ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 685/294/25

Провадження № 22-ц/820/2168/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Талалай О.І., секретар судового засідання Демчук В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 13 серпня 2025 року (суддя Турчин-Кукаріна І.В.).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року АТ «ПУМБ». звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначалось, що 11.07.2019 між АТ «ПУМБ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 001, на підставі якого відповідачу було видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 24 400,00 грн, який в подальшому був збільшений до 40 000,00 грн; 17.05.2021 кредитний договір № 401, на підставі якого відповідачу було надано кредит у сумі 28 174,00 грн шляхом перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок відповідача.

Разом з тим, відповідач належним чином не виконує свої кредитні зобов`язання, внаслідок чого у нього станом на 10.01.2025 наявна заборгованість у розмірі 100 978,19 грн, з яких: за кредитним договором № 001 від 11.07.2019 64 277,35 грн, з них 37 598,81 грн становить заборгованість за тілом кредиту, 26 678,54 грн становить заборгованість за нарахованими процентами; за кредитним договором № 401 від 17.05.2021 36 700,84 грн, з них 17 608,11 грн становить заборгованість за тілом кредиту, 3,82 грн становить заборгованість за нарахованими процентами, 19 088,91 грн становить заборгованість за комісією.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 13 серпня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитними договорами у розмірі 100978,19 грн, у тому числі:

- за кредитним договором № 001 від 11.07.2019 заборгованість у розмірі 64277,35 грн, з яких: 37598,81 грн становить заборгованість за тілом кредиту, 26678,54 грн становить заборгованість за процентами;

- за кредитним договором № 401 від 17.05.2021 заборгованість у розмірі 36700,84 грн, з яких: 17608,11 грн становить заборгованість за тілом кредиту, 3,82 грн становить заборгованість за процентами, 19088,91 грн становить заборгованість за комісією.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника Денисова М.С. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що договорі не наведено конкретного переліку додаткових чи супутніх послуг, пов`язаних з обслуговуванням кредиту, за які встановлена комісія (4,99% від суми кредиту щомісяця, тобто 1405,88 грн). Банк не надав суду доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, а тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемний відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим підстав стягувати нараховану позивачем у даній справі заборгованість по комісії за обслуговування кредитної заборгованості немає. З цього приводу наявна значна судова практика Верховного Суду.

Вважає, що суд безпідставно відхилив цей аргумент, посилаючись на те, що відповідач сплачував комісію раніше (з 17 червня 2021 по 17 червня 2022 року), що нібито свідчить про визнання умов.

Крім того, у договорі № 401 строк кредитування визначено 24 місяці (до 17 травня 2023 року), але комісія нарахована до 10 січня 2025 року, тобто поза строком.

На думку скаржника, комісія фактично є прихованими процентами, що суперечить положенням ЦК України та Закону України "Про споживче кредитування".

Зазначає, що надана позивачем Публічна пропозиція АТ «ПУМБ» містить положення, що не мають відношення до предмета спору і не можуть підтверджувати заборгованість відповідача. Суд першої інстанції не досліджував вказаний доказ та безпідставно помилково прийняв посилання на нього.

Вказує, що в паспорті споживчого кредиту та заяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб договору від 11 липня 2019 року зазначено строк кредитування -12 місяців. В паспорті споживчого кредиту та заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб по договору від 17.05.2021 зазначено, що строк кредитування 24 місяці. При тому, у обох доданих до позову розрахунках позивач продовжував нараховувати відсотки та комісії за межами поза межами вказаних строків.

Звертає увагу, що діючим законодавством не передбачено автоматичного продовження терміну позовної давності у зв`язку з карантином чи воєнним станом, і для цього потрібні додаткові докази. Позовна заява була подана до суду 28.02.2025, тобто більш ніж через 3 роки після закінчення строків позовної давності по обох договорах, при цьому, досудова претензія відповідачу не надсилалася і докази її надіслання відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Учасники справи та їх представники в судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Положеннями частини 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно положень частини 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Встановлено, що 11.07.2019 між АТ «ПУМБ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 001 шляхом підписання заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у якій відповідач просив відкрити на його ім`я поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривнях, на підставі чого відповідачу було надано кредитну картку № НОМЕР_2 та встановлено кредитний ліміт у сумі 24400 грн. Вказано, що реальна річна процентна ставка складає 47,88%. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки. Комісії та інші платежі) 2577,58 грн. Розрахунок здійснено за умови виникнення заборгованості у розмірі 10000 грн та наступним її погашенням зі строком 12 місяців рівними платежами (а.с. 16).

17.05.2021 між АТ «ПУМБ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 401 шляхом підписання заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, у якій відповідач просив надати йому споживчий кредит на наступних умовах: сума кредиту 28 174,00 грн; строк кредитування 24 місяці, процентна ставка 0,01 % річних; тип процентної ставки фіксована, щомісячна комісія за обслуговування кредиту 1405,88 грн (4,99 % від суми кредиту) (а.с. 12-14).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 001 від 11.07.2019 зі всіма змінами і доповненнями станом на 10.01.2025 (включно) становить 64277,35 грн, з яких: за основною сумою боргу (за тілом кредиту) 37598,81 грн, за нарахованими процентами 26678,54 грн (а.с. 73-76).

Згідно з наданого позивачем розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 401 від 17.05.2021 зі всіма змінами і доповненнями станом на 10.01.2025 (включно), становить 36 700,84 грн, з яких: за основною сумою боргу (за тілом кредиту) 17 608,11 грн, за нарахованими процентами 3,82 грн, за комісією 19 088,91 грн (а.с. 70-72).

Відповідно до письмової вимоги (повідомлення) № КНО-44.2.2/18 від 13.01.2025 АТ «ПУМБ» зверталося до ОСОБА_1 із вимогою погасити заборгованість в загальному розмірі 100 978,19 грн протягом тридцяти днів з моменту отримання цього листа (а.с.63).

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання відповідачем зобов`язання за укладеними кредитними договорами, й наявності у зв`язку з цим підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитними договорами, у визначеному позивачем розмірі.

Проте, колегія суддів не погоджується в повній мірі із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки, умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не виконував належним чином зобов`язання за кредитними договорами, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за тілом кредиту по кредитному договору № 001 від 11.07.2019 в розмірі 37598,81 грн та по кредитному договору № 401 від 17.05.2021 в розмірі 17608,11 грн.

Доказів на підтвердження сплати заборгованості за тілом кредиту по цим кредитним договором матеріали справи не містять.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованості по тілу кредиту по кредитному договору № 001 від 11.07.2019 в розмірі 37598,81 грн та по кредитному договору № 401 від 17.05.2021 в розмірі 17608,11 грн.

Однак, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, стягнувши з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» за кредитним договором № 001 від 11.07.2019 заборгованість за відсотками в розмірі 26678, 54 грн та за кредитним договором №401 від 17.05.2021 заборгованість за відсотками в розмірі 3,82 грн і заборгованість за комісією в розмірі 19088,91 грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсотках.

Згідно зі статтею 536 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях.

Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу.

Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. А саме - протягом строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.

Це відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 23.05.2018 по справі № 910/1238/17.

Зі змісту заяви № 001 від 11.07.2019 вбачається, що банком надано ОСОБА_1 споживчий кредит строком 12 місяців з 11.07.2019 зі сплатою процентів у розмірі 47,88% річних.

Та згідно заяви №401 від 17.05.2021 ОСОБА_1 позивачем надано споживчий кредит строком на 24 місяці з 17.05.2021 по 17.05.2023 зі сплатою процентів в розмірі 0,01% річних.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18, пункти 53,53) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).

При цьому, очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Невиконання зобов`язання з повернення кредиту не може бути підставою для отримання позичальником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, а отже - і для виникнення зобов`язання зі сплати процентів відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

Відповідна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16.

Таким чином, банк як кредитор позбавлений права нараховувати відсотки та інші платежі, передбачені кредитними договорами, після спливу строку кредитування, що відповідає вище наведеному правовому висновку.

Отже, підстав для стягнення відсотків, що нараховані банком по кредитному договору № 001 від 11.07.2019 за період з 12.07.2020 по 30.11.2023 та по кредитному договору №401 від 17.05.2021 за період з 18.05.2023 по 10.01.2025, немає, а заявлені позовні вимоги за зазначений період задоволенню не підлягають, оскільки такі нарахування здійснені банком поза межами строку кредитування.

Відтак, розмір відсотків за користування кредитом у межах строку дії, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за договором № 001 від 11.07.2019 складає 8970,95 грн та за договором №401 від 17.05.2021 1,05 грн.

Поміж того, апеляційний суд не приймає до уваги надані позивачем паспорти споживчого кредиту. Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20) вказано, що потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Крім того, інформація, яка надавалась споживачу до укладення договору про споживчий кредит зберігала чинність та була актуальною за договором № 001 від 11.07.2019 до 11 липня 2019 року та за договором №401 від 17.05.2021 до 17 травня 2021 року, тобто діяла один день.

Таким чином, підписання паспорту споживчого кредиту не може вважатися належним чином укладенням договору про споживчий кредит, дотриманням його форми та погодження умов з позичальником.

І наведені в апеляційній скарзі доводи в цій частині є обґрунтованими та приймаються колегією суддів.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією.

Позивач у поданому до суду позові просить стягнути з відповідача заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості за договором № 401 від 17.05.2021.

Розглядаючи ці аргументи, суд виходить із такого.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит (в редакції, чинній на час укладення договору від 17.05.2021), банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на час укладення договору від 17.05.2021) після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, чинній на час укладення договору від 17.05.2021), умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування», щодо сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемною відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесене щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Судом встановлено, що умовами договору № 401 від 17.05.2021 передбачено сплату відповідачем щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості, яка складає 4,99% від суми кредиту (а.с.12).

Необхідність внесення плати за обслуговування кредитної заборгованості, передбачена і в графіку платежів.

За договором № 401 від 17.05.2021 щомісячна комісія визначена у розмірі 1405,88 грн щомісячно.

При цьому, в кредитному договорі не зазначений перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу, та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості (розрахунково-касове обслуговування).

Отже, суд приходить до висновку, що банк не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому його положення щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемними відповідно до частин 1 та 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З урахуванням викладеного, позовна вимога про стягнення комісії в розмірі 19088, 91 грн за договором № 401 від 17.05.2021 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

І доводи апеляційної скарги в цій частині є такими, що заслуговують на увагу.

Разом з тим, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо звернення позивачем до суду із пропуском строку з огляду на наступне.

З 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) на всій території України з 12.03.2020 було установлено карантин.

Відмінено на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651.

Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в який було внесено зміни відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану»), у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025, було виключено пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України .

Поза тим, враховуючи установлення на всій території України карантину, на період дії якого строки позовної давності продовжувалися, та зупинення перебігу строку позовної давності (до 04.09.2025) на період дії воєнного стану, введеного в Україні, при зверненні 02.04.2025 з позовом до суду АТ «ПУМБ» не пропустило строк позовної давності.

За наведених обставин, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті, беручи до уваги безпідставність нарахування позивачем заборгованості зі сплати процентів поза погодженим строком кредитування та нікчемність умови договору про сплату щомісячної комісії загальний розмір заборгованості відповідача, який підлягає стягненню на користь позивача за кредитним договором №001 від 11.07.2019 становить 46569,76 грн, виходячи із розрахунку: 37598,81 грн (заборгованість по тілу кредиту) + 8970,95 грн (заборгованість по процентах) та за кредитним договором №401 від 17.05.2021 становить 17609,16 грн, виходячи із розрахунку: 17609,16 грн (заборгованість по тілу кредиту) + 1,05 грн (заборгованість по процентах), а в загальному - 64178,92 грн.

За таких обставин, суд першої інстанції повністю задовольнивши позовні вимоги в повній мірі не дотримався норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, які мають значення для справи, а його висновки в частині стягнення заборгованості по відсоткам в повному обсязі та комісії не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - зміні.

Відповідно до приписів частин 1, 13 статті 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, слід зменшити стягнутий з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» судовий збір, сплачений при подачі позову, до 1539,68 грн (2422, 40 грн (судовий збір, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви)*63,56 (% задоволених позовних вимог)/100), та за апеляційний перегляд справи слід стягнути з позивача на користь відповідача 1324,08 грн (3633,60 грн (судовий збір, що підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги)*36,44 (% задоволених вимог апеляційної скарги)/100).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 13 серпня 2025 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» загальну заборгованість за кредитними договорами до 64178,92 грн, у тому числі:

за кредитним договором № 001 від 11.07.2019 до 46569,76 грн, з яких: 37598,81 грн - заборгованість по тілу кредиту, 8970,95 грн - заборгованість по процентах;

за кредитним договором №401 від 17.05.2021 до 17609,16 грн, з яких: 17608 грн - заборгованість за тілом кредиту, 1,05 грн - заборгованість за процентами, та судового збору до 1539,68 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» (; вул. Андріївська, 4, м. Київ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1324 (одна тисяча триста двадцять чотири) грн 08 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: Л.М. Грох

О.І. Талалай