Номер провадження: 22-ц/813/1926/25
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

03.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Сегеди С.М., Громіка Р.Д.,

розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід судді Драгомерецького М.М. в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеса від 18 липня 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2024 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 серпня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2024 року про залишення позову без розгляду.

27 жовтня 2025 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відвід судді Одеського апеляційного суду Драгомерецького М.М., з підстав передбачених п. п. 3, 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, яким встановлено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді; якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказує, що суддею-доповідачем Драгомерецьким М.М. 23 жовтня 2025 року для створення доказу участі відповідача в судовому засіданні штучно залучено до розгляду справу представника відповідачки ОСОБА_3 , яка не є учасником справи, та направлено їй судову повістку на наступне судове засідання. Також заявник повідомив, що 24 жовтня 2025 року від ОСОБА_3 до суду надійшов документ, нібито замовлений суддею-доповідачем про розгляд справи без участі відповідача та проханням відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Також зазначено, що суддя Драгомерецький М.М. був головуючим у цивільній справі №522/13429/13-ц за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, встановлення факту родинних відносин, за участю третьої особи нотаріуса Петровської Н.В.. ОСОБА_1 був представником позивача.

Про вищенаведені обставини ОСОБА_1 стало відомо 24 жовтня 2025 року, а тому він звертається із заявою про відвід в строки, передбачені ЦПК, а саме 26 жовтня 2025 року.

Перевіривши доводи заяви про відвід та вивчивши матеріали апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що заява про відвід судді є необґрунтованою та безпідставною, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року і являється частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно статті 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Частина 7 пункт 1 статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Однією із гарантій права учасника справи на незалежний, безсторонній і справедливий суд є право на відвід судді (колегії суддів). Проте, право на відвід не є абсолютним. В інакшому випадку воно перетвориться у свавільне обрання суддів для розгляду справи та спосіб процесуального зловживання, що суперечитиме інтересам інших учасників справи та суспільним інтересам загалом.

Відвід має бути обґрунтований посиланням на факти, які вказують на залежність, упередженість або необ`єктивність судді щодо сторін чи будь-кого з них. Лише за таких обставин відвід буде правомірним і убезпечить сторони від залежного, упередженого або необ`єктивного суду.

Відповідно до вимог ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених ст. 37 ЦПК України.

До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Статтею 40 ЦПК України встановлений порядок вирішення заявленого відводу, згідної якої питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Дослідивши питання безсторонності суддів з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28 листопада 2002 року, зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці.

Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне.

По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див.: «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року п.п. 49,54; «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, п. 66; «Агрокомплекс» проти України» від 06 жовтня 2011 року, п. 136; «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року, п.п. 103,107).

Крім того апеляційний суд зазначає, що згідно із практикою Європейського суду з прав людини, при оцінці безсторонності і неупередженості суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект. Так у справі «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначається, що наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу, в ході об`єктивної перевірки, має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Дослідивши заяву про відвід, встановлено, що доводи Любомирова О.І. про відвід судді Драгомерецького М.М. ґрунтується на особистому трактуванні процесуальних дій під час розгляду даної справи заявником та відсутності будь-яких обґрунтованих доводів про неупередженість головуючого судді під час розгляду справи.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що адвокат Самборська Н.П. є представником відповідача Шатило О.П., приймала участь в судовому розгляді цивільної справи в суді першої інстанції, подавала процесуальні документи до яких було долучено, зокрема, і договір про надання правової допомоги від 03 червня 2024 року (т.3, а.с. 92-93).

Відповідно до ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже, сам по собі факт незгоди з направленням повістки адвокату Самборській Н.П. та надання нею заяви про розгляд справи без участі відповідача, не може бути підставою для відводу судді Драгомерецького М.М., в даній справі.

Крім того, слід наголосити, що частина доводів поданої заяви про відвід судді стосується не дій судді Драгомерецького М.М., а дій адвоката Самборської Н.П., повноваження якої, як вважає заявник, не підтверджені належним чином.

Таким чином, розглянувши заяву про відвід суддів, з точки зору національного закону, а саме ст. 36 ЦПК України, та в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо безсторонності суду, колегія суддів не вбачає об`єктивного та суб`єктивного критерію, а саме наявності будь-якого правомірного сумніву в безсторонності судді, а вказані в заяві обставини свідчать про незгоду заявника із процесуальними рішенням судді, що відповідно до положень ч. 4 ст. 36 ЦПК України, не може бути підставою для відводу.

Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

У заяві про відвід не наведеного жодного належного та допустимого доказу, на підставі якого можна було б зробити висновок про нібито упередженість судді Драгомерецького М.М., при розгляді даної цивільної справи.

Відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Керуючись ст. ст. 33, 36, 40, ЦПК України, Одеський апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Одеського апеляційного суду Драгомерецького М.М. визнати необґрунтованою.

Матеріали апеляційного провадження №22-ц/813/1926/25, (єдиний унікальний номер судової справи №522/13981/14-ц) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 18 липня 2024 року про залишення позову без розгляду по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадщину, передати до канцелярії Одеського апеляційного суду для визначення, у встановленому ч. 1 ст. 33 ЦПК України порядку, судді для вирішення питання про відвід.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда