Справа № 473/3278/25
"06" листопада 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
У червні 2025 року ТОВ «Факторинг Патрнерс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому вказувало, що 01 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит №6306048.
Відповідно до договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 000 грн зі строком користування протягом 30 днів (з можливістю пролонгації/автопролонгації вказаного строку), а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит (до 03 березня 2022 року), сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2,5 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом, а в разі автопролонгації строку кредитування - 5 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом, а також сплатити одноразову комісію за надання кредиту у розмірі 19 % від суми кредиту (в разі пролонгації строку кредитування: на 3 дні комісію за обслуговування кредиту у розмірі 3 % від розміру поточного залишку кредиту; на 7 днів у розмірі 5 % від розміру поточного залишку кредиту; на 15 днів у розмірі 10 % від розміру поточного залишку кредиту).
25 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу №25-07/2024, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №6306048 від 01 лютого 2022 року.
Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 17 400 грн, в тому числі:
-заборгованість за кредитом 10 000 грн;
-заборгованість за процентами 5 500 грн;
-заборгованість за комісією за видачу кредиту 1 900 грн.
Відповідно до договору ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» надало ОСОБА_1 на умовах позики кошти у розмірі 1 300 грн зі строком користування протягом 30 днів, а відповідач зобов`язався повернути позику до 03 березня 2022 року), а також сплачувати проценти за користування ним: у розмірі 0,01 % на день від суми позики (знижена процентна ставка, що застосовується протягом пільгового періоду - перших 10 днів від дати надання позики); у розмірі 2,19 % на день від суми позики (знижена процентна ставка, що застосовується у випадку повного погашення позичальником заборгованості протягом встановленого договором строку користування позикою або протягом одного календарного дня, що слідує за датою закінчення вказаного строку); у розмірі 2,60 % на день від суми позики в межах встановленого договором строку користування позикою та після завершення цього строку, але не більше 30 календарних днів поспіль (у разі неналежного виконання позичальником умов договору).
Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 3 330,40 грн, в тому числі:
-заборгованість за позикою 1 300 грн;
-заборгованість за процентами 2 030,40 грн.
Відповідно до договору ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 1 000 грн зі строком користування протягом 14 днів (з можливістю продовження цього строку за ініціативою позичальника), а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит (до 23 лютого 2022 року), а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,5 % за кожен день користування коштами.
Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 1 109 грн, в тому числі:
-заборгованість за кредитом 1 000 грн;
-заборгованість за процентами 109 грн.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі.
В судове засідання представниця позивача Сердійчук Я.Я. не з`явилася, проте у позові клопотала про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що 01 лютого 2022 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено Договір про споживчий кредит №6306048.
Відповідно до договору ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 000 грн зі строком користування протягом 30 днів (з можливістю пролонгації/автопролонгації вказаного строку), а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит (до 03 березня 2022 року), сплачувати проценти за користування ним у розмірі 2,5 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом, а в разі автопролонгації строку кредитування - 5 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом, а також сплатити одноразову комісію за надання кредиту у розмірі 19 % від суми кредиту (в разі пролонгації строку кредитування: на 3 дні комісію за обслуговування кредиту у розмірі 3 % від розміру поточного залишку кредиту; на 7 днів у розмірі 5 % від розміру поточного залишку кредиту; на 15 днів у розмірі 10 % від розміру поточного залишку кредиту).
25 липня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Факторинг Партнерс» було укладено Договір факторингу №25-07/2024, за яким первісний кредитор відступив позивачу за плату право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №6306048 від 01 лютого 2022 року.
Відповідно до договору ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» надало ОСОБА_1 на умовах позики кошти у розмірі 1 300 грн зі строком користування протягом 30 днів, а відповідач зобов`язався повернути позику до 03 березня 2022 року), а також сплачувати проценти за користування ним: у розмірі 0,01 % на день від суми позики (знижена процентна ставка, що застосовується протягом пільгового періоду - перших 10 днів від дати надання позики); у розмірі 2,19 % на день від суми позики (знижена процентна ставка, що застосовується у випадку повного погашення позичальником заборгованості протягом встановленого договором строку користування позикою або протягом одного календарного дня, що слідує за датою закінчення вказаного строку); у розмірі 2,60 % на день від суми позики в межах встановленого договором строку користування позикою та після завершення цього строку, але не більше 30 календарних днів поспіль (у разі неналежного виконання позичальником умов договору).
Відповідно до договору ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 1 000 грн зі строком користування протягом 14 днів (з можливістю продовження цього строку за ініціативою позичальника), а відповідач зобов`язався вчасно повернути кредит (до 23 лютого 2022 року), а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,5 % за кожен день користування коштами.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України (у редакції Закону, чинній на час укладення договорів) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З матеріалів справи вбачається, що договори, що є предметом судового дослідження, були вчинені в електронній формі. Зокрема, сторони з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» узгодили у договорах усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник погодився з ними та підписав правочини за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Таким чином, на підставі вказаних договорів у ОСОБА_1 виникли відповідні права та обов`язки.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Положення ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов`язання та зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Водночас, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Водночас, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю (кредитодавцю) позику (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку.
Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1078, ч. 1 ст. 1082 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (ст. 514, ч. 1 ст. 1084 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджено повне виконання первісними кредиторами своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 (а.с. 32, 56, 112).
Однак матеріали справи не містять доказів належного виконання позичальником своїх зобов`язань на користь первісних кредиторів або їх правонаступника.
Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за Договором про споживчий кредит №6306048 від 01 лютого 2022 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 09 червня 2025 року становить 17 400 грн, у тому числі:
- заборгованість за кредитом 10 000 грн;
- заборгованість за процентами (нарахованими за період з 01 лютого 2022 року до 28 лютого 2022 року) 5 500 грн;
- заборгованість за комісією за надання кредиту 1 900 грн.
Вказана заборгованість нарахована у повній відповідності до умов кредитного договору.
Зокрема, проценти нараховані за узгодженою сторонами договору процентною ставкою та в межах узгодженого в договорі 30-денного строку кредитування. Аналогічно відповідає умовам договору заборгованість за комісією.
Тому, в цій частині суд вважає вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
- заборгованість за позикою 1 300 грн;
- заборгованість за процентами (нарахованими за період з 02 лютого 2022 року до 30 червня 2022 року) 2 030,40 грн.
Проте вказаний розрахунок в частині нарахування процентів суперечить умовам договору позики, згідно якого ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» позику у розмірі 1 300 грн зі строком користування коштами протягом 30 календарних днів до 03 березня 2022 року.
Матеріали справи не містять доказів досягнення сторонами договору позики згоди щодо продовження позикових зобов`язань шляхом підписання додаткових угод, оновленого графіку платежів, вчинення позичальником або кредитором інших дій, направлених на продовження користування позикою.
Водночас, за загальним правилом позикового зобов`язання, після закінчення узгодженого в договорі строку користування позикою нарахування позикових процентів припиняється, а підлягають застосуванню передбачені ст. 625 ЦК України наслідки порушення грошового зобов`язання. Тому умова договору про те, що проценти підлягають до нарахування протягом фактичного строку користування позикою, але не більше 90 календарних днів з дня закінчення строку користування позикою (п. 4 договору позики) суперечить вимогам закону.
Вимог щодо застосування передбачених ст. 625 ЦК України наслідків порушення позичальником грошового зобов`язання позивач не заявляв. Водночас, застосування вказаних наслідків було неможливим згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.
Тому до стягнення підлягають проценти за період з 02 лютого 2022 року до 03 березня 2022 року, що згідно наданого розрахунку заборгованості, становить 571,10 грн.
Таким чином, загальний розмір заборгованості за договором становить 1 871,10 грн (1 300 грн (заборгованість за позикою) + 571,10 грн (заборгованість за процентами)).
-заборгованість за кредитом 1 000 грн;
-заборгованість за процентами 109 грн.
Проте вказаний розрахунок в частині нарахування процентів суперечить умовам договору позики, згідно якого ОСОБА_1 отримав від ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» кредит у розмірі 1 000 грн зі строком користування коштами протягом 14 календарних днів до 23 лютого 2022 року.
Матеріали справи не містять доказів виконання сторонами умов п. 3.19 договору, а також вчинення інших дій, направлених на досягнення сторонами договору згоди щодо продовження строку користування кредитом.
У той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 вказала, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Водночас, у постанові від 23 травня 2018 року у справі №910/1238/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту, визначені у договорі. Такі проценти розуміються, як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований ч. 1 ст. 1048 ЦК України.
В той же час, проценти за неправомірне користування чужими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Позивач не заявляв окремих вимог про застосування передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України наслідків порушення позичальником грошового зобов`язання, застосування вказаних наслідків було неможливим згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України.
Тому, нараховані після 23 лютого 2022 року проценти (у розмірі 39 грн) не підлягають стягненню.
Таким чином, загальний розмір заборгованості за договором становить 1 070 грн (1 000 грн (заборгованість за кредитом) + 70 грн (заборгованість за процентами за користування кредитом)).
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню 2 256,22 грн судового збору.
Що стосується вимоги позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн, то в цій частині суд виходить з наступного.
Дійсно, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд в залежності від результату розгляду справи зобов`язаний розподілити між сторонами витрати на професійну правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію Договору від 02 липня 2024 року №02-07/2024, укладеного між ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», про надання правової допомоги з додатком у вигляді узгоджених тарифів за надані послуги, а також документи, що містять перелік, детальний опис та узгоджену сторонами вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, всього на суму 13 000 грн, у тому числі: надання усної консультації з вивченням документів з витратою 2 год., вартість 4 000 грн; складання позовної заяви з витратою 3 год., вартість 9 000 грн.
Проте у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості.
Даний спір є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, справа не передбачає необхідності виконання значного обсягу дій та робіт, необхідних для її підготовки та розгляду.
Водночас є сумнівними з точки зору розумності адвокатські послуги щодо надання консультації та складання позовної заяви у стандартній справі незначної складності за ставками, що значно перевищують середній розмір аналогічних послуг.
Отже, зважаючи на категорію даної справи, яка є нескладною, враховуючи усталену практику, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи, розміру вимог, а тому (з урахуванням розміру задоволених вимог) дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 6 000 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
- заборгованість за Договором про споживчий кредит №6306048 від 01 лютого 2022 року, що утворилася станом на 09 червня 2025 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень; заборгованість за процентами за користування кредитом (за період з 01 лютого 2022 року до 28 лютого 2022 року) у розмірі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень, заборгованість за комісією за видачу кредиту у розмірі 1 900 (одна тисяча дев`ятсот) гривень, а всього в загальному розмірі 17 400 (сімнадцять тисяч чотириста) гривень;
Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв