Справа №443/1072/25
Провадження №2/443/700/25
РІШЕННЯ

іменем України

06 листопада 2025 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.,

провів у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: територіальної громади села Буянів в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,-

встановив:

Представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Яременко І.О., звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: територіальної громади села Буянів в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області в якій просить встановити факт належності ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 0154078 від 07.03.1997, зареєстрованого на ім`я " ОСОБА_3 "; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) на території Мельницької сільської ради, площею 2,11 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0154078 від 07.03.1997.

Обґрунтування позовних вимог

В обґрунтування позовної заяви представник позивачки ОСОБА_1 , адвокат Яременко І.О., покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки по материній лінії ОСОБА_3 .. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входило право на земельну частку (пай) на території Мельницької сільської ради, площею 2,11 умовних кадастрових гектари, належне померлій згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0154078 від 07.03.1997. Згідно довідки Журавненської селищної ради №1384/01-3/02-26/вих-25 від 11.06.2025, ОСОБА_3 була постійно зареєстрована та проживала одна в с. Буянів до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . У виконкомі Мельницької сільської ради посвідчено заповіт від 29.04.1992 за №25 в користь онучки ОСОБА_4 .. ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті своєї бабусі, вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті. Окрім позивачки, інших спадкоємців за заповітом після смерті ОСОБА_3 не було. Спадкоємцем першої черги спадкування за законом була дочка покійної ОСОБА_2 , однак вона спадщину не прийняла у жоден із передбачених законом способів. Натомість, позивачка прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після смерті своєї бабусі. Про відмову від спадщини вона не заявляла, а тому на підставі ст.549 ЦК УРСР 1963 року, вважається такою, що її прийняла. Юридично спадщину вона не оформила. Даний факт підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру, де відсутня інформація про заведені спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згодом позивачка вирішила юридично оформити спадкові права після смерті своєї бабусі, але оскільки правовстановлюючий документ на спадкове майно втрачено, то доказом того, що ОСОБА_3 отримала право на середню земельну частку (пай) згідно сертифікату, є довідка від 15.04.2025, надана представнику позивачки Відділом №5 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області. Згідно вищевказаної довідки, у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по Мельницькій сільській раді зареєстрований сертифікат серії ЛВ №0154078 від 07.03.1997 на ОСОБА_3 .. Реєстраційний номер 11. Площа земельної ділянки 2,11 умовних кадастрових гектари. Підстава видачі сертифіката: розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 24.10.1996. Державні акти на право приватної власності на землю взамін вищевказаного сертифіката не видавалися. 18.06.2025 позивачка звернулася до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті бабусі, однак нотаріус відмовив її, у зв`язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну частку (пай), що знаходяться на території Мельницької сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлій і спадковим майном. Окрім того, із довідки Відділу №5 управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області вбачається, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ЛВ №0154078 від 07.03.1997 видано на ім`я ОСОБА_3 , а у свідоцтві про смерть спадкодавця вказано ОСОБА_3 , тобто є певні розбіжності у написанні імені власника паю. За таких обставин позивачка вимушена звертатися до суду із позовом про встановлення факту належності спадкодавцю правовстановлюючого документу, а також визнання за нею права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Процесуальні рішення, постановлені по справі

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 25.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та справу призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 17.09.2025 /а.с.25-26/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 17.09.2025 клопотання представника позивачки ОСОБА_1 , адвоката Яременка І.О. про витребування доказів задоволено. Витребувано з Жидачівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірену копію актового запису про смерть ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Буянів Жидачівського району Львівської області. Підготовче засідання відкладено на 10.10.2025 /а.с.38-39/.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 10.10.2025 підготовче провадження у справі закрито. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 24.10.2025 /а.с.51-52/.

24.10.2025 справу розглядом було знято у зв`язку з тим, що суддя Равлінко Р.Г. перебуває на лікарняному /а.с.60/.

Розгляд справи по суті відбувся 31.10.2025 за відсутності сторін.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Позивачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Яременко І.О. подав заяву про розгляд справи без їхньої участі. Позовні вимоги підтримують з підстав наведених у позові.

Відповідачка ОСОБА_2 подала заяву у якій просить слухати справу без її участі, позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення на користь позивачки.

Представник третьої особи територіальної громади села Буянів в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області подав заяву у якій просить слухати справу у його відсутності та повідомляє про відсутність на час розгляду даної справи інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету позову.

Відповідно до ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 31.10.2025, є дата складення повного тексту судового рішення 06.11.2025.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 30.10.1999, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 одружились 30.10.1999, про що зроблено відповідний запис №591. Після одруження дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_7 » /а.с.12/.

Згідно з довідкою Журавненської селищної ради №1384/01-3/02-26/вих-25 від 11.06.2025, ОСОБА_3 була постійно зареєстрована та проживала одна в селі Буянів Жидачівського району Львівської області до дня своєї смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . У виконавчому комітеті Мельницької сільської ради 29.04.1992 секретарем ради посвідчено заповіт від ОСОБА_3 в користь онуки ОСОБА_4 , який зареєстрований в книзі реєстрації нотаріальних дій за №25. ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті своєї бабусі, вступивши в управління та володіння спадковим майном у піврічний термін після її смерті /а.с.13/.

Згідно з довідкою Журавненської селищної ради №2177/01-3/02-26/вих-25 від 14.10.2025, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Буянів Жидачівського району Львівської області, та ОСОБА_3 , на яку зареєстровано Сертифікат на право на земельну частку (пай) Серії ЛВ №0154078 від 07.03.1997, одна і та ж особа /а.с.59/.

Відповідно до заповіту від 29.04.1992 , зареєстрованого в реєстрі за №25, ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не було, і з чого б не складалось, і взагалі все те, що належить їй за законом і буде належати їй на випадок її смерті, заповіла онучці ОСОБА_6 /а.с.14/.

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 26.06.2025 №81668934, за параметрами пошуку ОСОБА_3 інформація відсутня /а.с.15/.

Відповідно до запису акту про смерть №4 від 23.02.1998, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 72 років /а.с.49/.

Згідно з довідкою відділу №5 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 15.04.2025 №933/15-25, повідомлено, що згідно Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), виданих Жидачівською районною державною адміністрацією по Мельницькій сільській раді на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 24.10.1996 № 686, за ОСОБА_3 зареєстровано право на земельну частку (пай) розміром 2,11 умовних кадастрових гектарів на території Мельницької сільської ради. Сертифікат серії ЛВ № 0154078 зареєстрований 07.03.1997 за № 11. Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування вищезазначеною земельною ділянкою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровані /а.с.16/.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 18.06.2025 №34/02-31, відповідно до якої відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, яке вона має намір успадкувати, а саме земельну ділянку (пай) /а.с.18/.

При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у Свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК України (1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, спадкоємців за заповітом і за законом.

Згідно з ст. 524 статті ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно ст.549 ЦК УРСР 1963 року, діями, що свідчать про прийняття спадщини є: фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном або подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Вищим Спеціалізованим Судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності - відповідна територіальна громада в особі сільської, селищної ради.

З роз`яснень п. 23 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що при наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Факт належності ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 0154078 зареєстрований 07.03.1997 за № 11, виданого на ім`я ОСОБА_3 , підтверджується зібраними і дослідженими письмовими доказами, які сумнівів у своїй належності та допустимості не викликають.

З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 належала спірна земельна ділянка (пай).

Встановлення вищевказаного юридичного факту має для позивачки юридичне значення, оскільки дає їй можливість для реалізації свого права щодо оформлення спадщини за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 ..

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачка є особою в чию користь ОСОБА_1 складено заповіт, відтак остання є спадкоємцем за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 ..

ОСОБА_1 успадкувала земельну ділянку площею 2,11 умовних кадастрових гектарів, після смерті баби ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном, а отже вважається такою, що прийняла спадщину, відповідно до ст.549 ЦК УРСР 1963.

Враховуючи те, що обставин, які б вказували, що спадкодавця ОСОБА_3 за життя набула або володіла спірним майном неправомірно, в суді не встановлено; позивачка оформити право на спадкове майно не має можливості, відповідач проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позовну заяву обґрунтованою, підставною і такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 4,5,12,13,81,206, 259,263-265,268, 315ЦПК України, суд,

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: територіальної громади села Буянів в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 0154078 від 07.03.1997, зареєстрованого на ім`я ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) на території Мельницької сільської ради, площею 2,11 умовних кадастрових гектари, згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) Серія ЛВ №0154078 від 07.03.1997.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Р.Г. Равлінко