ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 752/7411/24

провадження № 61-12108св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Ступак О. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: товариство з обмеженою відповідальністю «Центр комерційних рішень», акціонерне товариство «Таскомбанк», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС», приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», товариство з обмеженою відповідальністю «Мегого»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року у складі судді Кордюкової Ж. І. та постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня

2025 року у складі колегії суддів: Кафідової О. В., Оніщука М. І., Шебуєвої В. А., і виходив з такого.

Зміст позовної заяви та її обґрунтування

1. У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ТОВ «Центр комерційних рішень», АТ «Таскомбанк», ПАТ «Страхова компанія «ТАС», ПАТ «Страхова група «ТАС», ТОВ «Мегого» про визнання кредитних договорів та договорів про страхування життя недійсними.

2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що 15 березня 2021 року між ним та ТОВ «ФК «ЦКР» було укладено кредитний договір № , за умовами якого він отримав кредит в розмірі 248 336,26 грн на строк 48 місяців.

3. До кредитного договору було додано паспорт кредиту, у пункті 7 якого визначено, що платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для укладення договору/отримання кредиту: «1. Послуги нотаріуса - ні. Послуги оцінювача - ні. Послуги страховика - ні. Інші обов`язкові послуги - ні».

4. Однак, під час укладення кредитного договору від 15 березня 2021 року в обов`язковому порядку кредитодавцем було внесено до його змісту наступні платежі з обов`язком укладення відповідних договорів на супровідні послуги, від яких він не мав права відмовитися, тобто з порушенням прав на свободу договору, передбачених статті 627 Цивільного кодексу України:

- отримувач ТОВ «ФК «ЦФР» - сума 214 979,41 грн, призначення платежу - погашення поточної заборгованості за його діючим кредитним договором

№ від 08 квітня 2020 року;

- отримувач ТОВ «Мегого» - сума 1 188,00 грн, призначення платежу - оплата за пакет послуг «Кіно і ТБ. Оптимальна» на 12 місяців за рахунок кредиту

№ від 15 березня 2021 року;

- отримувач ПАТ «СК «ТАС» - сума 30 368,85 грн, призначення платежу - оплата страхового платежу за договором страхування №-С

від 15 березня 2021 року;

- отримувач ПАТ «СК «ТАС» - сума 1 200,00 грн, призначення платежу - оплата страхового платежу за договором страхування № -ЛО

від 15 березня 2021 року;

- отримувач ТОВ «ЦФР» - сума 600,00 грн, призначення платежу - оплата за електронний ключ доступу до додатку «SUPPORT.UA», НОМЕР_1

від 15 березня 2021 року.

5. Посилався на те, що від ТОВ «Мегого» він взагалі не отримав ніякої послуги. Кредитор всупереч пункту 7 паспорта кредиту увів його в оману та штучно і шляхом нечесної підприємницької практики нав`язав обов`язкові умови отримання кредиту - вищезазначені послуги, в яких він не мав потреби і які істотно погіршили його фінансове становище, як споживача та військового пенсіонера.

6. Стверджував, що йому була необхідна лише сума тіла кредиту -

214 979,41 грн, зокрема для погашення поточної заборгованості за його діючим кредитним договором № від 08 квітня 2020 року.

7. В порушення пункту 7 частини третьої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» йому не було надано інформації у паспорті кредиту про необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, перелік осіб, яких кредитор визначив для надання відповідних послуг (за наявності), а також орієнтовну вартість таких послуг йому у паспорті кредиту від 15 березня 2021 року надано не було, що вплинуло на неправильний вибір кредитного пакету послуг.

8. Обман полягає у тому, що для отримання кредиту 15 березня 2021 року супутні послуги не були потрібні, кредитор замовчав їх існування. Натомість в кредитний договір від 15 березня 2021 року такі супровідні послуги були внесені і на них збільшено суму кредитного грошового зобов`язання в розмірі 32 756,85 грн.

9. Згідно з пунктом 2.1. кредитного договору від 15 березня 2021 року всі інші умови кредитного договору викладені в паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів TOB «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР». Однак, він не визнає тієї редакції Умов отримання фінансових кредитів TOB «ФК «ЦФР», яка розміщена на сайті ТОВ «ФК «ЦФР», оскільки умови, що розміщені на сайті, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з ним кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують умов, на які він надавав згоду. Оскільки кредитний договір в частині Умов отримання фінансових кредитів TOB «ФК «ЦФР» ним не підписаний та не визнається, він підлягає визнанню недійсним.

10. Водночас, він не міг відмовитись від укладення кредитного договору

від 15 березня 2021 року через загрозу негативних наслідків, які кредитор загрожував застосувати до нього за кредитним договором № від 08 квітня 2020 року. Під впливом тяжких обставин він не розібрався в тому, що кредитним договором від 15 березня 2021 року кредитор покладе додатковий тягар супутніх послуг.

11. З огляду на те, що він був ошуканий кредитором ТОВ «ФК «ЦФР», який діяв як на свою користь, так і за дорученням як представник на користь

ПАТ «СК «ТАС»» та ТОВ «Мегого», йому було завдану моральної шкоди.

12. Зазначав, що за обома кредитними договорами розмір збитків становить 116 940,14 грн (65 513,70 грн + 51426,44 грн), а моральна шкода - 50 000,00 грн (25 000,00 грн + 25 000,00 грн).

13. Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд:

- визнати кредитний договір № , укладений 08 квітня 2020 року між ТОВ «ФК «ЦФК» та ним внаслідок застосування до позичальника нечесної підприємницької практики недійсним;

- визнати договір страхування життя позичальника № -С, укладений 08 квітня 2020 року між ПАТ «СК «ТАС» та ним недійсним;

- застосувати наслідки недійсності договору страхування життя позичальника № -С, укладеного 08 квітня 2020 року, та стягнути з

ПАТ «СК «ТАС» на його користь кошти в розмірі 24 263,22 грн;

- визнати договір страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка»

№ -ЛО, укладений 08 квітня 2020 року між ПАТ «СК «ТАС» та ним, недійсним;

- застосувати наслідки недійсності договору страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка» № -ЛО, укладеного 08 квітня 2020 року, та стягнути з ПАТ «СК «ТАС» на його користь грошові кошти в розмірі 800,00 грн;

- визнати договір страхування №-KMZ, укладений 08 квітня

2020 року між ПАТ «СК «ТАС» та ним, недійсним;

- застосувати наслідки недійсності договору страхування

№-KMZ, укладеного 08 квітня 2020 року та стягнути з ПАТ «СК «ТАС» на його користь грошові кошти в розмірі 650,00 грн;

- визнати кредитний договір № від 15 березня 2021 року, укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та ним, внаслідок застосування до позичальника нечесної підприємницької практики, недійсним;

- визнати угоду, укладену 15 березня 2021 року між ТОВ «Мегого» та ним, недійсною;

- застосувати наслідки недійсності угоди, укладеної 15 березня 2021 року, та стягнути з ТОВ «Мегого» на його користь грошові кошти в розмірі 1 188,00 грн;

- визнати договір страхування життя позичальника №-С, укладений 15 березня 2021 року між ПАТ «СК «ТАС» та ним, недійсним;

- застосувати наслідки недійсності договору страхування життя позичальника №-С, укладеного 15 березня 2021 року, та стягнути з ПрАТ «СК «ТАС» на його користь грошові кошти в розмірі 30 368,85 грн;

- визнати договір страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка» №-ЛО, укладений 15 березня 2021 року між ПАТ «СК «ТАС» та ним, недійсним;

- застосувати наслідки недійсності договору страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка» №-ЛО, укладеного 15 березня

2021 року, та стягнути з ПАТ «СК «ТАС» на його користь грошові кошти в розмірі 1 200,00 грн;

- стягнути з ТОВ «ЦКР» на його користь у відшкодування завданих йому внаслідок нечесної підприємницької практики і застосування обману під час укладення кредитного договору № від 15 березня 2021 року збитки у подвійному розмірі 115 640,14 грн та моральну шкоду в розмірі 50 000,00 грн.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

14. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 20 травня

2025 року закрито провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «Центр комерційних рішень», АТ «Таскомбанк»,

ПАТ «Страхова компанія «ТАС», ПАТ «Страхова група «ТАС», ТОВ «Мегого» про визнання кредитних договорів та договорів про страхування життя недійсними, стягнення збитків та моральної шкоди.

15. Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявлені позивачем вимоги є тотожними його позовним вимогам, заявленим у справі № 630/136/23. Позови ОСОБА_1 у зазначених справах повністю співпадають за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують його звернення до суду. Справа № 630/136/23 розглянута по суті, судове рішення набрало законної сили, повторний розгляд тотожного спору є неприпустимим.

16. Постановою Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року залишено без змін.

17. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на те, що у цій справі та у справі № 630/136/23 сторони, предмет та підстави позову є тотожними.

Узагальнені доводи касаційної скарги

18. 29 вересня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

19. Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

20. Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не урахували, що підстава позову у цій праві та справі № 630/136/23 є різною. Так, підставою позову у цій справі є нечесна підприємницька практика кредитора, що надавав кредитні кошти, відповідно до Законів України «Про захист прав споживачів» і «Про споживче кредитування» та застосування наслідків здійсненої відносно нього нечесної підприємницької практики. Така підстава позову ним у справі № 630/136/23 не заявлялась, правова оцінка зазначеним обставинам і підставі у справі № 630/136/23 судами не надавалась. ОСОБА_1 акцентує увагу, що у зазначених справах різне матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Незаконне, на його думку, закриття провадження у справі призвело до порушення частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

21. Також зауважує, що суди попередніх інстанцій безпідставно не надали жодної оцінки його аргументам про те, що замовчування в паспорті кредиту необхідності отримання послуг страхування є нечесною підприємницькою практикою, що негативно вплинуло на його, як позичальника, свідомий вибір пакета кредитних фінансових послуг та завдало йому шкоди.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

22. Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 752/7411/24, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції, відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року та постанови Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року.

23. 21 жовтня 2025 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

24. Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відзиви на касаційну скаргу не надійшли

Фактичні обставини справи, встановлені судами

25. У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовом до ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень»,

АТ «Таскомбанк», ПрАТ «СГ «ТАС», ТОВ «Мегого» про захист прав споживачів (справа № 630/136/23).

26. При зверненні до суду з позовом у справі № 630/136/23 ОСОБА_1 просив:

- визнати кредитний договір № , укладений 08 квітня 2020 року між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», недійсним;

- визнати договір страхування життя позичальника № -С, укладений 08 квітня 2020 року між ним та ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» та ним, недійсним;

- застосувати наслідки недійсності договору страхування життя позичальника № -С, укладеного 08 квітня 2020 року між ним та

ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» на його користь грошову суму у розмірі 24 263,22 грн;

- визнати договір страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка»

№ -ЛО, укладений 08 квітня 2020 року між ним та ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», недійсним;

- застосувати наслідки недійсності договору страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка» № -ЛО, укладеного 08 квітня 2020 року між ним та ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» на його користь грошову суму у розмірі 800,00 грн;

- визнати договір страхування № -KMZ, укладений 08 квітня 2020 року між ним та ПрАТ «Страхова група «ТАС», недійсним;

- застосувати наслідки недійсності договору страхування № -KMZ, укладеного 08 квітня 2020 року між ним та ПрАТ «Страхова група «ТАС», стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на його користь грошову суму у розмірі 650,00 грн;

- визнати кредитний договір від 15 березня 2021 року № , укладений між ним та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», недійсним;

- визнати угоду, укладену 15 березня 2021 року між ним та ТОВ «Мегого», недійсною;

- застосувати наслідки недійсності угоди, укладеної 15 березня 2021 року між ним і ТОВ «Мегого», стягнути з ТОВ «Мегого» на його користь грошову суму у розмірі 1 188,00 грн;

- визнати договір страхування життя позичальника № -С, укладений 15 березня 2021 року між ним та ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», недійсним;

- застосувати наслідки недійсності договору страхування життя позичальника № -С, укладеного 15 березня 2021 року між ним і

ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» на його користь грошову суму у розмірі 30 368, 85 грн;

- визнати договір страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка»

№ -ЛО, укладений 15 березня 2021 року між ним і ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», недійсним;

- застосувати наслідки недійсності договору страхування життя за програмою «ТАС «Підтримка» № -ЛО, укладеного 15 березня 2021 року між ним і ПрАТ «Страхова компанія «ТАС», стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» на його користь грошову суму у розмірі 1 200,00 грн,

- стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» на його користь на відшкодування завданих йому внаслідок застосування обману під час укладення кредитного договору від 15 березня 2021 року № збитків у подвійному розмірі, грошову суму 115 640,14 грн та 50 000,00 грн на відшкодування завданої обманом моральної шкоди.

27. Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 20 червня 2023 року у справі № 630/136/23 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

28. Постановою Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Люботинського міського суду Харківської області від 20 червня 2023 року залишено без змін.

29. Постановою Верховного Суду від 02 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 20 червня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року залишено без змін. Поновлено дію постанови Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року.

Позиція Верховного Суду

30. Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

31. Відповідно до положень абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

32. Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

33. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

34. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

35. Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

36. Частиною першою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

37. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

38. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

39. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

40. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

41. Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

42. Для застосування вказаної підстави закриття провадження у справі необхідна одночасна наявність трьох складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30 травня 2024 року у справі № 757/130/22-ц, від 09 травня 2024 року в справі № 753/876/23

від 17 квітня 2024 року в справі № 669/417/22).

43. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 зазначено, що предмет позову - це певна

матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

44. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Разом з тим, не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15).

45. Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.

46. Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.

47. Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 20 травня 2020 року у справі № 753/11592/18, від 26 квітня 2022 року у справі № 757/39474/19, від 05 жовтня 2023 року у справі № 522/8873/22, від 18 жовтня 2023 року у справі № 404/6883/18.

48. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у лютому 2023 року ОСОБА_1 вже звертався з позовом до тих самих відповідачів, заявляючи ті самі вимоги (справа № 630/136/23).

49. Рішенням Люботинського міського суду Харківської області від 20 червня 2023 року у справі № 630/136/23 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

50. Постановою Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 рішення Люботинського міського суду Харківської області від 20 червня 2023 року залишено без змін.

51. Постановою Верховного Суду від 02 лютого 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Люботинського міського суду Харківської області від 20 червня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року залишено без змін. Поновлено дію постанови Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року.

52. Судами при розгляді справи № 630/136/23не встановлено обставин, які б давали підстави для визнання недійсними договорів кредиту та страхування. Також встановлено, що позивач не довів, що при укладенні оспорюваних кредитних договорів дії відповідача суперечили його волевиявленню, як іншої сторони договору, а також наявності умислу у діях кредитора щодо введення його в оману відносно обставин, які мали істотне значення при укладенні договорів.

53. ОСОБА_1 не заперечував того, що предмет та суб'єктний склад сторін у справі, що переглядається в касаційному порядку, та справі № 630/136/23 є тотожним, посилався лише на відмінність підстав заявленого у цій справі позову, зокрема щодо визнання недійсними договорів з підстав застосування нечесної підприємницької практики (стаття 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

54. Встановивши, що у справі № 630/136/23 підставами для визнання оспорюваних договорів недійсними та застосування наслідків їх недійсності ОСОБА_1 зазначав порушення його прав, як споживача фінансових послуг, введення його в оману щодо супутніх послуг оспорюваних кредитних договорів, відсутність відповідних супутніх послуг у паспорті кредиту, непогодження ним та непідписання Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», вчинення оспорюваних правочинів під впливом тяжкої обставини - фінансової залежності від товариства за кредитним договором від 08 листопада 2019 року № та погрози застосування штрафних санкцій, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку щодо тотожності таких підстав позову з підставами позову, заявленого у справі, що переглядається в касаційному порядку.

55. Колегія суддів також зауважує, що згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

56. Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про відповідну послугу.

57. При зверненні до суду з позовом у справі, що переглядається,

ОСОБА_1 , зазначаючи про застосування відповідачем нечесної підприємницької практики, посилався на те, що його, як споживача, було введено в оману, щодо супутніх послуг оспорюваних кредитних договорів, не зазначено відповідних супутніх послуг у паспорті кредиту, а він не підписував Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та міг відмовитися від таких умов з огляду на можливість застосування відповідачем штрафних санкцій за кредитним договором від 08 листопада 2019 року № .

58. З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що саме посилання ОСОБА_1 у позові у справі, що переглядається в касаційному порядку, на застосування відповідачем нечесної підприємницької практики (введення в оману) не є зміною підстав позову, тобто тих обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту його прав та охоронюваних законом інтересів, як споживача послуг.

59. Доцільно звернути увагу, що судами трьох інстанцій у справі № 630/136/23 було надано правову оцінку доводам ОСОБА_1 щодо несправедливих умов кредитних договорів та введення в оману позичальника щодо їх дійсних умов, порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про споживче кредитування» при укладенні оспорюваних договорів.

60. З урахування наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов законного та обґрунтованого висновку про тотожність суб'єктного складу, предмета та підстав позову у справі, що переглядається в касаційному порядку, та у справі № 630/136/23, судове рішення у якій по суті спору набрало законної сили.

61. Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

62. В контексті доводів касаційної скарги щодо порушення права заявника на доступ до правосуддя, колегія суддів зауважує наступне.

63. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року зазначив, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду, за своєю природою, потребує регулювання з боку держави.

64. Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ «Дія 97 проти України», №19164/04, § 47, 21 жовтня 2010 року).

65. Застосування судами процесуальних норм, які встановлюють неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, не свідчить про позбавлення особи права на доступ до суду. Ініційований позивачем спір був вирішений по суті у справі № 630/136/23, рішення суду у якій набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

66. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

67. З урахуванням меж касаційного оскарження та визначених заявником підстав касаційного оскарження, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржених судових рішень.

Керуючись статтями 402, 406, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 20 травня 2025 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

О. В. Ступак

В. В. Шипович