РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/837/25

Провадження № 2/293/518/2025

03 листопада 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про зміну способу стягнення аліментів на дитину

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії по справі.

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , згідно якого просить змінити розмір (спосіб стягнення) аліментів, визначений 04 січня 2023 року судовим наказом № 293/2186/22 виданим Черняхівським районним судом Житомирської області, із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень щомісячно на одну дитину починаючи з дня пред`явлення заяви і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

21.07.2025 суд, у порядку ч. 8 ст. 187 ЦПК України, сформував запит в ЄСІТС "Електронний суд" та отримав відповідь з ЄДДР № 1585804 від 21.07.2025 щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 22.07.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Розгляд справи по суті призначив на 21.08.2025.

Ухвалою від 21.08.2025, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 23.07.2025, суд відклав розгляд справи на 23.09.2025.

23.09.2025 справа не розглядалась через перебування головуючої сулдді Лось Л.В. в нарадчій кімнаті у кримінальній справі №276/109/24.

Наступне судове засідання з розгляду справи по суті суд призначив на 22.10.2025.

Ухвалою від 22.10.2025, яка у порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 22.10.2025, суд оголосив перерву до 03.11.2025.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що за судовим наказом, виданим Черняхівським районним судом у справі № 293/2186/22 від 04.01.2023 на її користь з відповідача, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стягуються аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.12.2022 та до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів у розмірі 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку істотно змінилися обставини, які впливають на реальні потреби дитини та розмір необхідного фінансового забезпечення.

Позивач вказує, що дитина потребує регулярного медичного огляду та лікування, а також зважаючи на вік дитини, яка активно росте та розвивається, відповідно, потребує регулярного оновлення одягу, взуття, засобів догляду та побутових речей.

Крім того, дитина відвідує гурток з хореографії, що є важливим для її фізичного та емоційного розвитку, а участь у заняттях потребує щомісячної оплати. З метою забезпечення безпеки та нагляду за дитиною в час, коли позивач працює, укладено договір на надання послуг з тимчасового догляду за дитиною.

Пояснює, що сукупність зазначених витрат значно перевищує поточний розмір аліментів, і фактично весь фінансовий тягар утримання дитини покладено на позивача, а відтак діючий розмір аліментів є неспівмірним з реальними потребами дитини, тому виникла об`єктивна необхідність у зміні способу стягнення аліментів з частки від прожиткового мінімуму на фіксовану суму у розмірі 8000 грн щомісячно.

Вказує, що відповідач не має офіційного працевлаштування, що унеможливлює ефективне стягнення аліментів у відсотках від доходу, а тому аліменти у фіксованій (твердій) грошовій сумі, яка не залежить від наявності офіційного доходу буде забезпечувати мінімальні потреби дитини.

Доводить, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий рівень вона одна не може забезпечити спільній дитині.

Зазначає, що відповідач є здоровим, працездатним, зможе сплачувати аліменти у розмірі 8000 гривень щомісячно на дитину.

Сторони в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Позивач 03.11.2025 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує (а.с. 108).

Відповідач про причини неявки суд не повідомив.

03.11.2025 від представника відповідача надійшла заява, за змістом якої просить проводити розгляд справи без її присутності та відповідача. Зазначає, що доводи і заперечення відносно позову викладені у відзиві на позовну заяву та запереченнях.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов від представника відповідача в порядку ст. 178 ЦПК України (а.с.67-68), відповідач просить відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що наведені обґрунтування позивача не є підставою для зміни розміру (способу) стягненння аліментів, оскільки жодних доказів хвороби, доказів витрат на лікування позивач не зазначає. Вказує, що консультації лікарів можна отримати у звичайній медичній установі, на обліку в якій стоїть дитина, безкоштовно. Більше того, будь-які витрати на дитину повинні погоджуватись батьками; повинно враховуватись матеріальне становище кожного із батьків, чого позивачем зроблено не було.

Вважає, що оплата послуг няні позивачем не є підставою для зміни - збільшення розміру аліментів.

Доводить, що сплата аліментів у розмірі 8000 грн призведе до погіршення його матеріального становища через те, що з жовтня 2024 року він не працює, має мінливий дохід та здійснює догляд за матір`ю - пенсіонеркою, з якою він проживає.

У відповіді на відзив, який поданий позивачем в порядку ст. 179 ЦПК України (а.с. 81-83), позивач заперечуючи проти доводів відповідача, викладених у відзиві, вказала, що відповідачем належних та допустимих доказів того, що його мати є особою з інвалідністю чи визнана такою, що потребує постійного стороннього догляду відповідно не надано, а сам факт пенсійного віку матері не є підставою для відмови виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини.

Також вказує, що відповідач є працездатною особою і жодних доказів наявності у нього захворювань чи інших обставин, що обмежують його працездатність не надає, а фактична не працевлаштованість відповідача не може розглядатися як підстава для звільнення від обов`язку утримувати власну дитину.

При цьому звертає увагу, що відповідач не перебуває в реєстрі центру зайнятості, що заперечує його безробітність.

Відтак, зважаючи, що при вирішенні питання про аліменти першочергово враховуються інтереси дитини, що не заперечує і відповідач у відзиві, обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків у рівній мірі, що вказує на правомірність вимог позивача щодо встановлення розміру аліментів у сумі 8000 грн.

У запереченнях поданих відповідачем відповідно до ст.180 ЦПК України (а.с.90-93), відповідач вказує, що позивач тривалий час проживає разом зі своїми батьками по АДРЕСА_3 , не спілкується ні з відповідачем, ні з його батьками, та не може знати про стан здоров`я та матеріальне становище батьків відповідача, натомість відповідач сумлінно виконує обов`язки по сплаті аліментів.

Доводить, що наведені обґрунтування не є підставою зміни розміру аліментів, а саме збільшення розміру аліментів, оскільки за своєю природою витрати, викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо), є додатковими витратами, порядок стягнення та визначення розміру цих витрат врегульовано ст. 185 СК України.

При цьому, звертає увагу суду, що при вирішенні спору, суд повинен враховувати в сукупності матеріальний стан як платника так і отримувача аліментів. При цьому матеріальне становище відповідача у справі жодним чином не покращилося, а за таких обставин відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

У судовому засіданні від 03.11.2025 відповідно до ч.6 ст. 259, ст. 268 ЦПК України, суд підписав скорочене (вступну та резолютивну частину) рішення суду.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 07.11.2020 (а.с.10).

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 15.06.2023 у справі № 293/2185/22 шлюб між сторонами розірваний (а.с. 6-9).

На підставі судового наказу, виданого 04.01.2023 Черняхівським районним судом Житомирської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 50 (п"ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.12.2022 та до досягнення дитиною повноліття.

З виконання рішення про стягнення аліментів старшим державним виконавцем Голосіївського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) відкрито виконавче провадження №70753550 (а.с.14).

Оскільки відповідач добровільно додаткових коштів на утримання дитини не надає, а розмір аліментів є незначним, посилаючись на свій недостатній заробіток, який не може забезпечити рівень життя для дитини, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (гурток хореографії, лікування, одяг, взуття, харчування), позивач скористалася своїм правом та звернулась із позовом про зміну розміру аліментів, шляхом їх присудження у твердій грошовій сумі у розмірі 8000 грн.

Понесення витрат на утримання дитини, пов`язаних із заняттями, лікуванням, придбанням одягу позивач підтверджує довідкою приватної студії танцю, виписками з медичних довідок, виданих на ім`я ОСОБА_3 , копіями підтверджених замовлень на придбання товару (одягу та взуття для хлопчиків 4-5 років) (а.с.15-45).

Позивач доводить, що несе також витрати за договором №26 про надання тимчасових послуг з організації догляду за дитиною /дозвілля/розваг (надання неосвітніх послуг (а.с.46-49), що є необхідною мірю для забезпечення безпеки та нагляду за дитиною в час, коли вона працює.

Відповідач на спростування вимог позивача про збільшення розміру аліментів вказує, що не працює та здійснює догляд за матір`ю - пенсіонеркою.

Вказане підтверджує копією трудової книжки, де має місце останній запис про його звільнення та копією пенсійного посвідчення матері ОСОБА_4 (а.с.69-71, 72).

Родинний зв`язок з ОСОБА_4 відповідач підтверджує копією свідоцтва про своє народження серії НОМЕР_3 , виданим повторно 11.09.2025 (а.с.73)

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст. 5 ЦПК України).

Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1ст.13 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України, закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України (ст. 180 Сімейного Кодексу України).

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя ( ч. ч. 1, 2, 3 ст. 150 Сімейного кодексу України).

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням положень ст. 182 СК України.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Норма ст. 1 Закону України "Про прожитковий мінімум" визначає прожитковий мінімум як вартісну величину достатню для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Частина перша статті 192 СК України, передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Сімейним кодексом України визначено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну розміру (способу) їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.

Враховуючи наведене, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків відносно дитини, які мають забезпечити необхідний та достатній рівень життя дитини для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, та відповідно стягуваний розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення такого розвитку дитини, суд дійшов висновку про необхідність зміни розміру стягнення аліментів у заявленому до стягнення позивачем розмірі, який при взаємному обов`язку батьків утримувати дитину є обґрунтованим в нинішніх умовах проживання, з урахуванням віку дитини та її потреб, відповідає засадам розумності і справедливості та, на думку суду, не є таким, що створить відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру.

Позивач доводить, що відповідач працездатний, працює, може виконувати обов`язок в утриманні своєї дитини. Зворотного відповідачем не доведено.

Будь-яких доказів, що заслуговують на увагу і відповідно спростовують доводи позивача, відповідач не надав, а судом їх не здобуто, що вказує на обґрунтованість позову.

Окремо щодо доводів відповідача про неможливість сплати аліментів у заявленному позивачем розмірі зважаючи на його матеріальне становище, яке з часу стягнення аліментів за судовим наказом не покращилось, то суд зазначає про таке.

Так відповідач, як на підставу для відмови у позові зазначає, що заяалений до стягненння розмір аліментів значно погіршуватиме його матеріальне становище, яке з часу стягнення аліментів за судовим наказом не покращилось, оскільки він як платник аліментів не має постійного доходу, не працює, на підтвердження чого надає копію сторінок трудової книжки, де міститься номер запису 14 від 15.10.2024 про звільнення посади з власним бажанням, підстава наказ №744/24к від 15.10.204, що на думку суду не є тим самостійним та достанім доказом, який доводить матеріальне становище відповідача, оскільки останній є працездатною особою, а тому не позбавлений можливості влаштуватися на іншу оплачувану належним чином роботу.

Крім того, надані копії сторінок трудової книжки не можуть бути тим беззаперечними та достатніми доказами, які підтверджують погіршення матеріального становища відповідача як платника аліментів.

Водночас суд також враховує, що за попереднім місцем роботи позивач звільнився за власним бажанням, що в свою чергу може свідчити про влаштування позивача на більш оплачувану роботу.

При цьому суд зазначає, що у зв`язку із змінами, які відбулись у трудовому законодавстві на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» від 05.02.2021 № 1217 IX, за якими працівник при влаштуванні на роботу має вибір, що надавати роботодавцю: трудову книжку чи відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а роботодавець лише на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі. Після чого трудова книжка повертатиметься працівнику.

Таким чином відсутність запису у трудовій книжці у графі "відомості про прийняття на роботу..." після запису про звільнення за наявних змін не може свідчити про відсутність працевлаштування позивача.

Відомостей про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб позивачем не надано.

Отож, надані відповідачем докази на підтвердження матеріального стану у виді копій сторінок трудової книжки не дає суду можливості встановити дійсний дохід відповідача на час розгляду справи у суді.

При цьому суд констатує, що відповідач, реалізовуючи свої процесуальні права, не маючи можливості самостійного надання відповідних доказів з тих чи інших причин, не був позбавлений можливості звертатися до суду з клопотанням про їх витребування, однак з таким клопотанням до суду не звертався.

Суд також ураховує, що інших зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання дітей або непрацездатних членів сім`ї відповідач не має, доказів, які спростовували б вказане матеріали справи не містять.

Твердження відповідача про перебувпння на його утриманні матеріпенсіонерки також не знайшли свого підтвердження належними, допустими та достатніми доказами.

Утримання осіб, у тому числі непрацездатних батьків, передбачає перебування особи (утриманця) на тривалому або постійному матеріальному або грошовому забезпеченні з боку інших осіб (у даному випадку повнолітнього сина - відповідача), і ця допомога повинна бути основним джерелом для існування такої особи. Під час судового розгляду даної справи не було беззаперечно встановлено, що матеріальна допомога з боку відповідача є єдиним та основним джерелом доходів його матері.

Суд вказує, що проживання відповідача разом із матір`ю-пенсіонеркою за однією адресою не доводить перебування останньої на його утриманні.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи викладені вище обставини суд дійшов висновку про задоволення позову про зміну розміру стягнення аліментів на утримання дитини.

Щодо початку часу стягнення аліментів у новому розмірі суд зазначає таке.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Отже, у даному випадку має місце зміна розміру (способу) стягнення вже присуджених аліментів, новий спосіб яких сплачується з дня набрання даним рішенням законної сили, а не присудження аліментів за рішенням суду, стягнення за якими проводиться від дня пред`явлення позову, тому стягнення аліментів в новому розмірі слід розпочати саме з часу набрання даним рішенням законної сили.

Розподіл судових витрат

У порядку ст. 141ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ч. 1 п. 3 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір"з відповідача підлягає до стягнення судовий збору у розмірі 1211,20 грн у дохід держави.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13,79,81, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Змінити розмір стягнення аліментів, які стягуються на підставі судового наказу, виданого Черняхівським районним судом Житомирської області від 04.01.2023 у справі №293/2186/22, з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на утримання малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 50 (п"ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 21.12.2022 та до досягнення дитиною повноліття.

3. Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП відсутній) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі в розмірі 8 000,00 грн (вісім тисяч гривень 00 копійок) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття з подальшою щорічною індексацією відповідно до закону.

4. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави 1211,20 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга поданапротягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП відсутній)

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Повне рішення складено 06.11.2025

Суддя Людмила ЛОСЬ