Справа № 346/6054/24
Провадження № 2/346/451/25
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2025 р.м. Коломия
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - судді Третьякової І.В.,
секретарів судових засідань - Дутчак Х.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Коломийської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
07 листопада 2024 року ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_3 , звернулася до Коломийського міськрайонного суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 31.05.2008р. був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . У шлюбі у сторін народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подружнє життя позивача та відповідача не склалося і рішенням суду від 14.12.2010 р. шлюб між ними було розірвано, малолітню доньку залишено проживати з матір`ю. З моменту припинення шлюбних відносин, відповідач став проживати окремо та перестав приймати участь в житті своєї дитини. Він не спілкувався з донькою, не зустрічався з нею, не проводив спільно час, не приділяв їй увагу, не вітав зі святами, не дарував подарунки на дні народження та взагалі жодного інтересу до своєї дитини не проявляв, будь-якої фінансової підтримки чи допомоги їй не надавав. Таким чином, відповідач повністю перестав виконувати свої батьківські обов`язки по вихованню та утриманню своєї доньки. В квітні 2015 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила своє прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 ». Вказаний чоловік фактично замінив дівчинці батька і в жовтні 2024р. прізвище ОСОБА_10 було змінено з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » та по батькові з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ». Оскільки, відповідач, будучи батьком, тривалий час свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками по вихованню та утриманню дитини, що також виражається у його небажанні бачитися та спілкуватися з донькою, позивач вважає, що є всі підстави для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно їхньої неповнолітньої доньки відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 листопада 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження. Зобов`язано Орган опіки та піклування виконавчого комітету Коломийської міської ради подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.
Ухвалою від 21.03.2025р. підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та пояснила, що з моменту розлучення з відповідачем в 2010 році і до теперішнього часу ОСОБА_2 не бере участі у вихованні та утриманні доньки. Перед повномасштабним вторгненням рф в Україну і одразу після нього, відповідач намагався налагодити контакт з ОСОБА_10 в телефонному режимі, оскільки вже на той час перебував за кордоном. Однак, позивач стверджує, що спілкування між відповідачем та донькою не було притаманним для батька та його дитини, оскільки ОСОБА_2 запитував у доньки (якій на той час було лише 12 років) про фізіологічний розвиток і ріст її грудей та чи цілувалася вона з хлопцями. Позивач зазначає, що особисто чула ці розмови і просила відповідача на такі теми не говорити. У грудні 2023р. донька вирішила записати розмову з батьком і під час їхнього спілкування, він знову почав піднімати ті ж самі теми. В зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернулася з заявою до поліції про розбещення, але кримінальне провадження по її заяві розпочато не було. Крім цього, позивач вказала, що ОСОБА_2 зі своїми батьківськими обов`язками по утриманню і вихованню доньки не справляється, переважну більшість часу він з нею не спілкувався, не цікавився її життям, навчанням, розвитком. Тільки коли ОСОБА_10 виповнилося 12 років, він почав цікавитися донькою, але теми, на які відбувалось спілкування, не можна вважати адекватними для батька та дитини. Участі в матеріальному забезпеченні доньки, ОСОБА_2 не приймає, мав заборгованість по сплаті аліментів. На даний час виконавче провадження по стягненню аліментів припинено, оскільки позивач забрала виконавчий лист з примусового виконання. Не приймав відповідач участі і в додаткових витратах на доньку, лише одного разу дав кошти в сумі 1500 гривень на придбання книг. В 11 років ОСОБА_10 сильно захворіла на пневмонію і позивач попросила колишнього чоловіка відвезти дитину в лікарню на рентген та дала кошти на таксі. Батько відвіз доньку в лікарню, а додому звідти він привів її пішки в хворому стані із запаленням легень, що, на думку позивача, вказує на безвідповідальне відношення ОСОБА_2 до здоров`я та життя його доньки. Тривалий час ні позивач, ні донька не вбачають у відповідачі батька. Близько року назад ОСОБА_10 вирішила, що не хоче мати прізвища та по батькові ОСОБА_2 , а тому з власної ініціативи вирішила змінити свої анкетні дані та взяла прізвище і по батькові свого вітчима ОСОБА_7 . Позивач також вказала, що разом з двома молодшими дітьми та батьками проживає в м. Коломия, а Ангеліна навчається в медичному університеті в м. Івано-Франківськ та проживає там в гуртожитку. Просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судові засідання неодноразово не з`являвся, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою його місця проживання. Однак, поштові відправлення були повернуті до суду без вручення з зазначенням причини «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до ч.7, 8 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно ч.4, 10 ст. 130 ЦПК України, у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.
Абзацом 2 ч.1 ст. 131 ЦПК України визначено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).
Таким чином, аналіз вищевказаних процесуальних норм свідчить про те, що ОСОБА_2 належним чином повідомлявся про день, час та місце розгляду справи по якій він є стороною, з огляду на володіння судом інформації про зареєстровану адресу його проживання та відсутності від нього повідомлень про зміну даної адреси.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 223, 280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення проти чого позивач в судовому засіданні не заперечувала.
Представник третьої особи в судове засідання також не з`явився, письмовим клопотанням, яке надійшло до суду 20.03.2025р. начальник Управління соціальної політики Коломийської міської ради просив проводити розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування. З позовними вимогами погоджуються.
В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Заслухавши пояснення позивача, опитавши дитину, дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд прийшов до наступного висновку.
Фактичні обставини встановлені судом.
31 травня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції в Івано-Франківській області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , актовий запис № 173. В зв`язку з реєстрацією шлюбу, прізвище дружини змінено на « ОСОБА_8 ».
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_13 є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.12.2010р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_13 було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище дружини залишено без змін. Малолітню доньку ОСОБА_6 залишено на виховання матері ОСОБА_13 .

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_13 25 квітня 2015 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила своє прізвище на « ОСОБА_9 ».

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб ід 09.09.2024р. вбачається, що ОСОБА_1 та її діти: ОСОБА_6 , 2008р.н., ОСОБА_14 , 2018 р.н. та ОСОБА_15 , 2023р. зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 23.07.2024р., складеного комісією в складі голови ОСББ «ОСК-4» Кравчука Ю.О., головного бухгалтера ОСОБА_16 та сусід ОСОБА_17 в присутності власниці ОСОБА_1 було обстежено житло по АДРЕСА_2 та встановлено, що у вказаному помешканні ніхто не зареєстрований, однак фактично проживають: ОСОБА_1 , її чоловік ОСОБА_7 , доньки: ОСОБА_6 і ОСОБА_14 та син ОСОБА_15 .

Відповідно до характеристики на позивача, наданої головою правління ОСББ «ОСК-4» ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_2 з 2015 р. по теперішній час. За цей час зарекомендувала себе, як принципова, порядна, відповідальна та працьовита людина. Приймає участь громадському житті будинку, завжди готова допомогти сусідам, є активним членом ОСББ. В її сім`я панує атмосфера взаєморозуміння та добра. Вона є люблячою дружиною та дбайливою матір`ю. Проявила себе, як позитивна людина, яка готова прийти на допомогу в любий час. Скарг та зауважень з боку сусідів та мешканців будинку на неї не поступало.

В акті обстеження житлово-побутових умов проживання від 08.08.2024р., складеному комісією Служби у справах дітей Управління соціальної політики Коломийської міської ради вказано, що квартира АДРЕСА_3 складається з 3 кімнат, кухні, коридору, ванної кімнати та санвузлу. Умови проживання належні, підключено всі комунікації (світло, газ, вода), опалення автономне. За вказаною адресою проживають без реєстрації: ОСОБА_1 з чоловіком ОСОБА_7 та дітьми: ОСОБА_6 , ОСОБА_14 , ОСОБА_14 . Діти мають належне місце для сну, забезпечені одягом, предметами для навчання, іграшками, гаджетами та відповідним харчуванням. Мати ОСОБА_1 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, ОСОБА_10 відвідує Коломийський ліцей №9, Мілана ліцей №10. Чоловік ОСОБА_7 працює діловодом в РЕБ с. Турка, Коломийського району.

Зі свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію зміни імені вбачається, що ОСОБА_6 змінила своє власне прізвище, ім`я та по батькові на « ОСОБА_4 », про що Коломийським відділом ДРАЦС 24.10.2024р. було складено відповідний актовий запис № 40.

Звертаючись із позовом про позбавлення батьківських прав, позивач ОСОБА_1 свої доводи зводила до того, що свідоме самоусунення відповідача від забезпечення морального та духовного розвитку дитини, спілкування з донькою на інтимні теми, які можна розцінювати як вчинення розпусних дій сексуального характеру є підставою для позбавлення його батьківських прав, а тому просила її позовні вимоги задовольнити.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частинами першою, другою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно із частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Положеннями вказаної вище статті визначено основні принципи з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як роз`яснено у п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

При розгляді справ суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ч. 4 ст. 10 ЦПК України).

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» ("Mamchur v. Ukraine", заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, п. 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами (письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків).

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За приписами ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

В якості письмових доказів суду було надано довідки з навчального та музичного навчального закладу дитини.

Так, згідно довідки, виданої КЗ «Коломийська дитяча музична школа №1 ім. Анатолія Кос-Анатольського» Управління культури та туризму Коломийської міської ради від 20.08.2024р., ОСОБА_6 навчалася в даному закладі з 2016 по 2023 рік по класу фортепіано. Протягом навчання батько дитини в навчальному закладі не з`являвся, батьківські академконцерти та концерти класу не відвідував.

В довідці № 01-33/480, виданій 29.08.2024р. директором Коломийського ліцею № 9 вказано, що ОСОБА_2 , будучи батьком учениці 11-Б класу (42-М групи) ОСОБА_6 за період навчання дитини у ліцеї не цікавився її успіхами та не відвідував батьківські збори.

Відповідно до положень ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно із висновком Відділу «Служба у справах дітей» управління соціальної політики Коломийської міської ради, відповідно до ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», СК України, вважаємо, що доцільно позбавити громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав по відношенню до неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Приймаючи таке рішення Орган опіки та піклування в його мотивах зазначив, що 06.03.2025р. працівники відділу «ССД» УСП провели обстеження умов проживання ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 та встановили, що длля проживання дитини створено належні умови. ОСОБА_10 проживає разом з мамою, її чоловіком ОСОБА_7 , а також молодшою сестрою та братом (від другого шлюбу мами). В квартирі створені всі умови для проживання, навчання та проведення дозвілля. Під час проведення обстеження з ОСОБА_10 було проведено бесіду та з`ясовано, що вона має бажання позбавити свого батька батьківських прав. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 17.03.2025р. розглядалося дане питання, запрошувались батьки дитини, однак ОСОБА_2 на засідання не з`явився, будь-які засоби зв`язку з ним відсутні. Мати дитини повідомила, що батько дитини самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, хоча йому ніхто не чинив перешкоди для спілкування з дочкою. Неповнолітня ОСОБА_10 повідомила, що хоче позбавити батька батьківських прав, оскільки він не бере участі в її житті, не цікавиться станом її здоров`я, не дбає про її фізичний та духовний розвиток, матеріально не допомагає.

Наказом начальника Управління соціальної політики Коломийської міської ради №41а/г від 20.03.2025, затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Частинами першою, другою статті 171 СК України встановлено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й стаття 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

У постанові від 28 жовтня 2020 року в справі №241/47/19 Верховний Суд зауважив, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі.

Опитана в судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_4 пояснила, що на даний час їй виповнилося повних 17 років і вона навчається в Івано-Франківському національному медичному університеті. Батьки розлучилися коли їй було 4 роки і з того часу батько не виконує своїх батьківських обов`язків щодо неї. В 2020 році дівчина намагалася почати спілкуватися з батьком, але він її ігнорував. Приблизно в 2022р. ОСОБА_2 почав телефонувати до доньки 1-2 рази на місяць. Всі їхні розмови зводилися до інтимних речей, які були їй неприємними. Через це, в 2023 році вона почала уникати з ним спілкування та ігнорувати його. В травні 2023р. ОСОБА_10 закінчила музичну школу, але батько про це не пам`ятав та постійно запитував у неї, чи вона ще там навчається. Станом її здоров`я він ніколи не інтересувався, принаймні вона такого не пам`ятає. Щодо утримання, то в цьому батько також не бере ніякої участі, коштів їй не надає та нічого не купує, хоча постійно обіцяв, що буде це робити. Також дівчина пояснила, що давно мала намір змінити свої анкетні дані, оскільки її вітчим ОСОБА_7 для неї, як справжній батько, а тому вона взяла його прізвище та по батькові. З приводу відповідача вказала, що завжди хотіла мати батька та спілкуватися з ним, але ОСОБА_2 їй батьківської любові та турботи не дав, а тому вона надіється на позбавлення його батьківських прав відносно неї.

Суд зауважує, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Цивільне законодавство передбачає, що така підстава позбавлення батьківських прав як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини характеризується лише винною поведінкою батьків та свідомим нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків повинно бути навмисним, тобто коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки.

З вказаних обставин необхідно розуміти, що ухилення від виконання батьківських обов`язків та їх невиконання не є тотожними поняттями. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, з об`єктивної сторони слід розуміти такі дії чи бездіяльність особи, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків.

При вирішенні спору у вказаній категорії справ необхідно враховувати, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Жодних доказів в обґрунтування тієї обставини, що хтось чи щось перешкоджає відповідачу брати участь у вихованні дитини, суду не надано.

Таким чином, в даній справі вбачається, що відповідач, маючи реальну можливість виконувати свої батьківські обов`язки відносно неповнолітньої дочки, зокрема, цікавитися її життям та майбутнім, матеріально допомагати, дбати про культурний та духовний розвиток, спілкуватися, сприяти в отриманні освіти, свідомо ухиляється від виконання таких обов`язків, оскільки жодних об`єктивних перешкод для виконання ним батьківських обов`язків, судом не встановлено. Відтак самоусунувшись від виховання та утримання доньки, ОСОБА_2 не виявляє у відношенні до неї батьківської турботи, що вказує на винне та неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків та нехтування своїми батьківськими обов`язками, у розумінні встановлених законодавчих положень.

З вище наведеного вбачається, що відповідач тривалий час свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, тобто систематично, незважаючи на всі спроби самої дитини налагодити стосунки з батьком, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, що розцінюється судом як неможливість змінити поведінку відповідача по відношенню до дитини у кращу сторону.

Крім цього, суд враховує вік дитини, її позицію та певну самостійність у прийнятті рішень з даного питання, а саме її бажання на позбавлення відповідача батьківських прав через його незацікавленість та не прийняття жодної участі в її житті.

Враховуючи те, що факт ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до ОСОБА_4 підтверджується зібраними у справі доказами, суд доходить висновку про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, що в свою чергу слугуватиме захисту прав дитини у вирішенні всіх її життєвих питань, прав та інтересів.

При цьому, суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 141, 150, 155, 164-166, 169, 171 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 137, 141, 263-265, 279, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Третьякової І.В. у відпустці з 27.10.2025 по 04.11.2025р. включно, повне судове рішення складено 05.11.2025 року.

Суддя: Третьякова І. В.