Справа №463/9905/25
Провадження №4-с/463/27/25
УХВАЛА

05 листопада 2025 року м. Львів

Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Яворський С. Й.

за участю секретаря судового засідання Станько Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові скаргу адвоката Алембець Анни-Марії Русланівни, яка діє в інтересах скаржника ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), заінтересована особа: Личакіський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місцезнаходження: 79019, просп. В.Чорновола,39, ), стягувач Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» (місцезнаходження: 73040, м.Львів, вул. Д.Апостола,1, ) на бездіяльність державного виконавця,-

встановив:

адвокат Алембець А.-М.Р. в інтересах скаржника ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою в порядку ст.447 ЦПК України на бездіяльність державного виконавця.

Просить суд: визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Філь Б.М. Відділу державної виконавчої служби Личаківського районного управління юстиції від 25.07.2003 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 126-128-10 по виконавчому листу Личаківського районного суду м. Львова № 2-3072/02р. від 03.02.2003, а виконавчий лист повернути до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для подальшого виконання.

В обгрунтування скарги адвокат зазначає, що 25.07.2003 постановою № 126-128-10 державного виконавця Личаківського районного відділу Державної виконавчої служби Личаківського районного управління юстиції м. Львова накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а саме на об`єкта нерухомого майна (квартиру), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для накладення арешту слугувала заборгованість за комунальні послуги в сумі 1013,13 грн., що виникла перед ЛМКП «Львівтеплоенерго». Згідно листа Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 13.04.2007 Першою Львівською державною нотаріальною конторою до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено обтяження № 4798041. Відповідно до довідки ЛМКП «Львівтеплоенерго» № 08-6377-06/25 від 12.06.2025, підстава дії накладеного арешту майна на даний час відсутня, адже заборгованість в сумі 1013,13 грн. згідно виконавчого листа № 2-3072/02 від 03.02.2003 за комунальні послуги (з постачання теплової енергії та гарячої води) за адресою: АДРЕСА_1 відсутня. Остання оплата основного боргу здійснена споживачем в 2007 році. Водночас, у відповідності до актуальних відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого, вищевказаний арешт досі чинний та не знятий (скасований). А саме, у відповідності до Інформаційної довідки № 423141326 від 17.04.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вищевказаного об`єкта нерухомого майна, як підставу накладення арешту помилково внесено виконавчий лист № 2 3072/02 від 03.02.2003 замість Постанови № 126-128-10 від 25.07.2003 державного виконавця Личаківського районного відділу Державної виконавчої служби Личаківського районного управління юстиції м. Львова. 08.09.2008 по вказаному виконавчому провадженню державним виконавцем, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон), в редакції чинній на момент винесення постанови, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику добровільний строк до 15.09.2008. 02.10.2008, керуючись п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону, винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки: «Згідно довідки № 642 боржником заборгованість погашено в повному розмірі в добровільний термін».

Вказує, що відповідно до ст. 38 «Наслідки завершення виконавчого провадження» Закону (в редакції, чинній на момент винесення постанови), у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Однак, всупереч наведеним вимогам Закону, державним виконавцем у постанові про закінчення виконавчого провадження не зазначено про скасування арешту, накладеного на майно боржника, та не вирішив питання щодо скасування накладеного арешту. А тому, бездіяльність державного виконавця, в частині скасування арешту вважає протиправною. Вказує, що відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону, арешт майна може бути знятий за рішенням суду. Наявний арешт на нерухоме майно порушує її права як власника майна, тому просить скаргу задоволити.

Адвокат Алембець А.-М.Р., яка представляє інтереси ОСОБА_1 до судового засідання подала заяву про розгляд скарги у їх відсутності, просить таку задоволити.

Представник стягувача ЛМКП «Львівтеплоенерго» та представник Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в судове засідання не з`явились, про день та час судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У зв`язку з наведеним, вбачаю можливість провести розгляд скарги за відсутності сторін, на підставі поданих документів.

Розглянувши матеріали справи, скарги, мотиви її обґрунтування, надавши правову кваліфікацію діям учасників виконавчого провадження, правову норму, яка підлягає застосуванню у відносинах сторін, дослідивши її фактичні обставини, пов`язані з виконанням рішення суду, врахувавши доводи боржника викладені в заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що скаргу слід частково задоволити, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КонституцієюУкраїни, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно із ст. 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова по справі №2-3072/02, вирішено стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ЛМКП "Львівтеплоенерго" заборгованість в сумі 1013,13 грн.

На підстві даного рішення, 03.02.2003 видано виконавчий лист, який направлено для примусового виконання до відділу ДВС Личаківського районного управління юстиції.

В процесі примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа, державним виконавцем встанолено, що за боржниками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , судзареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою державного виконавця Личаківського районного відділу Державної виконавчої служби Личаківського районного управління юстиції м. Львова 25.07.2003 № 126-128-10 накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а саме на об`єкта нерухомого майна (квартиру), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою для накладення арешту слугувала заборгованість за комунальні послуги в сумі 1013,13 грн., що виникла перед ЛМКП «Львівтеплоенерго».

Відповідно до довідки ЛМКП «Львівтеплоенерго» № 08-6377-06/25 від 12.06.2025, підстава дії накладеного арешту майна на даний час відсутня, адже заборгованість в сумі 1013,13 грн. згідно виконавчого листа № 2-3072/02 від 03.02.2003 за комунальні послуги (з постачання теплової енергії та гарячої води) за адресою: АДРЕСА_1 відсутня. Остання оплата основного боргу здійснена споживачем в 2007 році.

Згідно листа Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, представника скаржника повідомлено про відсутність можливості скасування арешту та роз`яснено, що арешт може бути знято на підставі частини 5 статті 59 Закону України про виконавче провадження.

Згідно даних Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого, вищевказаний арешт досі чинний та не знятий (скасований).

В період винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження діяв Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV.

Цей Закон визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 57 Закону № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Отже, державним виконавцем постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесено підставно, оскільки на момент винесення постанови тривало виконавче провадження та існувала зоборгованість за житлово комунальні послуги.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Слід звернути увагу, що ні Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII, ні Законом України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року № 606-XIV не передбачено право (обов`язок) державного виконавця зняти арешт, або скасувати інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення у разі винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з направленням виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби або постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, а, здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження. На цій стадії боржник вчиняє дії на виконання рішення суду добровільно або під примусом.

Відповідно до ч. 1 та ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадія судового процесу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документу стягувачу та закінчується виконанням судового рішення або спливом строку пред`явлення виконавчого документу до виконання. Тобто, за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Як вже зазначалося вище, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Матеріали скарги підтверджують те, що станом на день розгляду такої, заборгованість за житлово комунальні послуги згідно виконавчого листа №2-3072/03 від 03.02.2003 відсутня, а з моменту винесення постанови про накладення арешту на майно пройшло понад двадцять років, тому суд приходить до висновку, що скарга в частні скасування арешту на майно є підставною та підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про визнання незаконною скасування постанови про накладення арешту на майно та повернення виконавчого листа суд відмовляє, оскільки жодних доказів незаконності дій державного виконавця в цій частині судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись 451 ЦПК України, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», суд

у х в а л и в :

Скаргу задоволити частково.

Зобов`язати Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а саме на квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження: 4798041, зареєстрованого 13.04.2007 11:12:23 реєстратором: Перша львівська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: виконавчий лист, 2-3072/02,03.02.2003, ВДВС Личаківського РУЮ м.Львова ОСОБА_4 , що накладений постановою державного виконавця Філь Б.М. Відділу дежавної виконавчої служби Личаківського районного управління юстиції про арешт майна боржника та заборони його відчуження від 25.07.2003 №126-128-10.

В решті скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: С.Й. Яворський