Провадження № 2/761/8417/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 жовтня 2025 року

Шевченківський районний суд м. Києва

в складі:

головуючого судді: Кондратенко О.О.

при секретарі: Тихій П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів

В С Т А Н О В И В :

В червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просила суд:

-стягнути з ОСОБА_1 на її ( ОСОБА_1 ) користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в період часу з лютого 2010 року по вересень 2024 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти відвідують додаткові заняття та спортивні секції, які потребують значних витрат, а в добровільному порядку відповідач відмовляється надавати грошові кошти на утримання дітей. Для неї це значні витрати, які вона самостійно не може забезпечити. Відповідач відмовився в добровільному порядку укладати договір про сплату аліментів на утримання дітей, погодивши в ньому розміри та строки сплати аліментів та укласти у письмовій формі, посвідчивши нотаріально. Фактично, діти знаходяться на утриманні позивачки. Вона самостійно здійснює повне матеріальне забезпечення, утримання та догляд за неповнолітніми дітьми. Відповідач не надає матеріального забезпечення на утримання їх спільних дітей.

Позивачка в судове зсідання не з?явилась; подала заяву про розгляд справи за її відсутності у зв?язку з проходженням служби; на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку; письмовий відзив на позов не надіслав, як і не направив свого представникам для прийняття участі у розгляді справи.

Суд, розглянувши подані стороною позивача документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що сторони, перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 лютого 2010 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , розірвано.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звертаючись до суду з вищезазначеним позовом, позивачка наголошувала, що спільні неповнолітні діти сторін знаходиться на її утриманні, а батько дітей - відповідач по справі, ухиляється від покладених на нього обов`язків щодо утримання дітей. На спростування цих обставин відповідачем не було надано до суду належних і допустимих доказів.

У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім?я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України).

Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Батьки мають рівні права та обов?язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання (ст. 141 СК України).

Таким чином, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

За змістом ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України).

Відповідно до положень ст.79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Судом достовірно встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку діти потребують.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Підстав для звільнення ОСОБА_1 від обов?язку утримання дітей, передбачених законом, судом не встановлено.

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в Постанові № 3 від 15 червня 2006 року ?Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів?, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей та порядку сплати аліментів в позасудовому порядку не досягнуто.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ст.191 СК України).

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, беручи до уваги матеріальний стан сторін, а також те, що спільні діти сторін перебуває на утриманні позивачки, та враховуючи те, що судом не встановлено, що на утриманні відповідача є інші особи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку ( доходу ) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову 26 червня 2025 року та до досягнення дітьми повноліття.

Суд допускає негайне виконання рішення суду, в частині вимог про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 141, 223, 258, 259, 263-266, 268, 280, 352, 354, 355, 430 ЦПК України; ст. 51 Конституції України; ст. ст. 180-184, 191 СК України, ст. ст. 8, 12 Закону України ? Про охорону дитинства ?, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову 26 червня 2025 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 в межах суми платежу за один місяць, а саме в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) ОСОБА_1 підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: