Справа № 444/1781/25
Провадження № 2/444/1247/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

07 жовтня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.,

секретар судового засідання Мачіха Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Нова Скварява, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 10.11.2004 року. Починаючи з 21.09.1998 р. він є зареєстрованим та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою №1234 від 03.09.2024 року, виданою Магерівським старостинським округом №1 Львівського району, Львівської області.

В даній квартирі він проживав разом із власником ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 , на підставі рішення виконкому Магерівської селищної ради №58 від 21.10.1993 року, належала на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Дане свідоцтво про право власності на квартиру зареєстроване в Червоноградському МБТІ у реєстрову книгу за № 188. Наведене підтверджується свідоцтвом на право власності на квартиру від 21.12.1993 року.

Позивач разом із ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вели спільне господарство, сплачували комунальні платежі. Ще при житті між ним та власником квартири було укладено усний договір купівлі-продажу. Однак, ОСОБА_3 помер, і як позивачу стало відомо зі слів його дочки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , договір купівлі-продажу так і не був оформлений.

По даних, які є в сільській раді, заповіт від імені ОСОБА_3 виконавчим комітетом Магерівської селищної ради не посвідчувався, що стверджується довідкою №1239 від 03.09.2024 року, виданою Магерівським старостинським округом №1 Львівського району, Львівської області.

У власника квартири ОСОБА_3 є дочка ОСОБА_2 , 1961 р.н., якій відомо, що її батько продав позивачу, ОСОБА_1 , квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується поданою нею заявою, засвідченою старостою Магерівського старостинського округу №1 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району, Львівської області Семочко З.Я. та зареєстровано в реєстрі №1-11 від 14.03.2025 року. Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , крім нього немає.

Позивач зазначає, що на сьогоднішній день він продовжує проживати у вказаній квартирі. Добросовісно безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за квартирою та утримує її, постійно робить в ній поточний та капітальний ремонт, оскільки завжди проживає у селищі. Дані обставини підтверджуються довідкою, виданою Магерівським старостинським округом №1 Добросинсько-Магерівської сільської ради від 27.08.2024р. № 1219.

Позивач звернувся до Червоноградського МБТІ з приводу отримання акту вартості квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки технічний паспорт був виготовлений ще 25.11.1993 року та вартість квартири вказана - 14650 крб., що не є актуальним на сьогоднішній день.

Також позивач стверджує, що неодноразово звертався до Добросинсько-Магерівської сільської ради з клопотанням, про те щоб визнали за ним право власності на дану квартиру, оскільки він понад 15 років безперервно користувався даною квартирою, однак йому відмовили, мотивуючи відмову тим, що якщо він маю намір володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним нерухомим майном, йому необхідно звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Отже, позивач вважає, що він є особою, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_3 , протягом понад 25 років, набуває право власності на це майно, згідно свідоцтва на право приватної власності на квартиру від 21.12.1993 року, зареєстроване в Червоноградському МБТІ у реєстрову книгу за № 188.

А тому, враховуючи наведені вище обставини, позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою судді від 16.06.2025 року відкрито провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду в загальному позовному провадженні, підготовче судове засідання призначено на 22.07.2025 року.

22.07.2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження в справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 07 жовтня 2025 року. Також судом витребувано інформацію з Жовківської державної нотаріальної контори про те, чи після смерті ОСОБА_3 заводилася спадкова справа (арк. спр. 38-39).

Позивач в судове засідання не з`явився, подав на адресу суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник відповідача - Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду направлено листа в якому зазначено, що Добросинсько-Магерівська сільська рада не заперечує щодо позовних вимог ОСОБА_1 та просить розгляд справи проводити у відсутності їх представника (арк. спр. 34).

Третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не прибула, подала письмову заяву, в якій просить розгляд справи здійснювати за її відсутності, щодо задоволення позову не заперечує (арк. спр. 37).

А тому, судом вирішено проводити розгляд справи за відсутності учасників справи та на підставі наявних у справі доказів.

Оскільки учасники справи в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на майно за набувальною давністю, визначені у статті 344 ЦК України.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року в справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено такі висновки щодо застосування інституту набувальної давності.

Умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18)).

Зазначені висновки узгоджуються з роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном, то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю.

Позивач звертаючись в суд з позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області вказав, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою №1234 від 03.09.2024 року, виданою Магерівським старостинським округом №1 Львівського району, Львівської області (арк. спр. 12).

Також позивач ствердив, що в спірній квартирі він проживав разом із власником ОСОБА_3 та його дружиною ОСОБА_4 .

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_3 , на підставі рішення виконкому Магерівської селищної ради №58 від 21.10.1993 року, належала на праві приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом на право власності на квартиру від 21.12.1993 року, яке зареєстроване в Червоноградському МБТІ у реєстрову книгу за № 188 (арк. спр. 10).

Позивач посилається на те, що ще при житті між ним та власником квартири було укладено усний договір купівлі-продажу. Однак, ОСОБА_3 помер, і як позивачу стало відомо зі слів його дочки, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , договір купівлі-продажу так і не був оформлений. Позивач зазначив, що у власника квартири ОСОБА_3 є дочка ОСОБА_2 , якій відомо, що її батько продав позивачу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується поданою нею заявою.

Суд враховує, що позивачу було відомо про те, що власником квартири є ОСОБА_3 , з яким, як стверджує позивач, він уклав усний договір купівлі-продажу спірної квартири, однак, таки договір не був оформлений, також позивачу відомо про дійсних, потенційних спадкоємців померлого ОСОБА_3 - доньку ОСОБА_2 та дружину ОСОБА_4 . При цьому позивач вселився в квартиру за усною домовленістю. Отже, позивач знав, що володіє чужим майном. Позивач отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які не є достатніми для отримання права власності на нього. Позивач не міг не знати, що володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати йому як володільцю сумніву щодо правомірності його володіння спірним майном.

За таких обставин, відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном, як одна з складових набуття права власності за набувальною давністю.

Суд також враховує, що сам по собі факт тривалого і відкритого користування позивачем спірною квартирою за домовленістю з потенційним її власником та спадкоємцями не є безумовною, а саме без урахування інших умов передбачених законодавством, підставою для виникнення у позивача права власності на дане нерухоме майно за набувальною давністю.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (частина перша, друга статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вказаним положенням ст. 81 ЦПК України, з огляду на наведені вище обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, останній не є добросовісним набувачем спірної квартири, так як йому було відомо, хто є власником цього нерухомого майна, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України, а відтак в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 77, 79, 81, 82, 89, 229, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Добросинсько-Магерівська сільська рада Львівського району Львівської області, юридична адреса: 80337, с.Добросин, пл.Свободи, буд.3, Львівського району Львівської області, .

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повне рішення складено 17 жовтня 2025 року.

Суддя: Олещук М. М.