації банку не впливає на арбітражне провадження.

80. Публічний порядок будь-якої країни включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава бажає захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок); обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Це ті незмінні принципи, які виражають стабільність міжнародної системи, у тому числі суверенітет держави, невтручання у внутрішні справи держав, забезпечення територіальної цілісності тощо.

81. Застереження про порушення публічного порядку як підстава для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу є механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє суспільні відносини від негативних впливів на них. Тобто правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч фундаментальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок.

82. Відповідно до частини першої статті 47 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює дійсність договору, тлумачення договору, права та обов`язки сторін, виконання договору, наслідки невиконання або неналежного виконання договору, припинення договору, наслідки недійсності договору, відступлення права вимоги та переведення боргу згідно з договором.

83. Застереження про публічний порядок у загальному вигляді сформульоване у міжнародних конвенціях. Зокрема, у статті 6 Конвенції ООН про право, що застосовується до міжнародної купівлі-продажу товарів, від 15 червня 1995 року встановлено, що в кожній із держав, які домовляються, застосування права, визначеного цією Конвенцією, може бути виключено з мотивів публічного порядку.

84. При вирішенні питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення арбітражного суду суди безумовно зобов`язані здійснювати перевірку того, чи призведе до порушення публічного порядку України таке визнання і звернення до виконання рішення.

85. Застереження про порушення публічного порядку як підстава для відмови у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання іноземного арбітражного рішення є своєрідним механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє публічний порядок держави від будь-яких негативних впливів на нього, не допускає визнання на території держави рішення арбітражного суду, якщо в результаті його виконання буде вчинено дії, які прямо заборонені законом або заподіюють шкоду суверенітету чи безпеці держави.

86. Порушення публічного порядку може стосуватися основоположних принципів як матеріального, так і процесуального права.

87. Під публічним порядком слід розуміти правопорядок держави, визначальні принципи і засади, які становлять основу існуючого в ній ладу, стосуються її незалежності, цілісності, самостійності й недоторканності, основних конституційних прав, свобод, гарантій тощо. Публічний порядок будь-якої держави включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава має намір захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави; обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями.

88. Термін «публічний порядок» необхідно розуміти як оціночний критерій, елементи якого закріплені в публічно-правових нормативних актах держави, що визначають основи державного ладу, політичної системи та економічної безпеки держави. Тому правовий захист не надається жодним правам чи інтересам, які могли б виникнути з дії, що порушує публічний порядок.

89. Такі принципи та засади стосуються, насамперед, національної безпеки країни, тобто захищеності державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз.

90. Визначаючи зміст поняття «публічний порядок», варто враховувати рекомендації Асоціації міжнародного права щодо публічного порядку, прийняті у місті Нью-Делі у 2002 році, у яких зазначено, що остаточність арбітражних рішень у міжнародному комерційному арбітражі повинна поважатися, за винятком надзвичайних обставин, що вимагають і виправдовують втручання.

91. Такі надзвичайні обставини існують, якщо визнання або примусове виконання арбітражного рішення буде суперечити міжнародному публічному порядку. Згідно з пунктом 1 (d) цих рекомендацій, міжнародний публічний порядок будь-якої держави включає в себе: (I) фундаментальні принципи, що стосуються справедливості або моралі, які держава бажає захищати, навіть якщо вона не була безпосередньо залучена до участі у спорі; (IІ) правила, призначені для обслуговування основних політичних, соціальних або економічних інтересів держави або правила громадського порядку; і (IІІ) обов`язок держави дотримуватися своїх зобов`язань перед іншими державами або міжнародними організаціями.

92. Верховний Суд наголошує, що правова концепція публічного порядку існує з метою захисту держави від рішень міжнародного комерційного арбітражу, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч кардинальним процесуальним і

матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок. Вони також призначені не допустити можливість надання дозволу на виконання рішень, пов`язаних із корупцією чи неприпустимим невіглаством арбітрів.

93. Разом із тим, порушення публічного порядку слід застосовувати як виключну міру для відмови у визнанні та виконанні арбітражного рішення. Особливість застосування категорії публічного порядку на стадії вирішення питання про визнання та виконання арбітражного рішення полягає у тому, що йдеться не про те, що правочин, щодо виконання якого виник спір, суперечить публічному порядку, не норма іноземного права, застосована арбітражем при вирішенні спору по суті, суперечить публічному порядку України, а саме визнання і виконання арбітражного рішення, ухваленого за результатами вирішення спору, суперечить публічному порядку.

94. Необґрунтована відмова у наданні дозволу на примусове виконання рішення міжнародного комерційного арбітражного суду є свого роду блокуванням рішення і може, у випадку свавільного застосування, носити характер штучного нормативного бар`єру, який з точки зору міжнародного права є недопустимим. Це блокування не тільки не відповідатиме цілям міжнародного арбітражу, але й буде порушувати законні права, які це арбітражне рішення може фактично надавати стягувачу в інших державах.

95. Безпідставна відмова у визнанні та наданні дозволу на примусове виконання на території України арбітражного рішення може порушувати гарантії, передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо доступу до суду, а також частиною першою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, становитиме непропорційне втручання у право власності стягувача на присуджені грошові кошти.

96. Обставини, встановлені остаточним рішенням Міжнародного арбітражного суду при Міжнародній торговій палаті від 01 липня 2023 року у справі

№ 26725/НВН, не стосуються суспільних, економічних та соціальних основ Держави України. Це рішення ухвалено у спорі, передбаченому арбітражною угодою, та виключно щодо боржника, як окремої, самостійної юридичної особи. Арбітражний процес було розпочато до введення у ПАТ «Промінвестбанк» ліквідаційної процедури та стосується його зобов'язань, які виникли до відкликання його банківської ліцензії. Відсутні підстави вважати, що виконання зазначеного рішення суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканності, конституційним правам, свободам, гарантіям, а навпаки підтверджує існуючий правопорядок, за яким рішення міжнародних арбітражних інституцій визнаються на території України та підлягають виконанню, крім випадків, передбачених законом.

97. Особами, які подали апеляційні скарги, не надано доказів на підтвердження того, що Корпорація створює реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяє терористичній діяльності та/або вчиняє дії, які порушують права і свободи людини і громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження права власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їм прав і свобод.

98. Схожі висновки містяться в постановах Верховного Суду у подібних справах, зокрема від 28 квітня 2022 року у справі № 824/204/21, від 16 березня 2023 року у справі № 824/147/22, від 23 березня 2023 року у справі № 824/118/22, 02 травня 2024 року у справі № 824/131/23.

99. Слід звернути увагу, що рішення щодо застосування санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства тощо (персональні санкції), приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України.

100. Рішенням Міжнародного арбітражного суду при Міжнародній торговій палаті від 01 липня 2023 року у справі № 26725/НВН вирішено питання комерційних правовідносин, а обставини, встановлені цим рішенням, стосуються порядку виконання зобов`язань, які виникли між учасниками цієї справи за результатами комерційної, фінансової діяльності на підставі укладених ними угод. Відомості про застосування до Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання санкцій на території України або в інших державах відсутні.

101. Таким чином, під час розгляду справи Верховний Суд не встановив передбачених статтею 478 ЦПК України підстав для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу.

102. Оскільки рішення Міжнародного арбітражного суду при Міжнародній торговій палаті від 01липня 2023 року у справі № 26725/НВН набрало чинності і підлягає виконанню, проте боржник не виконує його добровільно, а також відсутні підстави для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішенняміжнародного комерційного арбітражу, Верховний Суд погоджується з висновком Київського апеляційного суду щодо наявності підстав для задоволення заяви Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання у цій справі.

103. Доводи касаційних скарг щодо неможливості виконання арбітражного рішення, оскільки таке виконання порушує встановлений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» порядок задоволення вимог кредиторів є необґрунтованими.

104. Відповідно до частини третьої статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

105. Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Розділу V Правил складання реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, затверджених рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 11 вересня 2025 року № 911, підставами для внесення змін до реєстру акцептованих вимог кредиторів, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду, є рішення суду, яке набрало законної сили (у тому числі рішення суду, яке набрало законної сили після закінчення строку для заявлення кредиторами вимог до банку, визначеного статтею 49 Закону), зокрема щодо: зобов`язань банку перед кредиторами, що виникли до дня початку процедури ліквідації, у тому числі щодо зобов`язань, що виникли до початку процедури ліквідації, але визначені (нараховані) центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальними органами, протягом ліквідаційної процедури; зобов`язань банку перед вкладниками у частині, що перевищує граничну суму відшкодування коштів за вкладом, виплачену Фондом, розмір якої визначено відповідно до вимог статті 26 Закону. Такі вимоги включаються до реєстру акцептованих вимог кредиторів та відносяться до відповідної черги, визначеної частиною першоюстатті 52 Закону; зобов`язань банку перед кредиторами, що виникли після початку процедури виведення Фондом банку з ринку (у тому числі штрафні санкції, включаючи штрафи, пеню, індекс інфляції за час прострочення виконання зобов`язань); зобов`язань банку за зверненням довірителів ФФБ, ФОН або органу, що здійснює нагляд та регулювання діяльності управителя, у зв`язку з порушенням управителем законодавства про фінансові послуги про ФФБ або ФОН, який може передаватися в управління іншій фінансовій установі, що відповідає вимогам законодавства, відповідно до Порядку передачі фонду фінансування будівництва або фонду операцій з нерухомістю в управління іншій фінансовій установі за рішенням суду, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 08 грудня 2020 року № 754, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 03 лютого 2021 року за

№ 147/35769.

106. Аналогічні положення містилися у Положенні про порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів та задоволення вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженому рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 серпня 2017 року

№ 3711, яке було чинним на час винесення арбітражного рішення.

107. Суд першої інстанції надав належну правову оцінку доводам банку та правильно виходив з того, що боржник не довів, яким чином визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного арбітражу становитиме втручання в ліквідаційну процедуру банку та стабільність банківської системи України.

108. Судом першої інстанції правильно враховано фактичне визнання боржником, в інтересах якого під час процедури ліквідації діє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, грошового зобов'язання перед Китайською Національною Корпорацією з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання, з огляду на включення його вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів боржника, який сформовано на підставі балансових даних на дату початку процедури ліквідації. Також слід звернути увагу, що учасники справи визнавали факт сплати коштів на користь Корпорації після націоналізації банку на суму більше 5 млн. грн.

109. Національний суд не наділений компетенцією змінювати чи виключати із загальної суми заборгованості, визначеної арбітражним рішенням зазначені у арбітражному рішенні проценти, з огляду на те, що суд не може оцінювати правильність по суті арбітражного рішення чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про визнання такого рішення та надання дозволу на його виконання.

110. Разом з тим задоволення вимог кредиторів банку, який ліквідується, здійснюється у черговості та порядку, визначених статтею 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

111. Вимоги до банку, не задоволені в результаті ліквідаційної процедури та продажу майна (активів) банку на дату складення ліквідаційного балансу, вважаються погашеними.

112. Отже наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

113. Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

114. Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала Київського апеляційного суду від 12 травня 2025 року - без змін.

115. З урахуванням відсутності підстав для задоволення апеляційних скарг ПАТ «Промінвестбанк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, судові витрати, понесені заявниками у суді апеляційної інстанції, підлягають залишенню за ним.

Щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу

116. 02 жовтня 2025 року Китайська Національна Корпорація з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду заяву про компенсацію судових витрат, у якій просить суд стягнути з ПАТ «Промінвестбанк» на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 810,00 євро.

117. На підтвердження заявленої суми судових витрат Китайська Національна Корпорація з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання посилається на визначену у пункті 4.2. договору про надання правової допомоги № 21-01/2022 від 21 січня 2022 року фіксовану ставку оплати праці адвокатів, а також надала звіт про використання робочого часу та розбивки годин з вказівкою на час, витрачений на надання таких послуг, та рахунок, сформований згідно з пунктом 5 додаткової угоди № 6 до договору про надання правової допомоги.

118. Згідно із зазначеним звітом, стягувачу було надано наступні послуги: детальний аналіз апеляційної скарги, з метою оцінки її юридичної обґрунтованості, визначення потенційних ризиків для клієнта (час: 1,0 год, відповідальні особи: партнер та старший юрист); надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань стосовно апеляційної скарги (час: 1,6 год; відповідальна особа - старший юрист); підготовка відзиву на апеляційну скаргу, організація його відправки (час: 4,0 год; відповідальні особи - партнер та старший юрист).

119. 29 жовтня 2025 року ПАТ «Промінвестбанк» через підсистему «Електронний суд» подало до суду свої заперечення проти заявленої Китайською Національною Корпорацією з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання до розподілу суми витрат на професійну правничу допомогу. Вважає, що такі витрати не відповідають обсягу наданих послуг, їх розмір є необґрунтованим. Акцентує увагу на визначеному у пункті 3 додаткової угоди № 6 від 20 лютого 2024 року до договору про надання правової допомоги

№ 21-02/2022 граничному розмірі накопиченої вартості послуг у справі у розмірі 27 000,00 євро, а також необхідності врахування вже стягнутої Київським апеляційним судом суми витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22 209,73 євро.

120. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

121. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку з реалізацією права на судовий захист у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору й стримування від подання безпідставних позовів (скарг).

122. Згідно з положеннями частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

123. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 133 ЦПК України).

124. Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

125. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

126. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

127. Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

128. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду

від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

129. Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

130. ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, § 268)).

131. Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені у частині третій статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).

132. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

133. Оцінюючи обґрунтованість заявленого стягувачем розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу за результатами перегляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів зауважує наступне.

134. Справа в суді апеляційної інстанції переглядається за апеляційними скаргами ПАТ «Промінвестбанк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який фактично представляє інтереси банку у процедурі ліквідації. Інтереси Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання у суді апеляційної інстанції представляли ті ж адвокати, що і у суді першої інстанції. З урахуванням наведеного, колегія суддів не вбачає обґрунтованої необхідності участі в наданні правової допомоги стягувачу, заяву якого було задоволено судом першої інстанції, двох адвокатів, які згідно зі звітом про використання робочого часу надавали одній й ті ж самі або подібні послуги.

135. Враховуючи суть спору, обсяг роботи, яка була визначена перед представниками стягувача, на користь якого було ухвалено судове рішення суду першої інстанції, характер наданих послуг та їх необхідність, з огляду на те, що старший юрист приймала участь на усіх етапах надання правової допомоги, керуючись критеріями розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що розумним та необхідним у межах перегляду цієї справи в суді апеляційної інстанції є розмір судових витрат на професійну правничу допомогу 2 310,00 євро (фіксована сума гонорару старшого юриста). В іншій частині заява є необґрунтованою.

136. З огляду на наведене, заява Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 24, 351, 368, 375, 381-384, 474-478 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.

2. Ухвалу Київського апеляційного суду від 12 травня 2025 рокузалишити без змін.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (ПАТ «Промінвестбанк») () на користь Китайської Національної Корпорації з Імпорту та Експорту Будівельних Матеріалів та Обладнання (англ. China National Building Materials and Equipment Import&Export Corporation) (будівля № 4 Міжнародного бізнес-центру ЖУ Ю №9, Шу Ті Саут Роуд, округ Хайдянь Пекін Китайська Народна Республіка) (англ. Building № 4, Zhu Yu International Business Center No. 9 Shou Ti South Road, Haidian District, Beijing, People's Republic of China)) в порядку розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції, 2 310 (дві тисячі триста десять) євро.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

О. М. Осіян

В. В. Шипович