ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 759/25356/23

провадження № 61-14355св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації на постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня

2024 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Левенця Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання неправомірною відмови у приватизації квартири, визнання права на приватизацію, зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивовано тим, що 30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 отримав ордер

№ 539 на право зайняття службового жилого приміщення, що складається

з однієї ізольованої кімнати жилою площею 16,5 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Він вселився та зареєструвався

у цій квартирі.

Позивач вказував, що розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 08 серпня 2023 року № 490 спірну квартиру було виключено з числа службових.

Листом від 27 вересня 2023 року № 32/87 Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація відмовила позивачу у приватизації спірної квартири

у зв`язку з тим, що на сьогодні спірна квартира перебуває

у господарському віданні Інституту рибного господарства Національної академії аграрних наук України. Розпорядження про передання цієї квартири до комунальної власності територіальної громади м. Києва до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації не надходило, питання про приватизацію спірної квартири буде розглянено після її передання до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Оскільки дії відповідача перешкоджають йому реалізувати гарантоване Конституцією право на житло, ОСОБА_1 просив визнати неправомірною відмову Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від

27 вересня 2023 року № 32/87 як органу приватизації державного житлового фонду в безоплатній передачі у його власність в порядку приватизації квартири АДРЕСА_2 ; визнати за ним право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 безоплатно; зобов`язати Святошинську районну в м. Києві державну адміністрацію як орган приватизації державного житлового фонду провести за ним приватизацію вказаної квартири безоплатно.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року

в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що законодавчо визначена можливість позивача приватизувати державний житловий фонд, що розташований за адресою:

АДРЕСА_1 та перебуває на балансі Інституту рибного господарства Національної академії аграрних наук України. Однак приватизація можлива лише після передання спірної квартири до комунальної власності,

а тому неможливо зобов`язати Святошинську районну в м. Києві державну адміністрацію вирішити питання про надання дозволу на передання житла

у власність шляхом приватизації.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.

Визнано відмову Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 27 вересня 2023 року № 32/87 як органу приватизації державного житлового фонду в безоплатній передачі у власність ОСОБА_1 в порядку приватизації квартири АДРЕСА_2 неправомірною.

Визнано за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири

АДРЕСА_2 безоплатно.

Зобов`язано Святошинську районну в м. Києві державну адміністрацію як орган приватизації державного житлового фонду провести за ОСОБА_1 приватизацію квартири АДРЕСА_2 безоплатно.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, апеляційний суд виходив із того, що позивач вселений

у спірну квартиру на законних підставах, зареєстрований та постійно проживає

у ній, законність його проживання ніким не спростована та не заперечується. Відмова Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації як органу приватизації державного житлового фонду в безоплатній передачі у власність ОСОБА_1 в порядку приватизації спірної квартири є неправомірною та порушує права позивача на набуття права власності на житло у встановленому законом порядку, оскільки Інститут делегував органу приватизації державного житлового фонду - Святошинській районній в місті Києві державній адміністрації право на прийняття рішень з питань приватизації житла, Інститут не планує і не має наміру звертатися до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування з питань передання спірної квартири.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

28 жовтня 2024 року Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року та залишити в силі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд під час розгляду справи допустив порушення порядку проведення приватизації державного житлового фонду, зокрема, відповідний житловий фонд, до складу якого входить спірна квартира, не передано у комунальну власність територіальної громади, тому відповідач не має повноважень на передання її у власність позивачу.

Аргументи інших учасників справи

09 грудня 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року - без змін.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Святошинського районного суду м. Києва.

12 грудня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені

у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація листом від 12 вересня 2019 року № 7189 повідомила Інститут рибного господарства Національної академії аграрних наук України про надання дозволу на надання службового жилого приміщення - однокімнатної квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 .

30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 видано ордер № 539 на право зайняття службового жилого приміщення, що складається з однієї ізольованої кімнати жилою площею 16,5 кв. м на АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 08 серпня 2023 року № 490 спірну квартиру виключено з числа службових.

Відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної державної адміністрації від 14 грудня 2023 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

з 19 листопада 2019 року дотепер.

З клопотання від 12 вересня 2023 року № 687-09/23 відомо, що Інститут рибного господарства Національної академії аграрних наук України делегує органу приватизації державного житлового фонду - Святошинській районній в м. Києві державній адміністрації право на прийняття рішень з питань приватизації житла, виготовлення, оформлення та видачу свідоцтва про право власності на житло, підписання приватизаційних платіжних доручень по житловим чекам, внесення змін та уточнень до свідоцтва про право власності на житло, оформлення та видачу дубліката свідоцтва про право власності на квартиру

АДРЕСА_2 .

Листом від 27 вересня 2023 року № 32/87 Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація відмовила ОСОБА_2 у приватизації спірної квартири у зв`язку з тим, що на сьогодні вказана квартира перебуває

у господарському віданні Інституту рибного господарства Національної академії аграрних наук України. Розпорядження про передання вказаної квартири до комунальної власності територіальної громади м. Києва до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації не надходило, питання про приватизацію спірної квартири буде розглянуто після передання спірної квартири до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

З листа Інституту рибного господарства Національної академії аграрних наук України від 04 вересня 2024 року № 833-09/24 відомо, що Інститут, зважаючи на об`єктивні та суб`єктивні причини та реалізуючи свої права, передбачені Законами України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», не планує і не має наміру звертатися до місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо передання будинку

АДРЕСА_3 , в тому числі окремих квартир, які були передані Інституту в цьому будинку, до комунальної власності. Зазначений будинок в цілому Інституту ніколи не передавався, Інститут у процесі будівництва отримав лише окремі квартири. Отримані у вказаному будинку квартири у встановленому законодавством порядку були надані працівникам, у тому числі й позивачу.

З метою реалізації прав працівників Інституту на приватизацію державного житлового фонду, враховуючи норми ЖК України, Закону України «Про місцеве самоврядування», Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», Інститут делегував органу приватизації державного житлового фонду - Святошинській районній в м. Києві державній адміністрації права на прийняття рішень з питань приватизації житла, виготовлення, оформлення та видачі свідоцтв про право власності на житло, підписання приватизаційних платіжних доручень по житловим чекам, внесення змін та уточнень до свідоцтва на право власності на житло, оформлення та видачу дублікатів свідоцтв про право власності на житловий фонд (квартири), що перебуває у віданні Інституту, за умови виключення такого житла з числа службових.

Делегування прав на приватизацію квартир було оформлено у вигляді клопотань, і жодне клопотання до Інституту не поверталося на доопрацювання,

в тому числі і щодо квартири, яка була надана ОСОБА_1 .

У листі зазначено, що станом на сьогодні в процесі реалізації працівниками своїх прав на приватизацію житла в будинку

АДРЕСА_3 до Інституту не надходило від Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації листів з ініціативою/пропозицією щодо необхідності передання будинку АДРЕСА_3 чи окремих квартир

у ньому (в тому числі і квартири АДРЕСА_4 ) до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Про ефективність та належність визначеного позивачем способу захисту порушеного права на безоплатну приватизацію державного житлового фонду шляхом зобов`язання вчинити дії щодо приватизації свідчать висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року

у справі № 200/18858/16-ц (провадження № 14-165цс18) та постановах Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 183/2859/16 (провадження № 61-10997св18), від 19 червня 2019 року у справі № 338/347/16-ц (провадження № 61-24054св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 754/6918/18 (провадження № 61-13774св19), від 08 червня 2022 року у справі № 202/3820/19 (провадження № 61-836св21).

У статтях 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання,

а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Згідно з частиною третьою статті 9 ЖК України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Приватизація житла здійснюється у порядку, встановленому Законом України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-XII).

Законом № 2482-XII (тут і далі - у редакції, чинній на час звернення з позовом) передбачено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Відповідно до статті 1 Закону № 2482-XII приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму (частина перша статті 2 Закону № 2482-XII).

У частинах першій, другій, п`ятій статті 8 Закону № 2482-XII визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло,

з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи

з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Відповідно до пункту 18 Положення № 396 громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом

з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку

у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні

в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.

За змістом наведених нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 22 липня

2022 року у справі № 686/24506/20 (провадження № 61-17180св21), від 10 липня 2024 року у справі № 760/10769/22 (провадження № 61-2449св24).

Відповідно до частини десятої статті 8 Закону № 2482-XIIоргани приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 591/6623/16-ц (провадження № 61-21628св18) зазначено, що «Згідно частини десятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків)

у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС».

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що ОСОБА_1 вселений у спірну квартиру на законних підставах на підставі ордера від 30 жовтня 2019 року № 539; спірна квартира згідно

з розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 08 серпня 2023 року № 490 виключена з числа службових; Інститут рибного господарства Національної академії аграрних наук України делегував органу приватизації державного житлового фонду - Святошинській районній в м. Києві державній адміністрації право на прийняття рішень з питань приватизації житла, виготовлення, оформлення та видачу свідоцтва про право власності на житло, підписання приватизаційних платіжних доручень по житловим чекам, внесення змін та уточнень до свідоцтва про право власності на житло, оформлення та видачу дублікату свідоцтва про право власності на квартиру

АДРЕСА_2 , зробив правильний висновок, що відмова Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 27 вересня 2023 року № 32/87

в безоплатній передачі у власність ОСОБА_1 в порядку приватизації спірної квартири є неправомірною та порушує його право на набуття права власності на житло у встановленому законом порядку.

Аргументи касаційної скарги про те, що суди не залучили до участі у справі Інститут рибного господарства Національної академії аграрних наук України,

є безпідставними, оскільки Інститут делегував органу приватизації державного житлового фонду - Святошинській районній в м. Києві державній адміністрації право на прийняття рішень з питань приватизації житла, і саме Святошинська районна в м. Києві державна адміністрація є належним відповідачем у справі як орган приватизації.

Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених

у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені апеляційним судом у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду у справах, зазначених заявником у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками суду щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, апостанови Київського апеляційного суду від 24 вересня

2024 року - без змін, оскільки підстав для її скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 24 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська