Справа №442/7418/25
Провадження №2-о/442/531/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Павлів З.С.

з участю секретаря судового засідання Федишина Б.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобичі в режимі відеоконференції цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Пенсійний фонд України, Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

Стислий виклад позиції заявника.

Представник ОСОБА_1 адвокат О.Федоренко звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи непрацездатною, у період з 01 січня 2006 року по 14 червня 2024 року перебувала на утриманні свого онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі поблизу С. Невське (Балка Журавка) Сватівського району, Луганської області під час воєнних дій.

В обгрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_1 є бабусею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 є донькою ОСОБА_1 .

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З того часу бабуся ОСОБА_1 замінила своєму онуку ОСОБА_2 батьків та виховувала його як сина. Коли ОСОБА_2 досяг повноліття, він продовжив проживати разом зі своєю бабусею однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 вів з бабусею спільне господарство, відносився до неї як до матері та коли ОСОБА_7 досягла пенсійного віку, ніде не працювала та отримувала пенсію за віком, розміру якої не вистачало для нормального проживання, ОСОБА_8 узяв на себе обов`язок щодо повного її утримання. Систематично забезпечував свою бабусю продуктами харчування, лікарськими засобами та іншими необхідними речами, так його допомога була для неї постійним і основним джерелом для існування.

З вісімнадцятирічного віку ОСОБА_2 з метою забезпечення своєї сім`ї, яка складалась з нього та його бабусі, постійно перебував у трудових відносинах та утримував бабусю.

15.08.2023 рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради ОСОБА_2 призначено та зареєстровано помічником бабусі ОСОБА_1 , яка фактично проживала разом з ним та за станом здоров`я не могла виконувати свої обов`язки та здійснювати свої права. З метою надання їй допомоги.

З кінця березня 2024 року ОСОБА_2 проходив військову службу за призовом під час мобілізації.

В кінці червня 2024 року від ІНФОРМАЦІЯ_5 надійшло сповіщення, відповідно до якого солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , гранатометник 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , приблизно о 11:21 год. 14.06.2024 зник безвісті на ПВ «Дніпро» в адміністративних межах с. Невське, Луганської області, виконуючи бойове завдання в складі підрозділу, щодо проведення захисту незалежності суверенітету та територіальної цілісності України, згідно сповіщення з військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2024.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі поблизу с.Невське (Балка Журавка) Сватівського району, Луганської області ОСОБА_2 загинув.

Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №183, виданого 28.05.2025 державною спеціалізованою установою «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , під час воєнних дій, причиною смерті є ушкодження внаслідок воєнних дій, спричиненні іншими видами вибухів та уламків.

ОСОБА_2 у шлюбі не перебував, дітей не мав; мати - ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько - ОСОБА_3 у 1983 році відмовився від виховання та утримання сина. Так у п?ятирічному віці ОСОБА_2 лишився без батьківського піклування, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Народних депутатів Львівської області №487 від 29.10.1983, у зв?язку з чим ним опікувалась його бабуся, заявниця по справі ОСОБА_1 , яка замінила йому батьків. ОСОБА_2 після досягнення повноліття постійно перебував у трудових відносинах та отримував заробітну плату, та оскільки його бабуся вже була особою похилого віку, він узяв на себе обов?язок повного її утримання. Допомога яку онук надавав своїй бабусі, була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, оскільки розміру її пенсії не вистачало для забезпечення нормальних умов життя.

Встановлення факту перебування заявниці на утриманні онука з 01.01.2006 по 14.06.2024, їй необхідне для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги та пенсії по втраті годувальника. Заявниця не має іншої можливості одержати документ, який посвідчує такий факт, вона вимушена звернутись до суду в порядку окремого провадження разом із заявою про встановлення факту, який не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право, крім того, іншого способу встановлення даного факту у заявниці, крім судового немає.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07.10.2025 заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду на 31.10.2025.

23.10.2025 представник Міністерства оборони України Кравців Р.Ю. подав до суду відзив на заяву, в якому просить в задоволенні заяви відмовити. Вважає, що заявниця, в силу вимог чинного законодавства, а також правових висновків Верховного суду не є утриманкою ОСОБА_2 , а надані заявницею докази жодним чином не підтверджують факту перебування на повному утриманні ОСОБА_2 та що така допомога з його боку була основним джерелом засобів до існування.

29.10.2025 представник заявника подала до суду відповідь на відзив, в якому просить відхилити заперечення, наведені у відзиві у зв`язку з їх безпідставністю.

30.10.2025 розгляд справ відкладено через неявку в судове засідання свідків на 06.11.2025.

Представник заявника адвокат О.Федоренко в судовому засіданні заяву підтримала з підстав, викладених у заяві, просить таку задоволити. Додатково суду пояснила, що сповіщення про загибель ОСОБА_2 було адресовано його тітці ОСОБА_9 , оскільки він зазначив її як контактну особу. Особисте зобов`язання загиблим не складалося, бо в квітні він був мобілізований, а в червні він загинув. Інформації про те, чи було батька позбавлено батьківських прав не має. На похованні сина батька не було.

Представник Міністерства оборони України заяву заперечив, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, просить в задоволенні заяви відмовити.

Представник Пенсійного фону України подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Згідно зі Свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №3 від 05.11.2024 убачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, дошлюбниим прізвищем ОСОБА_4 було « ОСОБА_10 ».

У відповідності до Свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 шлюб між подружжям ОСОБА_11 розірвано 23.04.1980.

Згідно зі Свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 батьками ОСОБА_6 є ОСОБА_12 та ОСОБА_1 . Дане стверджується й Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст.126, 133, 135 СК України.

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 померла, про що видано Свідоцтво про смерті серія НОМЕР_5 .

На підставі рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 29.10.1983 №487 ОСОБА_1 призначено опікуном над неповнолітнім внуком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки його мати померла, а батько має іншу сім`ю і надав на це свою згоду.

З витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб№007782/35-2024 убачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради від 15.08.2023 №193 ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , помічником бабусі ОСОБА_1 , яка фактично проживає разом з ним за вищевказаною адресою та за станом здоров`я не може виконувати свої обов`язки та здійснювати свої обов`язки та здійснювати свої права з метою надання їй допомоги.

Із записів трудової книжки НОМЕР_6 ОСОБА_2 убачається, що він з 21.08.1996 працював на різних підприємствах, останнє місце роботи Дочірнє підприємство «Фармарейд».

Згідно з довідки ДП «Фарматрейд» від 12.09.2025 №340 ОСОБА_2 працював з 08.10.2015 по 14.06.2024 на посаді апаратника стерилізації, його дохід за період з 01.01.2023 по 31.03.2024 становив 165924,25 грн.

27.06.2024 ОСОБА_13 сповіщено про те, що солдат ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , гранатометник 2 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , близько 11.21 14.06.2024 зник безвісти на ПВ «Дніпро» в адміністративних межах с.Невське Луганської області, виконуючи бойове завдання в складі підрозділу, щодо проведення захисту незалежності суверенітету та територіальної цілісності України, згідно сповіщення з військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2024 №27/0050/2/4-848.

Лікарським свідоцтвом про смерть від 28.05.2025 №183 підтверджено факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 . Причина смерті ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинені іншими видами вибухів та уламків.

Згідно зі Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_7 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надала суду покази про те, що знала загиблого ОСОБА_2 , бо вони разом працювали. Їй відомо, що мама у нього померла дуже рано, він проживав разом із бабусею, їх часто відвідувала тітка, мамина сестра. У них були дуже теплі відносини з бабцею. Він часто купував продукти, сплачував комунальні послуги. Можливо щось робила і купувала тітка, але допомагав і він. ОСОБА_8 навіть робив з бабусею закрутки. Дружини у нього не було. Вважає, що він утримував бабусю. Наскільки їй відомо, батько його не визнавав.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні надала покази про те, що вона є сусідкою ОСОБА_1 , яка проживала з онуком ОСОБА_2 з 3 років. Коли пішов на роботу, всі кошти витрачав на бабусю, купував їй ліки, оплачував комунальні послуги. Він здійснював догляд за бабцею. Інколи до них приходила донька ОСОБА_1 , але в неї є своя сім`я. Володя ж своєї сім`ї не мав. Зараз до себе ОСОБА_16 забрала донька ОСОБА_9 .

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтереси інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі №750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі №643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі №641/5187/20.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України від 06 грудня 1991 року «Про оборону України» (далі - Закон №1932-ХІІ) у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі дія воєнного стану в Україні продовжувалася згідно з Указами Президента України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пп.1 п.2 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.

Пунктом 2 Постанови №168 (в редакції чинній на момент загибелі військовослужбовця) установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Згідно зі ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Стаття 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначає членів сім`ї, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Так, відповідно до ч.1, 2 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Відповідно до ч.4 ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» непрацездатними членами сім`ї вважаються: а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків; б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю; в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю; г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати; д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Відповідно до ч.1 ст.31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Таким чином, системне тлумачення положень статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на дату загибелі військовослужбовця) та положень статей 30, 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» дає підстави для висновку, що право на виплату одноразової грошової допомоги як утриманці загиблого військовослужбовця мають його члени сім`ї за одночасного існування двох умов: вони є непрацездатними, вони перебували на його утриманні та відсутні особи, які за законом зобов`язані їх утримувати.

Особи, які вважаються непрацездатними, вказані в ст.30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а умови перебування на утриманні вказані в ст.31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні онуком ОСОБА_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 , з метою отримання одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, посилаючись, що вона є членом сім`ї та перебувала на утриманні онука, обґрунтовуючи позов спільним проживанням.

Матеріалами справи підтверджується, що заявниця проживала разом із онуком.

Водночас, як встановлено судом, на момент загибелі онука заявниця була пенсіонером та отримує пенсію за віком. Доказів, які б підтверджували її належність до категорії непрацездатних членів сім`ї, передбачених ст.30 Закону, матеріали справи не містять.

Судом ураховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі №592/17552/18, від 22 жовтня 2020 року в справі №210/343/19 (провадження №61-22247св19) та від 31 серпня 2022 року в справі №592/13089/21 (провадження №61-5213св22), в яких Суд виснував про те, що якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Таким чином, для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Суду не представлено належних та допустимих доказів того, що заявниця потребувала утримання та матеріального забезпечення, яке не покриває пенсія за віком, яка законодавцем визначена як необхідна та достатня для особи пенсійного віку та кореспондує прожитковому мінімуму для непрацездатних осіб.

Крім цього, як судом встановлено, у заявниці є донька ОСОБА_13 . Доказів на підтвердження звільнення доньки від обов`язків утримання матері чи невиконання нею таких обов`язків суду не представлено.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Надані заявником та досліджені судом докази в їх сукупності не надають підстав для висновку про те, що ОСОБА_1 перебувала на утриманні загиблого онука ОСОБА_2 .

Отже, всупереч вимогам частини 1 статті 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, заявниця в підтвердження своїх вимог щодо перебування з вказаного часу на утриманні онука ОСОБА_2 доказів не надала і судом їх не здобуто, а відтак, заява є безпідставною та в її задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 264, 280-282 ЦПК України, -

ухвалив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Пенсійний фонд України, Міністерство оборони України, про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_1 .

Заінтересовані особи: Пенсійний фонд України,, адреса: м.Київ, вул.Бастіонна, 9.

Міністерство оборони України, , адреса: м.Київ, пр.Повітряних Сил, 6.

Повний текст рішення складено 06.11.2025.

Суддя Павлів З.С.