Справа № 214/3588/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Євтушенка О.І.,

за участю:

секретаря судового засідання Попкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №214/3588/24 за позовною заявою Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії,-

Представники: від позивача Нофенко Л.В., Шевченко Ю.С.,

ВСТАНОВИВ:

Представник АТ «Криворізька теплоцентраль» Нофенко Л.В. звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила суд стягнути солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.10.2020 до 31.01.2024 у розмірі основного боргу 39 904 грн. 36 коп., плату за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 до 31.01.2024 213 грн. 90 коп., інфляційні втрати 1 245 грн. 03 коп., 3% річних 454 грн. 25 коп.; стягнути з відповідачів судовий збір 3 028 грн. 00 коп.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреб опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів. На виконання своїх зобов`язань АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де споживачами послуг є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 як співвласники житлового приміщення, та ОСОБА_3 за фактом реєстрації місця проживання. Хоча й договір про надання послуг з постачання теплової енергії за вказаною адресою між АТ «Криворізька теплоцентраль» та споживачами укладено не було, однак послуги фактично надавались, останні цими послугами користувалися, а тому зобов`язані їх оплатити. Крім того, АТ "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному веб-сайті: https://tec.dp.ua розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії (типовий індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідачів не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин. Таким чином, з 01.11.2021 між позивачем та відповідачами як споживачами послуг з постачання теплової енергії, фактично укладено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Свої зобов`язання з надання послуг з централізованого опалення АТ «Криворізька теплоцентраль» сумлінно виконувало, однак у зв`язку з неналежним виконанням споживачами своїх зобов`язань за період з 01.10.2020 до 31.01.2024 утворилась заборгованість у розмірі основного боргу 39 904 грн. 36 коп., на яку позивачем нараховані збитки в порядку ст.625 ЦК України, а саме,інфляційні втрати 1 245 грн. 03 коп., 3% річних 454 грн. 25 коп. Крім того, заборгованість по платі за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 до 31.01.2024 складає 213 грн. 90 коп. Оскільки споживачі добровільно заборгованість не погашають, а звернення підприємства з цього приводу ігнорують, тому за захистом майнових інтересів АТ «Криворізька теплоцентраль» представник вимушена звернутися до суду.

Ухвалою суду від 18.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позов шляхом направлення засобами поштового зв`язку (а.с.32-40). Свої заперечення по суті пред`явлених вимог мотивував тим, що у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 він ніколи не мав зареєстрованого місця проживання, оскільки до 12.07.2022 мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , а відтак долучену до позову довідку про зареєстрованих осіб вважає неналежним доказом. У пред`явленому позові АТ «Криворізька теплоцентраль» вказує, що по специфіці своєї виробничої діяльності товариство здійснює постачання теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання, проте, товариством не надано жодних доказів, з яких можливо було б з`ясувати: на якій підставі підприємство надає послуги з постачання теплової енергії населенню, чи має воно на це право; з чого випливає, що виконавцем послуг за адресою: АДРЕСА_1 є саме АТ «Криворізька теплоцентраль», а не КПТМ «Криворіжтепломережа», при цьому, що на користь останнього відповідач здійснював платежі за послуги; не надано доказів про початок та завершення опалювального сезону (акти про подачу і припинення подачі теплоносія); підстави, що давали б позивачеві право вимагати оплату заборгованості до 01.11.2021, тим більше, що за цією адресою послуги з теплопостачання надавало КПТМ «Криворіжтепломережа». Додатково відповідач зауважив, що у будинку АДРЕСА_3 встановлений лічильник теплової енергії, проте протягом опалювального сезону 2023-2024 р.р. послуга з опалення майже не надавалась через постійні аварії, однак позивач безпідставно вимагає оплату і не враховує у своїх розрахунках покази лічильника теплової енергії. Окремо відповідач ОСОБА_2 зауважив, що позивачем не доведено, що він є належним відповідачем, оскільки доказів, що він є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та повинен нести тягар з утримання майна, до позову не долучено, в той час яке за цією адресою він не був зареєстрованим, жодних договорів з приводу надання послуг з централізованого постачання теплової енергії з АТ «Криворізька теплоцентраль» не укладав. Крім того, ОСОБА_1 стороння для нього особа, жодної підстави для несення солідарної відповідальності з нею позивач не навів. Щодо заявленого боргу за кожною зі складових, то відповідач категорично заперечував проти стягнення нарахованих позивачем збитків на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, пені, оскільки їх нарахування проведене протиправно, всупереч обмеженням чинного законодавства України, обумовлених запровадженням з 12.03.2020 на усій території України карантину постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 (зі змінами) «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», а в подальшому з 22.02.2022 воєнного стану, адже в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України постановою від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» заборонив нарахування таких збитків на заборгованість за житлово-комунальні послуги.

Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, відповідач ОСОБА_3 подала відзив на позов шляхом направлення засобами поштового зв`язку (а.с.41-50). Свої заперечення по суті пред`явлених вимог мотивувала тим, що у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 вона ніколи не жила та не мала зареєстрованого місця проживання. У пред`явленому позові АТ «Криворізька теплоцентраль» вказує, що по специфіці своєї виробничої діяльності товариство здійснює постачання теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання, проте, товариством не надано жодних доказів, з яких можливо було б з`ясувати: на якій підставі підприємство надає послуги з постачання теплової енергії населенню, чи має воно на це право; з чого випливає, що виконавцем послуг за адресою: АДРЕСА_1 є саме АТ «Криворізька теплоцентраль», а не КПТМ «Криворіжтепломережа»; не надано доказів про початок та завершення опалювального сезону (акти про подачу і припинення подачі теплоносія); підстави, що давали б позивачеві право вимагати оплату заборгованості до 01.11.2021, тим більше, що за цією адресою послуги з теплопостачання надавало КПТМ «Криворіжтепломережа». Додатково відповідач зауважила, що у будинку АДРЕСА_3 встановлений лічильник теплової енергії, проте протягом опалювального сезону 2023-2024 р.р. послуга з опалення майже не надавалась через постійні аварії, однак позивач безпідставно вимагає оплату і не враховує у своїх розрахунках покази лічильника теплової енергії. Окремо відповідач ОСОБА_3 зауважила, що позивачем не доведено, що вона є належним відповідачем, оскільки доказів, що вона є співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та повинна нести тягар з утримання майна, до позову не долучено, в той час яке за цією адресою вона ніколи не мешкала та не була споживачем послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», жодних договорів з приводу надання послуг з централізованого постачання теплової енергії з АТ «Криворізька теплоцентраль» не укладала. З 01.11.2021 до 23.08.2022 вона мешкала у квартирі за адресою: АДРЕСА_4 . Початково квартира належала їй на праві приватної власності, а 06.05.2014 вона подарувала її чоловікові. У зв`язку з війною в Україні, 23.08.2022 вона разом з донькою виїхала за кордон, де перебуває наразі. Також зауважила, що на розгляді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувала цивільна справа №435/1109/12 про усунення ОСОБА_2 перешкод у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , виселення та вселення, де його колишня дружина ОСОБА_1 була в ній зареєстрована, сама мешкала та чинила ОСОБА_2 як власникові перешкоди у користуванні квартирою. Незважаючи на те, що споживачем послуг була ОСОБА_1 , суд ухвалив рішення стягнути заборгованість з власника приміщення (справа №214/5233/20). Окремо відповідач акцентувала увагу, що свого часу вищевказана квартира була перероблена під офіс та є непридатною для проживання, й продовжує перебувати у такому стані донині, на підтвердження чому нею надано довідку-характеристику КП ДОР «Криворізьке БТІ». Щодо заявленого боргу за кожною зі складових, то відповідач заперечувала проти стягнення нарахованих позивачем збитків на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, пені, оскільки їх нарахування проведене протиправно, всупереч обмеженням чинного законодавства України, обумовлених запровадженням з 12.03.2020 на усій території України карантину постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 (зі змінами) «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», а в подальшому з 22.02.2022 воєнного стану, адже в умовах воєнного стану Кабінет Міністрів України постановою від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» заборонив нарахування таких збитків на заборгованість за житлово-комунальні послуги. Крім того, у прохальній частині відзиву заявила про застосування позовної давності до позовних вимог.

02.09.2024 через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» представник позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» Шевченко Ю.С. у порядку ст.179 ЦПК України подала відповідь на відзив (а.с.51-58). Представник зазначила, що АТ «Криворізька теплоцентраль» є суб`єктом господарювання з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії для об`єктів усіх форм власності та населення у Жовтневому, Саксаганському, Довгинцівському та Інгулецькому районах м. Кривого Рогу. На підставі рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради від 12.10.2011 №343 та згідно листа Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25.07.2013 №01/25-0940 щодо надання погодження на передачу теплових мереж та ТРП, державному підприємству «Криворізька теплоцентраль» доручено прийняти функції забезпечення тепловою енергією споживачів міста у Жовтневому, Саксаганському, Довгинцівському та Інгулецькому районах міста (опалення та гаряче водопостачання), прийняти на балансовий облік об`єкти теплопостачання у зазначених районах міста в порядку, визначеному чинним законодавством України від КПТМ «Криворіжтепломережа». Постачання теплоносія протягом всього періоду проводилось не порушуючи вимоги чинного законодавства та щорічних розпоряджень виконавчого комітету Криворізької міської ради «Про початок та закінчення опалювального періоду». Надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з жовтня 2020 по січень 2024 року також підтверджується відповідними актами про подачу теплоносія та про припинення подачі теплоносія. Посилання ОСОБА_3 у відзиві на позовну заяву про те, що вона не є споживачем послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку з фактичним мешканням за іншою адресою представник позивача просила не брати до уваги з огляду на їх безпідставність. Так, квартира за адресою: АДРЕСА_1 є власністю колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , якою вони володіють за даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 03.04.2024. Надана відповідачем ОСОБА_3 довідка-характеристика від 26.10.2001 КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за вих. №20306/2 свідчить про самовільне переобладнання квартир АДРЕСА_5 в нежитлове приміщення, при цьому в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності відомості щодо переобладнання квартири за адресою: АДРЕСА_1 в нежитлове приміщення відсутні. З наведеного вбачається, що вищевказана квартира не виведена з житлового фонду в нежитловий об`єкта нерухомості. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (чинної на час подання позову) дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Тобто обов`язок зі сплати комунальних послуг покладається не тільки на власників квартири ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а й на осіб що, проживають/зареєстровані в займаному житловому приміщенні, тобто й на ОСОБА_3 . Табель навчальних досягнень ОСОБА_5 , копія закордонного паспорта ОСОБА_3 , свідоцтв про зареєстроване місце проживання в Німеччині, не звільняє відповідача ОСОБА_3 , від обов`язку сплати за послугу з централізованого опалення, оскільки, будучи зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_3 , відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вважається споживачем цих послуг, і відповідно має обов`язок сплачувати їх вартість. Доказів відмови відповідачів від послуги з централізованого опалення за зазначеною адресою або припинення надання цієї послуги нею суду не надано.

Щодо інших заперечень відповідачів по суті заявлених вимог про стягнення збитків на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, представник позивача зауважила, що нарахування збитків мало місце спочатку до 24.02.2022 з урахуванням постанови КМУ від 05.03.2022 №206. Разом з тим, у подальшому постановою КМУ від 29.12.2023 №1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» (далі Постанова №1405) скасовано мораторій на нарахування пені й штрафів за заборгованість з оплати житлового-комунальних послуг населенню. Відповідно до п.3 постанови №1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30.12.2023, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у новій редакції. Основні зміни полягають в тому, що з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, інфляційних нарахувань, процентів річних, стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, у зв`язку з не оплатою їх в не повному обсязі, стосується виключно територій, де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій. Місто Кривий Ріг Дніпропетровської області не входило та не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 №309. Так, позивачем інфляційні втрати були розраховані шляхом множення суми заборгованості, яка існувала на кінець кожного місяця, на сукупний індекс інфляції за період прострочення, починаючи з 29.12.2023. Тобто, кількість днів прострочення заборгованості за кожний місяць позивач відраховував з дати припинення мораторію. Враховуючи зазначене, внаслідок порушення вимог чинного законодавства, на переконання представника, відповідачам правомірно нараховані інфляційні втрати у сумі 1 245 грн. 03 коп., 3 % річних 454 грн. 25 коп. Представник позивача також зазначила, що у спірних правовідносинах підстави для застосування позовної давності до заявлених АТ «Криворізька теплоцентраль» вимог про стягнення боргу відсутні. При цьому, представник АТ «Криворізька теплоцентраль» акцентувала увагу, що в даному випадку відповідачами не враховано, що 02.04.2020 набув чинності Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (КОВІД-19)», відповідно до якого «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (КОВІД-19), строк позовної давності продовжено на строк дії такого карантину. У свою чергу, Законом України від 15.03.2022 №2120 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено п.19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст.257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії". Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за комунальні послуги в силу приписів п.п.12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було продовжено спочатку на строк дії карантину, а пізніше воєнного стану. Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог за період з 01.10.2020 до 31.01.2024 станом на день звернення до суду з позовом не сплила, оскільки її перебіг був зупинений до кінця дії карантину 30.06.2023. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності, продовжується на строк дії воєнного стану в Україні.

23.09.2024 від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , кожного окремо, надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с.117-122, 123-129).

07.10.2024 представник позивача подала додаткові письмові пояснення (а.с.130).

Відповідач ОСОБА_1 про свою участь в судовому засіданні не заявила, правом на подання відзиву на позов у межах встановленого процесуального строку не скористалася.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Процесуальні дії судом не вчинялись, заходи забезпечення/витребування доказів, зупинення/відновлення провадження не застосовувались.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки жоден із учасників справи не подав клопотання про розгляд справи за їх участю в судовому засіданні.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, врахувавши позицію учасників справи, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники - споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація (ст.ст.4, 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно зі ст.5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» є теплопостачальною організацією у розумінні ст.1 Закону України «Про теплопостачання» як суб`єкт господарської діяльності, який має у користуванні теплогенеруюче обладнання та постачає теплову енергію населенню м. Кривого Рогу. Згідно з рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12.10.2011 «Про надання згоди на передачу об`єктів теплопостачання від КП «Криворіжтепломережа» до ДП «Криворізька теплоцентраль», яке 16.03.2017 перетворене в ПАТ «Криворізька теплоцентраль», до останнього передано об`єкти теплопостачання, у тому числі в Саксаганському районі м. Кривого Рогу. Таким чином, позивач є виконавцем послуги з теплопостачання для будинку

АДРЕСА_6 є багатоповерховим, опалення житлового приміщення №8 цього будинку здійснюється через внутрішньо будинкову систему опалення, а відтак система опалення житлового приміщення є єдиною та невід`ємною частиною внутрішньобудинкових систем будинку.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 30.05.1986 перебували у шлюбі, зареєстрованому Дзержинським відділом РАЦС м. Кривого Рогу, що був розірваний 16.04.2003 рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

20.01.1996 ОСОБА_2 придбав житлове приміщення трикімнатну квартиру загальною площею 65,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 20.01.1996, посвідченого Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в реєстрі за №1-213.

Відповідно до ст.22 КпШС УРСР, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Системним аналізом вказаних обставин з урахуванням ст.22 КпШС УРСР, що діяла на момент набуття спірної квартири у власність ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом спільної власності колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (спільним майном). Відомості про ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як співвласників квартири також містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.5, 20-22).

При цьому, з липня 2002 року на розгляді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за первісним позовом ОСОБА_1 та зустрічним позовом ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, де вказана квартира є також предметом спору (цивільна справа №2-1548/11, прийнята до провадження суддею Євтушенком О.І. ухвалою суду від 18.06.2024). Разом з тим, наявність між сторонами спору з приводу квартири до моменту його вирішення не звільняє їх як співвласників від тягаря утримання майна, у тому числі й обов`язку по сплаті житлово-комунальних послуг.

Відтак, суд констатує, що в силу тягаря утримання майна кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

За даними Єдиного державного демографічного реєстру, ОСОБА_2 з 12.07.2022 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 (відповідь №549752 від 18.04.2024, а.с.13), ОСОБА_3 з 09.06.2011 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (відповідь №549761 від 18.04.2024, а.с.14). Відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 в реєстрі відсутні (відповідь №549733 від 18.04.2024, а.с.15).

Факт наявності зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_4 з 12.07.2022 відповідач ОСОБА_2 також підтвердив в ході судового розгляду справи згідно з позицією, викладеною у відзиві, та довідкою з реєстру Криворізької міської територіальної громади (а.с.38). При цьому, протягом періоду з 20.02.1995 до 12.07.2022 відповідач мав зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_7 (а.с.38-зворот).

За інформацією з реєстру Криворізької міської територіальної громади, ОСОБА_1 з 14.10.1999 значилась зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_7 , знята з обліку з 21.09.2022 у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання (а.с.17, 38-зворот).

Посилання відповідача ОСОБА_3 на той факт, що вона хоча й значиться зареєстрованою в житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , однак фактично не проживає, а тому не є споживачем послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», суд відхиляє як такі, що не мають правового значення для вирішення даного спору, виходячи з того, що згідно вимог чинного законодавства наявність реєстрації місця проживання особи в житловому приміщенні зобов`язує, зокрема, по його утриманню та нести відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг незалежно від місця фактичного проживання. Відтак, табель навчальних досягнень ОСОБА_5 , копія закордонного паспорта ОСОБА_3 , свідоцтв про зареєстроване місце проживання в Німеччині, не звільняють відповідача ОСОБА_3 , від обов`язку сплати за послугу з централізованого опалення, оскільки, будучи зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_3 , відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» вважається споживачем цих послуг, і відповідно має обов`язок сплачувати їх вартість. Доказів відмови відповідача від послуги з централізованого опалення за зазначеною адресою або припинення надання цієї послуги нею суду не надано.

Слід також зауважити, що нарахування вартості послуг з централізованого постачання теплової енергії здійснюється не за кількістю зареєстрованих осіб, а за опалювальною площею житлового приміщення, а тому у даному випадку не має значення фактичне проживання в приміщенні осіб, які є власниками та/або зареєстровані в ньому.

Законом України від 03.12.2020 №1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг», який набрав чинності 01.05.2021, до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» внесено зміни, у тому числі й щодо організації договірних відносин між виконавцями житлово-комунальних послуг та споживачами. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (з урахуванням змін), надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Відповідно до ч.1 ст.14 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено можливість укладання 3-х різних моделей договорів про надання комунальних послуг, яка обирається виключно за рішенням співвласників багатоквартирного будинку, прийнятим відповідно до закону, з виконавцем відповідної комунальної послуги. Співвласники багатоквартирного будинку (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) самостійно обирають одну з моделей організації договірних відносин, визначених цією частиною, за кожним видом комунальних послуг (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії). У той же час, у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

АТ "Криворізька теплоцентраль" як виконавцем послуг 01.10.2021 на своєму офіційному веб-сайті: https://tec.dp.ua розміщено типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії (типовий індивідуальний договір), який є публічним договором приєднання. Протягом 30 днів з дня опублікування типового індивідуального договору, на адресу позивача від відповідачів не надходило жодних документів, які б підтверджували наявність рішення власників багатоквартирного будинку про обрання моделі договірних відносин.

Договір про надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення між АТ «Криворізька теплоцентраль» та відповідачами не укладався, але житлово-комунальні послуги відповідачам надавались, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини. Відтак, відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідачів оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц, від 18.09.2019 у справі №369/3682/16-ц, від 07.02.2024 у справі №372/2236/21, від 20.11.2024 у справі №463/6799/18).

Відповідно до п.30 типового індивідуального договору, плата за послугу постачання теплової енергії складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 №830, та методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного КМУ, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://tec.dp.ua/plata-za-abonentske-obslugovuvannya/.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як визначено ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених ст.16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Щомісяця, протягом дії опалювальних сезонів з жовтня 2020 року до січня 2024 року включно позивач нараховував плату за надані послуги з теплопостачання, виходячи із встановлених тарифів, опалювальної площі нежитлового приміщення 65,5 кв.м., відсутності пільг, субсидії та компенсації, що підтверджується актами про надання теплоносія від 04.11.2020, 28.10.2021, 05.11.2022, 23.11.2023, актами про припинення подачі теплоносія від 27.04.2020, 14.04.2021, 01.04.2022, 28.03.2023, 28.03.2024, а також відповідними рішеннями виконавчого комітету Криворізької міської ради про початок та закінчення опалювального сезону 2020/2021 - №466 від 16.09.2020, №119 від 17.03.2021, 2021/2022 - №490 від 22.09.2021, №158 від 23.03.2022, 2022/2023 - №760 від 28.09.2022, №338 від 22.03.2023, 2023/2024 - №1162 від 20.09.2023, №339 від 18.03.2024.

Із наявних в матеріалах справи розрахунків слідує, що протягом періоду з 01.10.2020 до 31.01.2024 споживачі кошти за вказані послуги належним чином не сплачували, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 39 904 грн. 36 коп. При цьому, в межах заявленого періоду відповідачі жодних платежів не здійснили. Заборгованість по платі за абонентське обслуговування обліковується за період з 01.11.2021 до 31.01.2024 складає 213 грн. 90 коп.

Що стосується посилань відповідача ОСОБА_3 на довідку-характеристику від 26.10.2001 КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за вих. №20306/2 про переобладнання квартир АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 в нежитлове приміщення, то суд констатує, що за відсутності в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності відомостей щодо переобладнання квартири за адресою: АДРЕСА_1 в нежитлове приміщення, виведення квартири з житлового фонду в нежитловий як об`єкта нерухомості, такі переобладнання є самовільними та не можуть визначати правові підстави для зміни статусу об`єкта нерухомості. Крім того, як слідує з відповіді Департаменту розвитку інфраструктури міста виконкому Криворізької міської ради №12/15/3239 від 04.10.2024, у період з 1999 року до теперішнього часу рішення виконкому міської ради щодо переведення квартири АДРЕСА_10 до нежитлового фонду не приймалися, інформація до 1999 року стосовно цього відсутня (а.с.133). Виходячи із наведеного, нарахування вартості послуг з централізованого опалення АТ «Криворізька теплоцентраль» проводилось правомірно як на житлове приміщення.

Докази звернення відповідачів з претензіями стосовно порушення порядку надання житлово-комунальних послуг АТ «Криворізька теплоцентраль», зміни споживчих властивостей та перевищення строків проведення аварійно-відновних робіт, складання та підпису відповідних актів-претензій у зв`язку з цим у матеріалах справи відсутні.

У відповідності зі ст.ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, боржник несе відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України.

Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Надавши юридичну оцінку наявним розрахункам заборгованості за житлово-комунальні послуги, проведеним позивачем, перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу, суд встановив, що заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.10.2020 до 31.01.2024 в розмірі 39 904 грн. 36 коп., платі за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 до 31.01.2024 213 грн. 90 коп. розрахована вірно, що підтверджується доказами у матеріалах справи. Стороною відповідачів не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача.

При визначенні розміру нарахувань відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, суд виходить з відомостей, зазначених у розрахунках, з якими погоджується, а відтак вважає вірним розмір збитків, нарахованих на заборгованість: інфляційні втрати 1 245 грн. 03 коп., 3% річних 454 грн. 25 коп.

Нарахування збитків є правомірним та проведене з урахуванням обмежень, пов`язаних з дією воєнного стану, введених Постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», якою визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1405 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг» п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану викладено у новій редакції, яка передбачає скасування з 30.12.2023 урядом скасовано дію мораторію на нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням, за виключенням територій, де ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації).

Оскільки м. Кривий Ріг не належить до переліку таких територій, АТ «Криворізька теплоцентраль» вправі здійснювати нарахування збитків на підставі ст.625 ЦК України. До того ж збитки на заборгованість з 24.02.2022 до 30.12.2023 позивачем правомірно не нараховувались, що чітко видно із наявного в матеріалах справи розрахунку.

Оскільки відповідачі не навели власного контррозрахунку суми боргу, не надали первинних документів, за якими можна було б прослідкувати здійснені ними платежі (у разі їх наявності), виходячи з обсягу наявних у справі доказів суд вважає доведеною заборгованість, оскільки вона розрахована АТ «Криворізька теплоцентраль» арифметично вірно, відображена у розрахунках, які викладено у зручній табличній формі та є арифметично правильними. Фактично усі наведені відповідачами у відзивах заперечення ґрунтуються на припущеннях, а відтак є дистракторними та не можуть спростовувати наданих позивачем доказів. Враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», в той час як стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача, у зв`язку з чим суд вважає, що наданий позивачем письмовий доказ відповідає вимогам ст.95 ЦПК України.

Що стосується посилань відповідачів на неможливість застосування приписів ст.625 ЦК України в період введеного в Україні карантину, то суд констатує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) дійсно було установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв до 30.06.2023 відповідно до постанови КМУ від 25.04.2023 №383. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)», на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги. Тобто, закон звільняє боржників саме від сплати неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги на вказаний вище період. У той же час, платежі компенсаційного характеру, встановлені ст.625 ЦК України - інфляційні, а також 3% річних від простроченої суми, не є неустойкою, та звільнення від таких заходів відповідальності в період дії карантину законом не передбачалось. Відтак, доводи відповідачів в цій частині суд вважає дистракторними.

Що стосується доводів відповідача ОСОБА_3 про пропуск позивачем строку позовної давності за заявленими вимогами, суд вважає їх необґрунтованими, з огляду на таке.

Так, ст.ст.256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався та діяв до 30.06.2023 відповідно до постанови КМУ від 25.04.2023 року №383. Запроваджені в період дії карантину обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливали на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, вводили певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України №530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Тобто, строк позовної давності, в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, продовжено на строк дії карантину.

У постанові Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №679/1136/21 зазначено, що: «У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30.03.2020 № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом.

За таких обставин, законом передбачено продовження позовної давності щодо вимог за якими перебіг позовної давності не закінчився станом на 02.04.2020.

У свою чергу, Законом України від 15.03.2022 №2120 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України було доповнено п.19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії".

Отже, строк позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за комунальні послуги в силу приписів п.п.12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було продовжено спочатку на строк дії карантину, а пізніше воєнного стану.

Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог за період з 01.10.2020 до 31.01.2024 станом на день звернення АТ «Криворізька теплоцентраль» до суду з позовом 17.04.2024 не сплила, оскільки її перебіг був зупинений до кінця дії карантину 30.06.2023, а після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності, продовжується на строк дії воєнного стану в Україні, введеного з 24.02.2022, який станом на день ухвалення рішення діє.

Зважаючи на те, що відповідачі отримували надані АТ «Криворізька теплоцентраль» послуги, однак належним чином їх не оплачували, хоча згідно з висловленою ОСОБА_2 позицією розуміли про наявність обов`язку з утримання майна, тому з урахуванням доведеності заявленого боргу, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення такої заборгованості з відповідачів у солідарному порядку.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на судові рішення у справах №435/1109/12, 214/5233/20 суд залишає поза увагою як безпідставні, оскільки вони стосуються цивільно-правових спорів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 з приводу іншого житлового приміщення по АДРЕСА_7 , що не має жодного відношення до цього спору з приводу відмінного об`єкта нерухомості.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат згідно зі ст.ст.141, 142 ЦПК України, суд враховує ухвалення рішення на користь позивача та задоволення позовних вимог у повному обсязі, а тому при розподілі судового збору у рівних частках між відповідачами, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , кожного окремо, по 1 009 грн. 33 коп. судового збору на користь АТ «Криворізька теплоцентраль».

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 354, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 за період з 01.10.2020 до 31.01.2024 у розмірі основного боргу 39 904 грн. 36 коп., плату за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 до 31.01.2024 213 грн. 90 коп., інфляційні втрати 1 245 грн. 03 коп., 3% річних 454 грн. 25 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , кожного окремо, на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» по 1 009 грн. 33 коп. в рахунок відшкодування судового збору.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Відомості про сторін:

Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», , місцезнаходження юридичної особи: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Електрична, буд.1.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інн невідомий, остання відома адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_7 (знята з обліку 21.09.2022).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інн НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , інн НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено та підписано 10.11.2025.

Суддя О.І. Євтушенко