Справа № 650/6384/25
провадження № 2/650/3712/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 листопада 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області
в складі: головуючого судді Сікори О.О.,
за участю секретаря Завістовської Л.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , в інтересах яких звернувся представник адвокат Ковальчук Микола Олександрович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» про визнання права оренди відсутнім,
В обґрунтування позову представник позивачів зазначив такі доводи та обґрунтування.
Між позивачами та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт» були укладені договори оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, які перебувають у приватній власності позивачів. Зазначені договори оренди були чинними на момент укладення між ТОВ «ЮТС-Агропродукт» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Перемога-Плюс» договору №1704/25-24 відчуження (продажу) права оренди земельних ділянок.
Після укладення цього договору відповідач - ТОВ «Перемога-Плюс» - вчинив дії з державної реєстрації права оренди на відповідні земельні ділянки як новий користувач. На підтвердження цього позивачем надано копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які свідчать про реєстрацію за відповідачем права оренди земельних ділянок, що належать позивачам.
Пунктом 2.3 договору №1704/25-24 передбачено, що до покупця - ТОВ «Перемога-Плюс» - переходять усі права та обов`язки орендаря щодо земельних ділянок за договорами оренди землі, укладеними з позивачами, включно з усіма змінами та доповненнями, оформленими додатковими угодами. Таким чином, після укладення цього договору саме відповідач став правонаступником попереднього орендаря (ТОВ «ЮТС-Агропродукт») і набув обов`язок виконувати всі умови договорів оренди, у тому числі обов`язок сплачувати орендну плату.
У подальшому, у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати товариством «ЮТС-Агропродукт» за договорами оренди, укладеними з позивачами, кожен із позивачів звернувся до суду з позовом про розірвання договорів оренди земельних ділянок. За результатами розгляду вказаних позовів судами було ухвалено рішення про розірвання договорів оренди землі між позивачами та ТОВ «ЮТС-Агропродукт».
Після набрання законної сили вказаними судовими рішеннями позивачі звернулися до державних реєстраторів прав на нерухоме майно із заявами про припинення права оренди на належні їм земельні ділянки на підставі рішень суду про розірвання договорів оренди. Проте державні реєстратори відмовили у проведенні реєстраційних дій, мотивуючи це тим, що у судових рішеннях зазначено про розірвання договорів оренди з попереднім орендарем - ТОВ «ЮТС-Агропродукт», тоді як у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстрованим орендарем значиться інша особа - ТОВ «Перемога-Плюс».
Таким чином, хоча договори оренди були розірвані судовими рішеннями, у реєстрі досі значиться чинним право оренди за відповідачем - ТОВ «Перемога-Плюс», яке набуло це право на підставі договору відчуження права оренди від ТОВ «ЮТС-Агропродукт». Саме через це позивачі фактично позбавлені можливості повною мірою реалізувати своє право власності на земельні ділянки, оскільки в реєстрі продовжує існувати запис про право оренди за відповідачем, який не має правових підстав для його збереження.
З огляду на викладене, позивачі змушені звернутися до суду із цим позовом про визнання відсутнім у відповідача - ТОВ «Перемога-Плюс» - права оренди щодо земельних ділянок, які перебувають у їхній приватній власності.
Представник позивача послався на частину четверту статті 263 ЦПК України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладені у постановах Верховного Суду. Зокрема, позивач навів посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі №513/879/19 (провадження №14-49цс22), у пункті 55 якої зазначено, що належним способом захисту прав орендодавця, який вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є звернення до суду з вимогою до особи, за якою зареєстроване це право, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав відомостей про припинення права оренди відповідача.
Враховуючи ці правові висновки, позивачі вважають, що саме вимога про визнання відсутнім права оренди у відповідача є єдиним ефективним та належним способом захисту їхніх порушених прав.
Відзив на позов не надійшов.
На судове засідання представник позивачів не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.
На судове засідання представник відповідача ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку двічі, зокрема, шляхом направлення на його юридичну адресу ухвали про відкриття провадження у справі та судової повістки, які повернулися на адресу суду з відміткою про відсутність адресата за відповідною адресою.
Вирішуючи питання про можливість проведення судового засідання без участі представника ТОВ «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» суд також виходив з положень частини шостої статті 14 ЦПК України відповідно до якої юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.
З огляду на викладені обставини, а також враховуючи, що представник відповідача належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не з`явилися до суду без поважних причин, не вжив заходів для реалізації свого процесуального обов`язку щодо реєстрації електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними у матеріалах.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення, якщо відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився до суду без поважних причин, не подав відзиву на позов та не повідомив про причини неявки.
Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача ТОВ «Перемога-Плюс» належним чином повідомлявся судом про розгляд справи шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі та судових повісток за його юридичною адресою, проте зазначені поштові відправлення повернулися до суду з відміткою про відсутність адресата. Крім того, відповідач не зареєстрував свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі, що є обов`язком юридичної особи відповідно до частини шостої статті 14 ЦПК України.
За таких обставин суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, однак своїми процесуальними правами не скористався, відзиву не подав, доказів не надав і не заявляв клопотань про відкладення розгляду справи.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що наявні всі передбачені законом підстави для ухвалення заочного рішення відповідно до вимог статей 280281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені учасниками доводи суд дійшов таких висновків.
Згідно з договором №1704/25-24 від 17 квітня 2025 року про відчуження (продаж) права оренди земельних ділянок, укладеним між ТОВ «ЮТС-Агропродукт» (в особі директора Журика Андрія Леонідовича) та ТОВ «Перемога-Плюс» (в особі директора Рака Олександра Івановича), вбачається, що за умовами пунктів 2.1-2.3 цього договору Продавець - ТОВ «ЮТС-Агропродукт» - передав, а Покупець - ТОВ «Перемога-Плюс» - набув право оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення, зазначених у додатку до договору (в якому зазначені і спірні земельні ділянки), з усіма правами та обов`язками орендаря, що випливали з укладених договорів оренди землі з власниками цих ділянок.
Пунктом 2.3 договору №1704/25-24 прямо передбачено, що до Покупця переходять усі права та обов`язки орендаря щодо земельних ділянок за договорами оренди землі (із змінами та доповненнями, оформленими додатковими угодами). Тобто ТОВ «Перемога-Плюс» стало правонаступником ТОВ «ЮТС-Агропродукт» у частині прав користування спірними земельними ділянками.
На підставі зазначеного договору 17 квітня 2025 року ТОВ «Перемога-Плюс» звернулося до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявами про державну реєстрацію переходу права оренди, за результатами чого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було внесено записи про реєстрацію права оренди земельних ділянок за новим орендарем - ТОВ «Перемога-Плюс», що вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, наявної у матеріалах справи.
Таким чином, хоча судовими рішеннями, ухваленими у 2025 році, договори оренди між власниками земельних ділянок та ТОВ «ЮТС-Агропродукт» були розірвані, фактична реєстрація права оренди в державному реєстрі залишається чинною за іншим суб`єктом - ТОВ «Перемога-Плюс», яке набуло це право на підставі договору відчуження (продажу) права оренди.
Оскільки судові рішення про розірвання договорів оренди були ухвалені стосовно попереднього орендаря - ТОВ «ЮТС-Агропродукт», а не правонаступника - ТОВ «Перемога-Плюс», державні реєстратори відмовляють у внесенні записів про припинення права оренди, посилаючись на невідповідність суб`єкта, за яким зареєстровано це право.
У зв`язку з цим, внесення записів про припинення права оренди щодо зазначених земельних ділянок є неможливим без судового рішення, яким буде встановлено факт відсутності у ТОВ «Перемога-Плюс» права оренди, що залишилось зареєстрованим після переходу права від ТОВ «ЮТС-Агропродукт» за договором №1704/25-24.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи інтересу, а суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом чи договором, або визначений судом у випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і свобод фізичних чи юридичних осіб.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 цього ж Закону, підставою для внесення до Державного реєстру речових прав записів про набуття, зміну або припинення речових прав є, зокрема, судове рішення, що набрало законної сили, яким встановлено факт набуття, зміни або припинення такого права.
Згідно з частиною першою статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до частини другої статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб, а згідно з частиною третьою цієї статті не допускаються дії, що становлять зловживання правом в інших формах.
Згідно з частиною другою статті 27 Закону України «Про оренду землі», орендар має право на захист свого права користування земельною ділянкою на рівні із захистом права власності, у тому числі шляхом звернення до суду із вимогою про усунення перешкод або відшкодування збитків.
На підставі частини першої статті 125 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Згідно з частиною п`ятою статті 126 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19, належним способом захисту права власника земельної ділянки у випадку, коли у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди за іншою особою, є не вимога про скасування рішення державного реєстратора, а вимога про визнання відсутнім права оренди. Велика Палата вказала, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є лише підставою для внесення відповідних записів до реєстру і після внесення таких відомостей вичерпує свою дію. Саме тому скасування цього рішення не тягне автоматичного припинення речового права, вже відображеного в реєстрі, а належним способом захисту є судове встановлення факту відсутності у певної особи права оренди (пункт 55 постанови).
Так, згідно з пунктом 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», судове рішення про визнання відсутнім права оренди є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав запису про припинення відповідного речового права. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, суд може захистити цивільне право або інтерес не лише способами, прямо передбаченими законом, а й іншим способом, який встановлений договором або законом, чи визначений судом, якщо він є ефективним у конкретних правовідносинах.
Крім того, відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, метою цивільного судочинства є ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів осіб, тому обраний позивачем спосіб захисту повинен бути таким, що забезпечує реальне відновлення порушеного права. У випадку, коли в реєстрі залишається запис про право оренди, яке фактично припинилося або не існує, саме вимога про визнання відсутнім права оренди є єдиним ефективним способом усунення юридичної невизначеності та відновлення прав власника земельної ділянки.
З огляду на викладені норми права та правову позицію, висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19, вбачається, що у випадках, коли в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право оренди, яке фактично припинилося або відсутнє з огляду на розірвання договору чи недійсність правочину, належним способом захисту порушеного права власника є звернення до суду з вимогою про визнання відсутнім права оренди. Саме такий спосіб відповідає вимогам статті 16 ЦК України та статті 2 ЦПК України, оскільки є ефективним, тобто спрямованим на усунення юридичної невизначеності та реальне відновлення порушеного права власності.
Визнання відсутнім права оренди як способу захисту узгоджується з приписами пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якого судове рішення є підставою для внесення державним реєстратором запису про припинення речового права, а також із частиною першою статті 182 ЦК України, якою передбачено, що виникнення, перехід і припинення речових прав підлягають державній реєстрації.
Отже, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту - визнання відсутнім права оренди - є належним, оскільки саме такий спосіб забезпечує усунення перешкод у здійсненні права власності та правову визначеність у відносинах сторін, а також створює передумови для припинення в Державному реєстрі речових прав запису про неіснуюче речове право оренди.
З наданих суду доказів, зокрема судових рішень, що набрали законної сили, встановлено, що договори оренди земельних ділянок, укладені між позивачами та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮТС-Агропродукт», були розірвані у судовому порядку у зв`язку з істотним порушенням орендарем умов договорів щодо сплати орендної плати. Після набрання законної сили зазначеними судовими рішеннями позивачі звернулися до державних реєстраторів прав на нерухоме майно з заявами про внесення до Державного реєстру речових прав записів про припинення права оренди.
Разом з тим, на підставі договору №1704/25-24 від 17 квітня 2025 року, укладеного між ТОВ «ЮТС-Агропродукт» та ТОВ «Перемога-Плюс», останнє набуло право оренди на ті самі земельні ділянки, що раніше перебували у користуванні попередніх орендарів. Цей факт підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які містять чинні записи про зареєстроване за ТОВ «Перемога-Плюс» право оренди спірних земельних ділянок.
У зв`язку з таким правонаступництвом державні реєстратори відмовили у проведенні реєстраційних дій щодо припинення права оренди на підставі судових рішень, якими договори оренди розірвані з ТОВ «ЮТС-Агропродукт». У своїх рішеннях вони зазначили, що у Державному реєстрі речових прав чинним орендарем є інша юридична особа ТОВ «Перемога-Плюс», а тому внесення запису про припинення права оренди у такий спосіб є неможливим.
Таким чином, хоча договори оренди між позивачами та ТОВ «ЮТС-Агропродукт» розірвані, у реєстрі залишається чинний запис про право оренди за ТОВ «Перемога-Плюс», яке набуло це право від попереднього орендаря. Така ситуація створює юридичну невизначеність і фактично перешкоджає власникам земельних ділянок реалізувати своє право власності, зокрема укладати нові договори оренди чи самостійно користуватися своїми земельними ділянками.
За наведених обставин суд вважає, що наявність чинного запису про право оренди за ТОВ «Перемога-Плюс» за відсутності чинного договору оренди свідчить про відсутність у відповідача законних підстав для користування спірними земельними ділянками. Отже, у справі встановлені обставини, які є підставами для визнання відсутнім права оренди за ТОВ «Перемога-Плюс» щодо зазначених земельних ділянок, а поданий позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позов задоволено повністю, судові витрати у вигляді судового збору слід покласти на відповідача.
Разом з цим, враховуючи, що судовий збір за подання позову фактично сплачено представником позивачів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь представника позивачів суму сплаченого судового збору.
Зважаючи на викладене, враховуючи вказані положення цивільного законодавства та керуючись статтями 12, 13, 141, 209, 259, 263 265, 280, 281 ЦПК України, Великоолександрівський районний суд Херсонської області,
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , в інтересах яких звернувся представник адвокат Ковальчук Микола Олександрович, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕМОГА-ПЛЮС» про визнання права оренди відсутнім задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 10 листопада 2025 року.

Суддя: __________________ О.О. Сікора