Справа 206/3226/25
Провадження 2/206/1943/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Малихіної В.В.

за участю секретаря Тимченко Ю.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Константинова Р.Д.

представника відповідача Мороз К.Т.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «С.М.І.Т.», Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

19 березня 2025 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ТОВ С.М.І.Т., третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 26.03.2025 року о 14 год.40 хв по вул. Семафорній, 32 в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль Мерседес Бенц Спрінтер 313, державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який порушив правила дорожнього руху, здійснив наїзд на припаркований на узбіччі автомобіль Шкода Фабія, державний номер НОМЕР_2 , який належав позивачу. Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2025 року водій ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та на нього накладене стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн 00 коп. Вказані обставини підтверджуються копією постанови суду від 24.04.2025 року. Водій ОСОБА_2 на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував в трудових відносинах з ТОВ «С.М.І.Т.», де працював в якості водія маршрутного таксі. Після дорожньо-транспортної пригоди належний йому автомобіль був оглянутий спеціалістом страхової компанії, що підтверджується актом огляду транспортного засобу. Згідно акту були встановлені пошкодження автомобіля та складена ремонтна калькуляція № 25-1290273 від 29.03.2025 року. Згідно ремонтної калькуляції вартість ремонтних робіт складає 5750,00 грн; вартість фарбування 16454,63 грн; вартість запасних частин 41032,20 грн, авсього 63236,83 грн. Але з вартості запасних частин було вирахувано їх зношення в розмірі 70% та сума вартості запасних частин зменшена на 28722,54 грн, а загальна сума відшкодування шкоди склала 34 514,29 грн. До цього часу його автомобіль невідремонтований, т.я. фактичні витрати, які він має зробити для відновлення стану його автомобіля після дорожньо-транспортної пригоди, а саме придбання запасних частин складають 41032,20 грн, а його страховою компанією відшкодовано лише 12309,66 грн, тому шкоду в розмірі 28722,54 грн має відшкодувати відповідач ТОВ «С.М.І.Т.» Просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ТОВ «С.М.І.Т.» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 28722,54 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн, а всього 33722,54 грн.

12 червня 2025 року ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

26 червня 2025 року від відповідача надійшов відзив, в якому він просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначив, що страховик, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, несе обов`язок по сплаті страхового відшкодування у розмірі 160000,00 грн. на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну. Враховуючи, що сума виплаченого страхового відшкодування позивачем у розмірі 34514,29 грн. не перевищує ліміт відповідальності по полісу, то у відповідача не виникає обов`язку сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням. Зазначає, що шкода, заподіяна майну під час дорожньо-транспортної пригоди розраховується на підставі Методики та визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ, на підставі чого ПрАТ УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» і сплатило страхове відшкодування у розмірі 34514,29 грн., а частина страхового відшкодування у розмірі 28722,54 грн., які просить стягнути позивач, це є коефіцієнт фізичного зносу виражений у грошовій формі. Позивач мав змогу звертатися до «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» щодо суми відшкодування, яку він вказує у позовних вимогах до ТОВ «С.М.І.Т.», якщо вважав, що її не достатньо на покриття збитків, натомість позивач не скористався таким правом та не оскаржував суму вішкодування. Згідно ремонтної калькуляції сума у розмірі 28722,54 грн. вказана як вирахування зношення запчастин (70%). Позивачем не було здійснено транспортно-товарознавчу експертизу, а отже, справедлива вартість ремонту не може бути встановлена. Позивачем не надано доказів відновлення, в частині того, що не підтверджено вартість ремонту. Тоді як, акт огляду від ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» є лише припустимим, а не остаточним. А вартість ремонту про яку вказує позивач у своїй позовній заяві не підтверджується належними доказами. У своєму позові позивач просить стягнути з відповідача не реальну вартість пошкодженого майна, встановленого актом страхової компанії, а витрати на його орієнтовний ремонт, без підтвердження понесених витрат, а тому ТОВ «С.М.І.Т.» вважає, що позов не підлягає задоволенню.

01 липня 2025 року від представника позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній просив ухвалити рішення, яким стягнути з ТОВ «С.М.І.Т.» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 28722,54 грн, в разунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн, а всього 48722,54 грн.

05 вересня 2025 року від представника позивача надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП».

08 вересня 2025 року позивач надіслав на адресу суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просив стягнути з ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на його користь стразове відшкодування у розмірі 35542 грн 50 грн; стягнути з ТОВ «С.М.І.Т.» на користь позивача ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 42512 грн 91 коп, моральну шкоду у розмірі 20000 грн, стягнути з відповідачів судові витрати по справі, що складаються з суми сплаченого судового збору, витрат по оплаті послуг судового експерта та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.

10 вересня 2025 року ухвалою суду було залучено до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншунарс Груп».

30 вересня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого останній заперечував проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що 27.03.2025 року представник ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» провів огляд транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_2 . З метою визначення розміру вартості матеріального збитку транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_2 , та на виконання умов п.36.2 Закону, відповідачем було складено ремонтну калькуляцію № 25-1290273 від 29.03.2025 року. 02.04.2025 року позивачем було підписано заяву щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування, а відповідачем було виплачено вищезазначену страхову суму. Таким чином, відповідач у повній мірі та належним способом виконав зобов`язання, взяті ним за договором обов`язкового страхування, а тому позивач не може заявляти позовні вимоги до ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ», оскільки сторони досягли згоди щодо розміру страхового відшкодування.

14 жовтня 2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої останній зазначив, що підтримує позовні вимог в повному обсязі та просить їх задовольнити на підставі викладених обставин.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити на підставі викладених обставин.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримував заперечення викладені у відзиві на позовну заяву, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення шкоди з ТОВ "С.М.І.Т.".

Представник відповідача ПрАТ "Українська стахова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, у своєму відзиві просив проводити розгляд справи за його відстуності.

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним ичном, причина неявки суду не відома.

Дослідивши матеріали справи, суддя вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що 26.03.2025 року о 14 год. 40 хв по вул. Семафорній, 32 в м. Дніпро сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль Мерседес Бенц Спрінтер 313, державний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_2 , який порушив правила дорожнього руху, здійснив наїзд на припаркований на узбіччі автомобіль Шкода Фабія, державний номер НОМЕР_2 , який належав позивачу.

Постановою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24.04.2025 року водій ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КупАП та на нього накладене стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн 00 коп. Вказані обставини підтверджуються копією постанови суду від 24.04.2025 року.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ТОВ "С.М.І.Т." - MERCEDES-BENZ SPRINTER 313, CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , забезпечена в ПрАТ "УСК "КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП".

Після дорожньо-транспортної пригоди належний ТОВ "С.М.І.Т." автомобіль був оглянутий спеціалістом страхової компанії, що підтверджується актом огляду транспортного засобу. Згідно акту були встановлені пошкодження автомобіля та складена ремонтна калькуляція № 25-1290273 від 29.03.2025 року. Згідно ремонтної калькуляції вартість ремонтних робіт складає 5750,00 грн; вартість фарбування 16454,63 грн; вартість запасних частин 41032,20 грн, а всього 63236,83 грн. Але з вартості запасних частин було вирахувано їх зношення в розмірі 70% та сума вартості запасних частин зменшена на 28722,54 грн, а загальна сума відшкодування шкоди склала 34 514,29 грн.

Так, позивачем було підготовлено для подання до суду висновок експерта № 10301 за результатами проведення експертного авто товарознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 21.07.20205 року, відповідно до якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику атомобіля «Skoda Fabia», з урахуванням знос становить 70056 грн 79 коп, а вартість відновлювального ремонту без урахування зносу складає 112569 грн 70 коп..

Позивач посилається на ті обставини, що таким чином, відповідач страхова компанія не виконала в повному обсязі свої зобов`язання по полісу та недоплатила на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування у розмірі 35542,50 грн., а відповідач ТОВ «С.М.І.Т.» має відшкодувати завдану матеріальну шкоду у розмірі 42512 грн 91 коп, що є різницею між вартістю відновлювального ремонту автомобіля без урахування зносу і сумою належного розміру страхового відшкодування, що в результаті складає 42512 грн 91 коп.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме : шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою

У відповідності до положень ст.993 ЦК України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

В силу ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У відповідності до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц зазначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IVу страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

В постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 зазначено, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Втім, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що різниця між страховою виплатою та загальною сумою завданої шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, виникла саме внаслідок зазначених законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Так, 27.03.2025 року представник ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» провів огляд транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_2 .

З метою визначення розміру вартості матеріального збитку транспортного засобу Skoda, державний номер НОМЕР_2 , та на виконання умов п.36.2 Закону, відповідачем було складно ремонтну калькуляцію № 25-1290273 від 29.03.2025 року.

02.04.2025 року позивачем було підписано заяву щодо досягнення згоди в частині розміру та способу здійснення страхового відшкодування, а відповідачем було виплачено вищезазначену страхову суму.

Таким чином, факт перерахуваня ПрАТ «УСК «Княжа ВІГ» на користь позивача страхового відшкодування у розмірі, погодженому між ними, свідчить про виконання страховиком свого зобов`язання з виплати страхового відшкодування та про відмову потерпілого від одержання відшкодування в більшому розмірі.

Аналогічні висновки викладені у постановах ВС/КЦС від 10.06.2020 року № 333/2096/17 та постанові ВС в справі № 569/13697/15-ц, відповідно до якого зазначено «стягуючи зі страховика на користь позивача різницю між страховою виплатою та розміром шкоди, який доводив позивач, суд першої інстанції викладеного вище не врахував та дійшов необгрунтованого висновку про покладення на страховика обов`язку такої виплати з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим із власником розміром страхового відшкодування.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн. то суд приходить до такого.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч.1 ст. 1167 ЦК України м оральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

У рішенні від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка моральної шкоди, за своїм характером, є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Чинне законодавство не містить методики чи способів обчислення моральної шкоди, та при оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю та спокою особи, а будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначаючи розмір моральної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача, суд вважає, що неправомірні дії третьої особи, пов`язанні із вчиненням ДТП, дійсно спричинили позивачу певні моральні та душевні страждання та враховуючи засади розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про можливість стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн.

Згідно правового висновку ВС, що викладено в постанові від 14.01.2025 року у справ № 592/7961/18 моральна шкода, спричинена внаслідок дорожньо - транспортної пригоди відшкодовується власником транспортного засобу.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу, витрат, пов`язаних з витребуванням доказів (ч. 1,3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, до матеріалів справи приєднано договір про надання правничої допомоги № 23/07/25 від 23.07.2025 року, додатковий договір № 1 від 23.07.2025 року, акт про надання правничої допомоги № 1 від 23.07.2025 року від 05.09.2025 року на суму 20000 грн, а також квитанцію до прибуткового касового ордера на суму 20000 грн, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про обґрунтованість зазначених вимог, а тому вважає за необхідне задовольнити вимоги в цій частині пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що становить 96 грн 90 коп..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст. ст.ст. 4, 12,13, 19, 81,141, 259, 263-265, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «С.М.І.Т.», Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «С.М.І.Т.» на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн., а також витрати пов`язані з розглядом справи пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що складаються з витрат на правничу допомогу у розмірі 1600 грн, а також сплаченого судового збору у розмірі 96 грн 90 коп., а всього 6696,90 грн (шість тисяч шістсот дев`яносто шість грн. 90 коп).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників провадження:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКК НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «С.М.І.Т.» м. Дніпро, вул. Каштанова, б. 17-Б;

Відповідач 2: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» , адреса: м. Київ, вул. Глибочицька, 44;

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя В.В. Малихіна