ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/3447/25
Провадження № 2/362/2487/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Шульц С.В., звернулася до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_1 про стягнення з нього на їх користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.03.2021 у розмірі 88031,27 грн., що складається із: 71076,05 грн. заборгованість за тілом кредита; 16955,22 грн. заборгованість за простроченими відсотками та судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 23.03.2021 року відповідач ознайомився з умовами кредитування та підписав паспорт кредиту. Також відповідач 23.03.2021 року власноручно підписав заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, в якій погоджено наступні умови: відновлювальна кредитна лінія до 50 000,00 грн., тип кредитної картки «Універсальна», строк кредитування 12 місяців з пролонгацією, процентна ставка 42,0%. У процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки до 40,8%. На підставі укладеного договору відповідач отримав кредитну картку номер НОМЕР_1 , строк дії - 06/27, тип Універсальна Gold, також згодом було отримано кредитну картку номер НОМЕР_2 , строк дії 10/27, тип - Універсальна Gold. ОСОБА_1 є власником рахунку та держателем платіжного інструменту для здійснення операцій за рахунком. Відповідач користувався кредитним лімітом, вчиняв операції, повертав використану суму кредитного ліміту та сплачував відсотки за користування кредитним лімітом, але припинив надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 29.04.2025 року утворилась заборгованість в розмірі 88 031,27 грн., яка складається з 71 076,05 грн. заборгованість за тілом кредиту, 16 955,22 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20.05.2025 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за наявними в справі матеріалами (а.с. 70).

02.07.2025 року представник відповідача подала відзив на позовну заяву, у задоволенні позову просить відмовити. Зазначає, що відповідач дійсно користувався банківськими послугами позивача та мав зазначені у позові кредитні карти. Однак, 14.03.2023 року о 13:33 відповідачу зателефонував невідомий чоловік, який представився працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк» та повідомив про необхідність убезпечення коштів відповідача та переведення їх на відповідні банківські реквізити. У подальшій телефонній розмові, виконуючи вказівки працівника банку, відповідач перерахував зі своєї банківської карти на резервні банківські картки грошові кошти на загальну суму 158 605,42 грн. Зрозумівши, що він ошуканий шахраями, відповідач 16.03.2024 року звернувся до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення. За даним фактом внесено відомості до ЄРДР за №0000198 за ч. 3 ст. 190 КК України, досудове розслідування триває. Одночасно, відповідач повідомив позивача про вчинення відносно нього шахрайських дій. 19.03.2025 відповідачем було зменшено кредитний ліміт до 0 грн. За період з 23.03.2021 року по 30.04.2025 року, 14.03.2024 року були здійснені три перекази з картки НОМЕР_1 на загальну суму 70 905,69 грн. До несанкціонованого зняття коштів з картки, відповідач не мав жодної заборгованості, оскільки є добросовісним споживачем банківських послуг. При зверненні до суду з позовом, позивач не зазначив про обставини шахрайських дій щодо списання коштів з рахунків відповідача та не надав доказів того, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, що дало змогу ініціювати оформлення третьою особою доступу до його рахунків та фактичного отримання коштів. Банк не провів службове розслідування щодо несанкціонованого списання коштів з рахунку відповідача, та вважає ОСОБА_1 винним у несанкціонованих операціях по зняттю коштів, нарахував відповідачу відсотки на залишок неповернутої суми за кредитним договором (а.с. 74-82).

15.07.2025 представник позивача подав відповідь на відзив. Зазначає, що відповідачем не заперечується той факт, що перекази коштів з карток відповідача, зокрема 506066, за якою обліковується заборгованість в розмірі 88 031,27 грн., були здійснені особисто ОСОБА_1 під впливом шахраїв, шляхом створення платежів в системі дистанційного обслуговування клієнтів internet banking Приват24. Зокрема, 14.03.2024 року було здійснено наступні перекази: 30 017,26 грн., 30 536,93 грн., 10 351,50 грн., в результаті чого утворилась заборгованість. Таким чином, відповідач особисто вчинив транзакцію з переказу грошових коштів третім особам, що виключає покладення на банк відповідальності. Відповідальність за контроль над фінансовими інструментами, в тому числі фінансовим застосунком, цілком і повністю лежить на стороні відповідача. Позивач позбавлений можливості впливу в частині належного ставлення клієнтів до виконання обов`язків, в тому числі невиконання дій шахраїв при проведенні фінансових операцій за допомогою дистанційного платіжного застосунку «Приват24». При цьому, банк, отримавши електронну інструкцю від відповідача про проведення спірних транзакцій з переказу коштів, ініційованих в застосунку «Приват24», не мав жодних підстав для відмови у їх проведенні. Банк не має жодної можливості вплавати на дії клієнтів із розголошення ними даних і вчинення дій з переказу коштів шахраям. Співробітники банку не контролюють телефонні розмови для зупинення від вчинення дій з переказу коштів третім особам. Позивачем не вчинялись жодні дії з проведення спірних транзакцій за допомогою карток відповідача, які він вчинив особисто. Позовні вимоги підлягають задоволенню (а.с. 90-97).

24.07.2025 року представник відповідача подала заперечення на відповідь на відзив, зазначила, що представниками позивача було допущено розголошення персональних даних відповідача, відомостей щодо даних його паспорту, номеру телефону, стану рахунків, що зумовило можливість шахрайських дій щодо відповідача. Позивачем не було зазначено, чи було забезпечено банком, як постачальником платіжних послуг, безпеку оброблення персональних даних для захисту онлайн-платежів і методів шифрування для захисту конфіденційної інформації під час її передачі та зберігання, чи проводилось службове розслідування щодо шахрайських дій з рахунками ОСОБА_1 . Позивачем не доведено належними доказами, що саме відповідач, як користувач кредитної картки, своїми діями чи бездіяльністю сприяв у доступі до його персональних даних, відомостей за кредитною карткою, особового рахунку, акаунту чи додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції. Відсутні підстави для задоволення позову (а.с. 104-106).

Позивач подав клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 7-8).

ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, причини неявки суду не відомі.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 23.03.2021 року між сторонами було укладено кредитний договір, шляхом підписання позивачем та відповідачем заяви про приєднання умов та правил надання банківських послуг (а.с. 25-52).

Відповідно до п. 1.2, п. 1.3 даної заяви, відповідачу видано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії, розмір кредитного ліміту не перевищує 50 000,00 грн., строк кредитування 12 місяців з пролонгацією, кредит надається безготівковим шляхом на споживчі цілі, процентна ставка 42,0 % - для карт Універсальна, 40,8% для карти «Універсальна» Gold.

Пунктом 1.4 заяви визначено, що повернення кредиту здійснюється шляхом: договірного списання з рахунку клієнта, у т.ч. за рахунок кредитного ліміту, у розмірі процентів, що підлягають сплаті за цим договором, 1-го числа календарного місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено трати за рахунок кредитного ліміту, за умови наявності невикористаного кредитного ліміту та за відсутності прострочених зобов`язань клієнта; шляхом внесення клієнтом коштів у розмірі мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту. Розмір мінімального обов`язково платежу складає 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн. щомісячно; у разі прострочення з 31-го дня - 10% від заборгованості; у разі прострочення з 181-го дня 100% від заборгованості.

Пунктом 2.5 заяви визначено, повернення кредиту здійснюється щомісячними рівними частинами до дати оформлення угоди згідно графіку погашення кедиту.

Клієнт зобов`язаний здійснювати погашення кредиту у строки та в розмірах, визначених умовами договору (п. 2.1.1.5.1).

Договір починає діяти з дати встановлення кредитного ліміту на картці та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 2.1.1.9.1).

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 30.04.2025 року, ОСОБА_1 видано наступні кредитні картки: НОМЕР_3 , строк дії 02/25, тип картки Універсальна; НОМЕР_1 , строк дії - 06/27, тип картки Універсальна Gold; НОМЕР_2 , строк дії 10/27, тип картки - Універсальна Gold (а.с. 24).

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 30.04.2025 року про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 , у період з 23.03.2021 року по 19.03.2024 року відповідач неодноразово зменшував (23.03.2021 року, 19.03.2024 року), збільшував (16.06.2023 року) розмір кредитного ліміту (а.с. 23).

Позивачем долучено до матеріалів справи виписку по рахунку за договором №б/н за період з 23.03.2021 року по 30.04.2025 року, з якої вбачається користування відповідачем картковим рахунком (а.с. 14-22).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №б/н від 23.03.2021 року, встановлено, що за період з 23.03.2021 року по 31.01.2024 року відповідач належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором. Проте, з 01.02.2024 року припинив сплачувати заборгованість, в результаті чого, станом на 29.04.2025 року розмір заборгованості становить 88 031,27 грн., з яких: 71 076,05 грн. заборгованість за тілом кредиту, 16 955,22 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 10-13).

15.03.2023 року до відділу поліції №1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області надійшло звернення ОСОБА_1 , про те, що 14.03.2024 року о 13:33, перебуваючи за місцем проживання, зателефонував невідомий чоловік з номеру телефону НОМЕР_4 , який представився працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк». У подальшій розмові, виконуючи вказівки працівника банку ОСОБА_1 перерахував зі своєї банківської картки на резервні банківські картки грошові кошти в сумі 158 605,42 грн. По даному факту 16.03.2024 року зареєстровано кримінальне провадження за №0000198 за ч. 3 ст. 190 КК України (а.с. 85).

07.10.2024 року старшим слідчим слідчого відділення відділу поліції №1 Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області в рамках кримінального провадження №0000198 за ч. 3 ст. 190 КК України винесено постанову про проведення процесуальних дій на іншій території (а.с. 86-87).

У вказаній постанові зазначено, що допитаний в якості потерпілого ОСОБА_1 повідомив, що 14.03.2023 року о 10:33 він знаходився за місцем роботи, в цей час йому зателефонував невідомий раніше чоловік з номеру НОМЕР_4 , який представився працівником служби безпеки АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 та повідомив, що невідомі особи намагаються здійснити злом кредитної картки АТ КБ «ПриватБанк». З метою запобігання зняття невідомими особами грошових коштів з банківської картки, ОСОБА_1 було рекомендовано здійснити перекази грошових коштів з банківської картки на страхові рахунки. Після надання згоди на здійснення переказів з основних карток АТ КБ «ПриватБанк» на страхові рахунки, ОСОБА_1 14.03.2024 року о 10:59 у месенджері Viber надійшло повідомлення від абонента «ПриватБанк» наступного змісту: «Вас вітає Приват Банк! Ваш стартовий рахунок НОМЕР_5 . Паспорт: НОМЕР_6 выдан Васильковским РО УГМС Украины в Киевской обл. 20.09.2013». Оскільки у вказаному повідомленні були вказані реквізити паспорта України, в ОСОБА_1 не викликало ніяких сумнівів, що це шахраї, після чого він здійснив перекази грошових коштів на банківську карту, що була зазначена в месенджері Viber.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ст.15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За приписами ст. ст. 1066, 1068 Цивільного кодексу України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. Банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Закон України «Про платіжні послуги» визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.

Частиною 12 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що електронний платіжний засіб, що використовується в платіжній системі, має відповідати вимогам щодо захисту інформації, передбаченим правилами платіжної системи, з урахуванням вимог цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Відповідно до ч. 20 цієї статті, користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з ч. 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до ст. 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника.

Аналогічна норма міститься в п. 140 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженої постановою правління НБУ від 29.07.2022 №164, (далі - Положення №164), згідно з яким до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.

Згідно з п. 138 розд. VII Положення №164 емітент зобов`язаний: 1) забезпечити, щоб індивідуальна облікова інформація користувача була недоступна іншим сторонам, крім користувача (крім випадку, передбаченого в п. 142 розд. VII цього Положення); 2) зберігати інформацію, надану користувачем для здійснення контактів із ним, протягом строку дії договору; 3) забезпечити користувачу можливість безоплатно в будь-який час повідомити емітента про втрату платіжного інструменту або індивідуальної облікової інформації та не допускати будь-якого використання платіжного інструменту після отримання такого повідомлення; 4) забезпечити користувачу можливість у будь-який час повідомити емітента про потребу розблокування або заміни (перевипуску) платіжного інструменту; 5) повідомляти користувача про виконання операцій з використанням платіжного інструменту; 6) реєструвати та протягом строку, передбаченого нормативно-правовими актами Національного банку, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування емітентом користувача та користувачем емітента, надавати користувачу таку інформацію за його письмовим зверненням. Емітент зобов`язаний зазначити дату і час одержання повідомлення користувача про втрату платіжного інструменту під час реєстрації повідомлення.

Відповідно до п. 136 розд. VII Положення №164 користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Пунктом 140 розділу VII Положення №164 визначено, що користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.

У відповідності до п. 146 розд. VII Положення №164 власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

З матеріалів справи встановлено, що про здійснення операцій з переказу грошових коштів Банк дізнався вже після їх проведення.

Суд звертає увагу на те, що саме клієнт зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та негайно повідомляти банк про операції, які не виконувалися ним. До моменту такого повідомлення відповідальність у повному обсязі за всі операції несе виключно клієнт.

Верховний Суд у постанові від 07 травня 2025 року у справі № 703/1211/24 (провадження № 61-3197св25) висновував, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків.

Аналіз нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів, відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.

Подібні висновки висловлені Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та Верховним Судом у постановах від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16-ц, від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року № 176/1445/22, від 04 жовтня 2024 року у справі № 337/6010/23).

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що ним особисто було виконано операції щодо перерахування коштів зі своєї банківської карти на іншу.

Також, під час допиту по кримінальному провадженню ОСОБА_1 помідомив, що він надав згоду здійснити перекази грошових коштів зі своєї банківської картки на банківську карту, реквізити якої були надіслані в месенджер Viber від незнайомої особи.

Тобто, відповідач своїми діями чи бездіяльністю добровільно сприяв у здійсненні платіжних операцій щодо перерахування з його карткового рахунку грошових коштів, зокрема, він погодився здійснити перекази грошових коштів на невідомий рахунок, після чого здійснив відповідні операції.

Відповідач здійснив переказ грошових коштів до моменту повідомлення емітента про даний факт, а тому ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладається на користувача.

Наявність кримінального провадження, відкритого за заявою ОСОБА_1 , не може свідчити про вчинення злочину відносно відповідача та не може бути підставою для звільнення його від доказування в силу частини 6 статті 82 ЦПК України, враховуючи, що у зазначеному кримінальному провадження винна особа не встановлена та не є підтвердженням вчинення злочину стосовно відповідача до ухвалення вироку у кримінальній справі.

Водночас ОСОБА_1 не позбавлений права заявити вимоги про відшкодування завданої йому шкоди до осіб, які вчинили щодо неї шахрайські дії.

Не знайшли свого підтвердження доводи сторони відповідача, що Банк своїми діями, бездіяльністю сприяв у доступі до персональних даних відповідача, відомостей за кредитною карткою, особового рахунку, акаунту чи додатку «Приват24», незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, що призвело до вчинення платіжних операцій.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а також враховуючи те, що відповідач не належно виконує свої зобов`язання за укладеним договором й відповідно не надала суду доказів на спростування вказаного, приходить до висновку, що позов АТ КБ ПриватБанк є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3028,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 4, 15, 207, 526, 626, 628, 634, 638, 1048, 1054, 1055, 1066, 1068, 1073, 1054, 1056-1, 1066, 1068, 1073 ЦК України, Законом України «Про платіжні послуги», статтями 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 23.03.2021 року в розмірі 88031,27 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Текст рішення складено 04.11.2025 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко