532/1587/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2025 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді Мороз Т.М.,

з участю:

представника позивача Полонської С. О.,

представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Павленка С. П.,

представника відповідача ДП «Ліси України» Синенко О. М.,

секретаря судового засідання Крейс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в цивільній справі за позовом заступника керівника Полтавської обласної прокуратури до ОСОБА_1 , Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою та повернення лісової ділянки,

В С Т А Н О В И В:

30.06.2025 до суду надійшла позовна заява заступника керівника Полтавської обласної прокуратури в інтвересах держави в особі Полтавської обласної державної адміністрації (Полтавської обласної військової адміністрації) до ОСОБА_1 , Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою та повернення лісової ділянки. Позов мотивовано тим, що між ДП «Кременчуцьке лісове господарство» правонаступником якого є ДП «Ліси України» 02.03.2010 було укладено договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою №16. Досудовим розслідуванням було встановлено, що Департаментом безпеки ДП «Ліси України» в ході проведення контрольного заходу у Ново-Орлицькому лісництві філії «Кременчуцьке лісове господарство» виявлено самовільне будівництво капітальних споруд площею 544 кв. м., що огороджені парканами з виходом до водної гладі у 27 та 29 виділах 18 кварталу Ново-Орлицького лісництва. У кварталі 18, виділ НОМЕР_1 ділянка загальною площею 0,8 га надана в довгострокове тимчасове користування ОСОБА_1 . При натурному обстеженні вищезазначеної ділянки виявлено наступні споруди: будинок розміром 7/13 метрів, площа 91 кв. м.; альтанка розміром 2,5/2,5 метрів, площа 6,25 кв. м.; приміщення розміром 5/4 метрів, площа 20 кв. м.; приміщення розміром 4/10 метрів площею 40 кв. м.; будівельна споруда розміром 8/8 метрів площею 64 кв. м.; будівельна споруда розміром 10/12 метрів площею 120 кв. м., будівельна споруда розміром 2,5/6 метрів площею 15 кв. м.; басейн розміром 4/3,5 метрів площею 14 кв. м. Загальна площа будівель становить 370 кв. м. Всі зазначені будівлі мають ознаки капітальних споруд, фундаментально пов`язані з земельною ділянкою. Наведене свідчить про порушення тимчасовим лісокористувачем ОСОБА_1 умов договору тимчасового користування лісовою ділянкою та є підставою для його розірвання в судовому порядку. На підставі викладеного, позивач прохав суд: 1) розірвати договір тимчасового користування лісовою ділянкою №16 від 02.03.2010, укладений між Державним підприємством «Кременчуцьке лісове господарство» та ОСОБА_1 ; 2) зобов`язати ОСОБА_1 повернути лісову ділянку площею 0,8 га, розташовану в кварталі НОМЕР_2 виділ НОМЕР_1 Ново-Орлицького лісництва на території Кобеляцької міської територіальної громади Полтавського району Полтавської області розпоряднику земельної ділянки Полтавській обласній державній (військовій) адміністрації за актом приймання-передачі; 3) стягнути з відповідачів судовий збір.

Ухвалою суду від 02.07.2025 по справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

10.07.2025 до суду від представника відповідача ДП «Ліси України» Синенко О. М. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого предметом позову є зокрема зобов`язання ОСОБА_1 повернути лісову ділянку, а тому ДП «Ліси України» не є належним відповідачем та його статус має бути змінено на третю особу. Окрім того у позовній заяві не зазначено, яка саме позовна вимога пред`явлена до ДП «Ліси України» та що саме лісогосподарське підприємство повинно виконати у разі задоволення позову (том 1, а. с. 154-156).

17.07.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив ДП «Ліси України», згідно якої предметом спору у справі є зокрема вимога про розірвання договору користування лісовою ділянкою, що укладений між ОСОБА_1 та ДП «Кременчуцьке лісове господарство», правонаступником якого є ДП «Ліси України». Тобто позовна вимоги про розірвання договору безпосередньо стосується відповідача ДП «Ліси України» як сторони спірного договору. На підставі викладеного, позивач прохав задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (том 1, а. с. 166-167).

18.07.2025 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Павленка С. П., надійшов відзив на позовну заяву. У поданій заяві представник відповідача вказав, що відповідач не визнає позовні вимоги у повному обсязі. На момент передачі відповідачу у тимчасове користування земельної ділянки на останній вже знаходилися збудовані об`єкти (будівельні конструкції, тимчасові споруди). Відповідачу не відомо ким і коли вони збудовані. Згідно технічного висновку за результатами технічного стану будівельних конструкцій тимчасових споруд від 10.12.2009 року літній будинок для відпочинку, літній будинок, сторожки є спорудами зі шлакоблоку, фундаменти відсутні. Спірна земельна ділянка була виділена в тимчасове користування відповідачу саме під організацію зони відпочинку в складі малих архітектурних форм (безфундаментні будиночки з легких розбірних конструкцій). Орган державного нагляду та контролю, так само як і сам постійний землекористувач, були обізнані про факти знаходження на спірній земельній ділянці малих архітектурних форм та не вчиняли жодних дій, які передбачають відповідне реагування при виявленні порушень норм чинного законодавства та умов спірного договору. Вказане пояснюється тим, що розміщення вказаних споруд було погоджене з боку постійного користувача та власника спірної земельної ділянки. Підстави для припинення права відповідача на тимчасове довгострокове користування спірною земельною ділянкою та розірвання спірного Договору, передбачені законом та договором, відсутні. Прокурором не надано достатніх і допустимих доказів факту, що наявні на спірній земельні ділянки споруди є об`єктами капітального будівництва. Також представник відповідача вказав, що Полтавська обласна державна адміністрація не має повноважень для вжиття заходів реагування на повідомлення прокурора, оскільки такі заходи реагування не віднесені законом до її компетенції. Таким чином невжиття Полтавською обласною державною адміністрацією заходів протягом розумного строку після отримання звернення прокурора не має кваліфікуватись як бездіяльність відповідного органу державної влади. На підставі викладеного, представник відповідача прохав відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати строк позовної давності до позовних вимог (Том 1, а. с. 174-192).

01.08.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив ОСОБА_1 , згідно якої постійний лісокористувач, розглянувши заяву ОСОБА_1 , повідомив про можливість виділення йому лісовою ділянки, за умови дотримання відповідачем у майбутньому зазначених у листі вимог, в тому числі погоджувати з лісгоспом зведення тимчасових будівель та споруд на спірній земельній ділянці. В характеристиці лісової ділянки відсутні відомості про наявність будь-яких будівель і споруд на ділянці, що виділяється у користування ОСОБА_1 . Якщо проаналізувати хронологію документів, що надається стороною відповідача, очевидним є поступове збільшення кількості розміщених будинків і споруд на спірній земельній ділянці з 2009 року по 2015 рік. Представник позивача також вказав, що представник ОСОБА_1 помилково трактує умови виділення земельної ділянки та умови договору від 02.03.2010 щодо відсутності вимог знести наявні, з його слів, будівельні об`єкти на спірній земельній ділянці, як дозвіл власника та постійного користувача лісової ділянки на розміщення таких споруд. Доводи представника відповідача щодо відсутності повноважень прокурора здійснювати захист інтересів держави є безпідставними та необґрунтованими, оскільки Полтавська ОДА є суб`єктом правовідносин тимчасового довгострокового користування лісами, які виникли на підставі договору від 02.03.2010. На підставі викладеного представник позивача прохав суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (Том 2, а. с. 78-84).

01.08.2025 до суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмета позову, згідно якої представник позивача вказав про необхідність змінити предмет позову шляхом його доповнення позовною вимогою про зобов`язання ОСОБА_1 привести лісову ділянку у стан, не гірший порівняно з тим, у якому вона передавалась у тимчасове користування. Вказав, що згідно з п. 3.1 спірного договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою № 16 від 02.03.2010, після закінчення строку договору або припинення його дії, тимчасовий лісокористувач зобов`язаний повернути лісову ділянку постійному лісокористувачу у стані придатному для використання її в лісогосподарських цілях. Отже, за умовами договору від 02.03.2010 правовими наслідками припинення його дії є, зокрема, виникнення у ОСОБА_1 обов`язку повернути лісову ділянку у стані, придатному для ведення лісового господарства, та відшкодовувати завдані збитки в порядку, визначеному законом. Таким чином, представник позивача прохав суд зобов`язати ОСОБА_1 привести лісову ділянку площею 0,8 га, розташовану в кварталі 18 виділі НОМЕР_1 Ново-Орлицького лісництва на території Кобеляцької міської територіальної громади Полтавського району Полтавської області у стан, не гірший порівняно з тим, у якому вона передавалась у тимчасове користування, шляхом знесення самочинно розміщених на ній будівель та споруд (Том 2, а. с. 109-110).

04.08.2025 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Павленка С. П. надійшло заперечення, згідно якого відповідач зазначав, що згідно листа ДП «Кременчуцьке лісове господарство» повідомило про відсутність заперечень проти виділення лісової ділянки, за умови погодження з лісгоспом зведення тимчасових будівель і споруд, необхідних для ведення господарської діяльності. Таким чином відповідач жодним чином не стверджував про те, що лист ДП «Кременчуцьке лісове господарство» № 1404 від 09.12.2009р. є погодженням на зведення ним тимчасових будівель і споруд. Як доводиться відповідачем, на спірній земельній ділянці на момент її отримання в користування вже були наявні будівлі і споруди, що не спростовується представником позивача. Відповідач їх не будував і не може нести відповідальність за те, чого не робив. На підставі викладеного, представник відповідача прохав суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та застосувати строк позовної давності до позовних вимог (Том 2, а. с. 117-119).

Ухвалою суду від 15.09.2025 прийнято до розгляду заяву позивача про зміну предмету позову. Закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

Представник позивача Полонська С. О. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_1 , адвокат Павленко С. П. в судовому засіданні заперечив проти задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у поданих заявах по суті справи.

Представник відповідача ДП «Ліси України» Синенко О. М. в судовому засіданні позовні вимоги визнала в частині, заявленій до відповідача ОСОБА_1 та прохала відмовити у частині, що стосуються ДП «Ліси України». Зазначила, що з поданої позовної заяви не зрозуміло, які саме вимоги ставляться до відповідача ДП «Ліси України».

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали позовної заяви встановив наступне.

Розпорядженням голови Полтавської обласної державної адміністрації № 67 від 26.02.2010 виділено лісову ділянку площею 0,8 га в довгострокове тимчасове користування громадянину ОСОБА_1 для рекреаційних цілей (створення зони відпочинку) строком на 25 років в порядку спеціального використання лісових ресурсів, яка знаходиться в постійному користуванні ДП «Кременчуцьке лісове господарство» і розташована в кварталі 18, виділ 29 Ново-Орлицького лісництва в адміністративних межах Радянської сільської ради Кобеляцького району за межами населених пунктів. Доручено ДП «Кременчуцьке лісове господарство» укласти договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою з громадянином ОСОБА_1 для рекреаційних цілей (Том 1, а. с. 36).

02.03.2010 року між Державним підприємством «Кременчуцьке лісове господарство» та ОСОБА_1 укладено договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою №16 (далі Договір), відповідно до якого постійний лісокористувач, на підставі розпорядження Полтавської обласної державної адміністрації №67 від 26.02.2010 року, виділяє, а тимчасовий лісокористувач приймає в довгострокове тимчасове користування в порядку спеціального використання лісових ресурсів лісову ділянку площею 0,8 га, яка знаходиться в постійному користуванні ДП «Кременчуцьке лісове господарство» і розташована в кв. АДРЕСА_1 , вид. 29 Ново-Орлицького лісництва в адміністративних межах Радянської сільської ради Кобеляцького району за межами населених пунктів. Лісова ділянка виділяється тимчасовому лісокористувачу в строкове платне користування для рекреаційних цілей строком на 25 років (Том 1, а. с. 37-39).

Відповідно до п. 4.1.2 Договору тимчасовий лісокористувач має право за погодженням з постійним лісокористувачем зводити тимчасові будівлі та споруди, необхідні для ведення господарської діяльності, проводити озеленення території, влаштування стежкової мережі, встановлення малих архітектурних форм, лісових меблів, дерев`яної скульптури та інше.

Відповідно до п. 4.2.4 Договору тимчасовий лісокористувач зобов`язаний виконувати встановлені обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому цим договором, а також висновками облуправління лісового та мисливського господарства, інших зацікавлених служб, відображеними в технічному паспорті лісової ділянки.

Також згідно п. 8.4 Договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження лісової ділянки, що істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 9.3 Договору невід`ємними частинами договору є технічний паспорт лісової ділянки; акт приймання-передачі лісової ділянки; спеціальний дозвіл на використання лісових ресурсів.

09.03.2010 року укладено акт прийому-передачі лісової ділянки в тимчасове довгострокове користування між ДП «Кременчуцьке лісове господарство» та ОСОБА_1 . Згідно вказаного акту ділянка знаходиться в придатному для ведення лісового господарства стані, дефектів не має, відповідає Правилам пожежної безпеки в лісах України, санітарно-епідемічним, архітектурно-будівельним нормам (вимогам) (Том 1, а. с. 249). З акту прийому передачі лісової ділянки від 09.03.2010 вбачається, що будь-які споруди чи малі архітектурні форми не передаються.

Згідно акту складеного за результатами проведення контрольного заходу у філії «Кременчуцьке лісове господарство» Ново-Орлицького лісництва Слобожанського лісового офісу від 19.08.2024 в ході контрольних заходів у кварталі 18, виділ 29 встановлено, що на даний час у вищезазначеному кварталі виявлено такі споруди: будинок розміром 7/13 метрів, площа 91 кв. м.; альтанка розміром 2,5/2,5 метрів, площа 6,25 кв. м.; приміщення розміром 5/4 метрів, площа 20 кв. м.; приміщення розміром 4/10 метрів площею 40 кв. м.; будівельна споруда розміром 8/8 метрів площею 64 кв. м.; будівельна споруда розміром 10/12 метрів площею 120 кв. м., будівельна споруда розміром 2,5/6 метрів площею 15 кв. м.; басейн розміром 4/3,5 метрів площею 14 кв. м. Загальна площа будівель становить 370 кв. м. (Том 1, а. с. 40-41).

Суду на підтвердження розміщення будівель також надано протокол огляду місця події від 04.03.2025 року (Том 1, а. с. 88-89).

Під час огляду здійснювалось фотографування, фототаблиця міститься в Додатку до протоколу огляду місця події (29 виділ, 18 квартал) від 04.03.2025 та долучена до матеріалів справи (Том 1, а. с. 92-97).

В ході досудового розслідування кримінального провадження №0000132 від 07.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 197-1, ч. 3 ст. 190 (чинна до 11.08.2023), ч. 1 ст. 366 (чинна до 01.07.2020), ч. 4 ст. 246 КК України виявлено незаконну порубку сироростучих дерев різних порід на земельній ділянці, що розташована у 29 виділі 18 кварталу Ново-Орлицького лісництва Миргородського надлісництва філії «Слобожанський лісовий офіс» ДСГП «Ліси України», яка на підставі договору довгострокового тимчасового користування № 16 від 02.03.2010 перебуває у користуванні ОСОБА_1 , внаслідок чого спричинено тяжкі наслідки, у вигляді заподіяння шкоди лісу на суму 155 492,98 грн. (Том 1, а. с. 88-104).

За змістом пояснень представника ДСГП «Ліси України», погодження щодо зведення будівель та споруд на лісовій ділянці державне підприємство не надавало.

До суду надано технічний паспорт лісової ділянки, який є невід`ємною частиною договору (том 1 а.с.60-78).

В пояснювальній записці технічного паспорта вказано, що тимчасовий лісокористувач має право здійснювати господарську діяльність в лісах, для визначених договором цілей, з дотриманням умов договору, за погодженням з постійним лісокористувачем в установленому порядку зводити тимчасові будівлі і споруди (з легких розбірних контрукцій), необхідних для ведення господарської діяльності, отримувати продукцію і доходи від її реалізації (том 1 а.с.61).

Мета використання лісової ділянки для рекреаційних цілей під організацію зони відпочинку в складі малих архітектурних форм (тимчасові будиночки з легких робірних конструкцій).

Як вбачається з листа ДП «Кременчуцьке лісове господарство№ № 1404 від 09.12.2009» лісгосп не заперечує проти виділення вказаної лісової ділянки загальною площею 0,8 га в довгострокове користування ОСОБА_1 термін 25 років, без вилучення земельної ділянки і зміни її цільового призначення, за умови, зокрема, погодження з лісгоспом зведення тимчасових будівель і споруд, необхідних для ведення господарської діяльності (ст. 20 ЛК,; погодження з Полтавським обласним управлінням лісового та мисливського господарства (том 1 а.с.65 на звороті).

Відповідно до висновку Полтавського обласного управління лісового та мисливського господарства від 24.02.2010 № 04-05/279 Облуправління погоджує виділення громадянину ОСОБА_1 у довгострокове тимчасове користування лісової ділянки загальною площею 0,8 га в порядку спеціального використання лісових ресурсів для рекреаційних цілей (облаштування зони відпочинку) терміном на 25 років за умов, зокрема, зведення тимчасових будівель і споруд, необхідних для ведення господарської діяльності виключно за письмовим погодженням з ДП «Кременчуцький лісгосп», за умов дотримання функціонального зонування території, відповідно до містобудівних умов і обмежень (том 1 а.с.75).

З Листа регіонального офісу водних ресурсів у Полтавській області № 876/12/10 від 11.06.2025 вбачається, що Офісу невідомо про створення двох водойм на березі Кам`янського водосховища у 29 виділі 18 кварталу Ново-Орлицького лісництва. В Офісі відсутня будь-яка документація щодо погодження створення штучних водойм на березі Кам`янського водосховища у 29 виділі 18 кварталу Ново-Орлицького лісництва (Том 1 а.с.102).

П.4 Містобудівних умов і обмежень, які є складовою технічного паспорта лісової ділянки передбачає: склад, конструкції і місце розташування споруд і будівель попередньо узгодити з ДП «Кременчуцьке лісове господарство», Полтавським обласним виробничим управлінням водного господарства «Полтававодгосп», з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та з головним архітектором району (том 1 а.с.69).

Відповідно до акту лісівничо-рекреаційного обстеження земельної діянки, що попонується для виділення в довгострокове тимчасове користування громадянину ОСОБА_1 від 27.01.2010 вбачається, що комісією в складі директора ДП «Кременчуцьке лісове господарство», головного лісничого, інженера з охорони і захисту лісу ДП «Кременчуцьке лісове господарство», лісничого Ново-Орлицького лісництва та громадянина ОСОБА_1 було проведено обстеження лісової ділянки, яка пропонується для надання у довготрокове тимчасове користування ОСОБА_1 і в розділі 2 вказано, що на лісовій ділянці тимчасові споруди некапітального типу відсутні, малі архітектурні форми відсутні, дорожньо-стежкова мережа в наявності (том 1 а.с.67 на звороті).

Відповідно до технічного висновку Державного проектного інституту «Дніпродзержинськгражданпроект» за результатами обстеження технічного стану будівельних конструкцій тимчасових споруд № Пс-112/09 від 10.12.2009 р. у грудні 2009 виконано обстеження та оцінка технічного стану будівельних конструкцій літнього будинку для відпочинку та прилеглих до нього господарських споруд, розташованих на біополяні площ. 0,8 га у кв. АДРЕСА_1 , від. 29 Ново-Орлицького лісництва, що знаходиться в адміністративних межах Радянської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області. Обстеженню були піддані конструктивні рішення споруд літнього будинку для відпочинку, літнього будинку, сторожки (Том 1, а. с. 212-217).

В зв`язку з цим суд критично відноситься до технічного висновку за результатами обстеження технічного стану будівельних контрукцій тимчасових споруд, як такого що зроблений в грудні 2009 року, оскільки 27.01.2010 року ОСОБА_1 підписано акту лісівничо-рекреаційного обстеження земельної діянки, де відсутні будь-які споруди.

Дослідивши технічний паспорт лісової діляники, судом встановлено, що земельна ділянка надана ОСОБА_1 для рекреаційних цілей під організацію зони відпочинку в складі малих архітектурних форм. Але будь-яке спорудження споруд і будівель потребує попереднього узгодження з ДП «Кременчуцьке лісове господарство» вже після укладення договору тимчасового користування лісовою ділянкою.

В зв`язку з цим суд не погоджується з позицією представника відповідача, адвоката Павленка С.П. про те, що відповідні погодження на будівництво тимчасових споруд були надані уповноваженими органами перед укладанням договору користування земельною ділянкою, як однією з умов його укладення.

Стороною відповідача ОСОБА_1 також стверджується, що у січні лютому 2010 року, до укладення спірного договору, відповідачем-1 отримано Висновок про технічний стан будівельних конструкцій (Дніпродзержинськ, 2010 рік), виконаний Науково-виробничим підприємством «Інтербуд» (ліцензія АВ 389118). Висновок не містить точно дати його виготовлення, проте згідно доданих до нього графічних матеріалів вбачається, що дослідження проводились в зимовий період, що підтверджується наявністю великого шару снігу.

Так, суду надано копію вказаного Висновку про технічний стан будівельних конструкцій, згідно якого комплекс малих архітектурних форм для сімейного відпочинку включає в себе: будиночок для відпочинку з гаражем (А-1), будиночок (А-2), будиночок сторожа (А-3), господарські будівлі (Б-1, Б-2), ангар для човнів (Б-3), альтанки (В-1, В-2), а також включає в себе відкритий навіс, зблокований з госп. Будівництвом Б-1 і відкритий басейн розміром 4х6 метрів (а. с. Том 1, а. с. 226-233).

Суд критично ставиться до тверджень сторони відповідача ОСОБА_1 про зведення споруд до укладення договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою у період з грудня 2009 року по березень 2010 року. Сама по собі наявність великого шару снігу під час проведення дослідження технічного стану будівельних конструкцій не свідчить про будівництво вказаних об`єктів у вказаний період.

Однак судом встановлено що в 2010 році на лісовій ділянці, яка передана ОСОБА_1 у довгострокове користування, побудовано: будиночок для відпочинку з гаражем (А-1), будиночок (А-2), будиночок сторожа (А-3), господарські будівлі (Б-1, Б-2), ангар для човнів (Б-3), альтанки (В-1, В-2), а також включає в себе відкритий навіс, зблокований з госп. Будівництвом Б-1 і відкритий басейн розміром 4х6 метрів, без відповідного погодження з ДП «Кременчуцьке лісове господарство». Це підтверджується також і технічним паспортом на садовий (дачний будинок) (том 2 а.с.11-24). Однак погоження ДП "Кременчуцьке лісове господарство" на будівництво цих об`єктів представником відповідача ОСОБА_1 суду не надано.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у справі №129/1033/13-ц від 18.03.2020, принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

З урахуванням встановлених обставин справи, наявних в матеріалах справи документів, пояснень прокурора та представників сторін, суд визнає доведеним факт зведення ОСОБА_1 майнових об`єктів, що розташовані на території спірної ділянки. При цьому відповідачем ОСОБА_1 не надано належних доказів згоди ДП «Ліси України» на здійснення користувачем забудов.

При цьому суд не заперечує право ОСОБА_1 , відповідно до п. 4.1 Договору, здійснювати господарську діяльність на лісовій ділянці по організації зони відпочинку з дотриманням умов цього Договору та законодавства.

Зокрема згідно умов Договору, відповідач мав право, за погодженням з постійним лісокористувачем зводити тимчасові будівлі і споруди, необхідні для ведення господарської діяльності.

З сукупного аналізу зазначених умов та положень Договору, суд дійшов висновку, що така згода мала бути письмовою та оформленою належним чином. Обізнаність та мовчазна згода постійного лісокористувача зі зведенням споруд не вказує на наявність такого погодження.

Відповідно до ст. 13, 14 Конституції України, ст. 1-3 Земельного кодексу України (ЗК України), ст. 1, 2, 7 Лісового кодексу України (ЛК України), ст. 324 Цивільного кодексу України (ЦК України), земля та ліси є об`єктами права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Так само й усі ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, усі ліси на території України становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

При цьому, відповідно до ст. 8 ЛК України, у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності, а право державної власності на ліси набувається і реалізується державою.

Згідно ст. 18 ЛК України, об`єктом тимчасового користування можуть бути всі ліси, що перебувають у державній, комунальній або приватній власності. Довгострокове тимчасове користування лісами - засноване на договорі строкове платне використання лісових ділянок, які виділяються для потреб мисливського господарства, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей, проведення науково-дослідних робіт.

Статтею 20 ЛК України передбачено права та обов`язки тимчасових лісокористувачів на умовах довгострокового користування.

Зокрема, тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування мають право: 1) здійснювати господарську діяльність у лісах з дотриманням умов договору; 2) за погодженням із власниками лісів, постійними лісокористувачами в установленому порядку зводити тимчасові будівлі і споруди, необхідні для ведення господарської діяльності; 3) отримувати продукцію і доходи від її реалізації.

Тимчасові лісокористувачі на умовах довгострокового користування зобов`язані: 1) приступати до використання лісів у строки, встановлені договором; 2) виконувати встановлені обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом та договором; 3) дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; 4) вести роботи способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для охорони, захисту і відтворення типових та унікальних природних комплексів і об`єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, сприяти формуванню екологічної мережі; 5) своєчасно вносити плату за використання лісових ресурсів; 6) не порушувати прав інших лісокористувачів.

Законом та договором можуть бути передбачені й інші права та обов`язки тимчасових лісокористувачів на умовах довгострокового користування.

Згідно ст. 74 ЛК України, використання корисних властивостей лісів для культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних, туристичних і освітньо-виховних цілей та проведення науково-дослідних робіт здійснюється з урахуванням вимог щодо збереження лісового середовища і природних ландшафтів з додержанням правил архітектурного планування приміських зон і санітарних вимог. У лісах, що використовуються для відпочинку, лісокористувачі повинні здійснювати роботи щодо їх благоустрою.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Статтею 22 ЛК України встановлено, що підставами припинення права постійного користування лісами є: використання лісових ресурсів способами, які завдають шкоду навколишньому природному середовищу, не забезпечують збереження оздоровчих, захисних та інших корисних властивостей лісів, негативно впливають на їх стан і відтворення; використання лісової ділянки не за цільовим призначенням.

Вказана норма кореспондується з Правилами використання корисних властивостей лісів, що затверджені наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України за № 502 від 14.08.2012 (надалі «Правила»).

Зокрема, пунктом 5.6. Правил визначено, що при використанні корисних властивостей лісів не допускається пошкодження лісових насаджень, рослинного покриву та ґрунтів, засмічення та забруднення виділеної лісової ділянки та прилеглої до неї території.

Пунктом 6.4. Правил передбачено, що спорудження тимчасових будівель і споруд, у тому числі лінійного типу, необхідних для ведення господарської діяльності, здійснюється за погодженням з постійними лісокористувачами (власниками лісів).

Враховуючи викладене вище суд дійшов висновку про доведеність обставин відносно того, що надана відповідачу ОСОБА_1 лісова ділянка у довгострокове тимчасове користування використовується не за призначенням, шляхом спорудження майнових об`єктів за відсутності дозволу постійного землекористувача.

Вказане вище порушення лісового законодавства суд вважає порушенням умов договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою №16 від 02.03.2010, наслідком чого відповідно до п. 8.4 Договору є його розірвання.

Інші доводи представника відповідача ОСОБА_1 , не впливають на вказані вище висновки суду, зроблені за результатом аналізу умов Договору, лісового та земельного законодавства, а також обставин, встановлених при проведенні перевірок використання відповідачем виділеної лісової ділянки.

При цьому за усталеною практикою Європейського суду з прав людини, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (п. 30 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії». Однак, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (п. 29 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»).

В п. 58 рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ зазначив, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін.

Отже, позовна вимога прокурора про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою від 02.03.2010 задовольняється судом.

При цьому суд не бере до уваги твердження сторони відповідача ДП «Ліси України» про відсутність підстав для його залучення у справі як відповідача, оскільки ДП «Ліси України» є стороною договору як правонаступник ДП «Кременчуцьке лісове господарство».

Внаслідок розірвання Договору, у відповідача ОСОБА_1 виникає обов`язок повернути лісову ділянку позивачу як власнику.

Так, серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (стаття 387 Цивільного кодексу України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 Цивільного кодексу України, частина друга статті 152 Земельного кодексу України). Вказані способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним.

Власник об`єкта речових прав - ділянки з обмеженим оборотом може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини та вимагаючи повернути таку ділянку, а у цьому випадку - шляхом розірвання правочину (абзац п`ятий пункту 143 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, пункт 99 постанови Великої Палати Верховного суду від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14, пункт 46 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 372/1684/15, постанова Верховного суду від 05.07.2023 у справі № 442/1208/21).

На підставі викладеного, необхідно зобов`язати ОСОБА_1 повернути лісову ділянку площею 0,8 га, розташовану в кварталі НОМЕР_2 виділі НОМЕР_1 Ново-Орлицького лісництва на території Кобеляцької міської територіальної громади Полтавського району Полтавської області, розпоряднику земельної ділянки - Полтавській обласній державній (військовій) адміністрації за актом приймання -передачі.

Також відповідно до п. 3.1 Договору після закінчення строку договору або припинення його дії, тимчасовий лісокористувач зобов`язаний повернути лісову ділянку постійному лісокористувачу у стані придатному для використання її в лісогосподарських цілях.

Суд зазначає, що коли особа звернулася до суду по захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до відповідного порушення, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту.

Такий правовий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20.

Крім того, за висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне зобов`язати ОСОБА_1 привести лісову ділянку у стан, не гірший порівняно з тим, у якому вона передавалась у тимчасове користування, шляхом знесення самочинно розміщених на ній будівель та споруд.

Щодо повноважень прокурора суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до положень ст. 4 Закону України "Про військово-цивільні адміністрації" визначено повноваження військово-цивільної адміністрації населених пунктів на відповідній території щодо забезпечення збалансованого економічного та соціального розвитку відповідної території, ефективного використання природних, трудових і фінансових ресурсів.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань, зокрема, використання землі, природних ресурсів, охорони довкілля.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" визначено, що місцева державна адміністрація розпоряджається землями державної власності відповідно до закону.

Положеннями ст. 17 ЗК України встановлено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 84 ЗК України право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Частиною 5 ст. 122 ЗК України передбачено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.

Також суд приймає до уваги те, що у постанові від 05.07.2023 у справі № 442/1208/21, Верховний Суд вказав, що питання про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою безпосередньо стосуються прав та інтересів обласної державної адміністрації.

Листом Полтавської обласної прокуратури №12-553ВИХ-25 від 06.06.2025 року повідомлено Полтавську обласну військову адміністрацію про наявність порушення інтересів держави та необхідність вжиття заходів реагування до їх поновлення у зв`язку з порушення тимчасовим лісокористувачам ОСОБА_1 істотних умов договору тимчасового користування лісовою ділянкою (Том 1, а. с. 27-29).

Згідно відповіді Полтавської обласної військової адміністрації №9050/1/01-52 від 24.06.2025 у зв`язку з відсутністю відомостей про порушення умов договору тимчасового користування лісовою ділянкою, претензії на адресу користувача на направлялися, позов до суду не подавався. Наразі діяльність Полтавської обласної військової адміністрації сконцентрована на заходах, пов`язаних із зміцненням обороноздатності держави та забезпеченні належної діяльності регіону в умовах воєнного стану. У зв`язку з цим, Полтавська обласна військова адміністрація має обмежений обсяг коштів для сплати судового збору при зверненні до суду та не заперечує щодо захисту інтересів держави в суді органами прокуратури (Том 1, а. с. 30).

Вказані обставини свідчать про наявність підстав для вжиття передбачених ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" заходів прокурорського реагування представницького характеру.

Щодо застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За частиною першою статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно умов Договору передбачено обов`язок тимчасового лісокористувача виконувати встановлені обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому цим договором, а також висновками облуправління лісового та мисливського господарства, інших зацікавлених служб, відображеними в технічному паспорті лісової ділянки.

Обов`язок тимчасового користувача виконувати встановлені обмеження та вимоги земельного законодавства повинен виконуватись ним безперервно, протягом усього строку дії договору оренди землі.

Порушення умов договору це протиправні дії, які тривають у часі, існують на момент звернення позивача до суду.

Отже, протягом строку дії договору позивач не може бути обмежений у праві звернутися до суду з позовом, покликаним усунути нецільове використання земельної ділянки, зокрема і шляхом розірвання договору. Такий позов може бути пред`явлений протягом всього строку дії договору (та існування обумовленого таким договором обов`язку виконувати зобов`язання).

З огляду на викладене, позовна давність до позовних вимог не може бути застосована, а відповідні доводи відповідача ОСОБА_1 суд відхиляє.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При повному або частковому задоволенні позову до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Судовий збір, сплачений прокурором за вимогу про розірвання Договору, покладається судом порівну на обидві сторони Договору. При цьому суд також враховує не лише протиправну поведінку відповідача 1, а й протиправну поведінку відповідача 2, яка виразилась у його неналежному реагуванні на порушення умов Договору з боку відповідача 1. Це також є порушенням умов Договору з боку відповідача 2 і викликало необхідність розірвання Договору в судовому порядку.

Судовий збір, сплачений прокурором за позовні вимоги про повернення лісової ділянки та приведення її у стан, не гірший порівняно з тим, у якому вона передавалась у тимчасове користування, суд стягує з відповідача ОСОБА_1 як з особи, яка має вчинити активну дію за вказаними позовними вимогами.

На підставі викладеного, з ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір у розмірі 7570 (3028+3028+1514) гривень, з ДП «Ліси України» у розмірі 1514 гривень.

Керуючись статтями 12, 259, 263 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов заступника керівника Полтавської обласної прокуратури до ОСОБА_1 , Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою та повернення лісової ділянки задовольнити повністю.

Розірвати договір довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою № 16 від 02.03.2010, укладений між Державним підприємством «Кременчуцьке лісове господарство» та ОСОБА_1 .

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути лісову ділянку площею 0,8 га, розташовану в кварталі 18 виділі 29 Ново-Орлицького лісництва на території Кобеляцької міської територіальної громади Полтавського району Полтавської області, розпоряднику земельної ділянки - Полтавській обласній державній (військовій) адміністрації (вул. Соборності, 45, м. Полтава, Полтавська обл., 36014, ) за актом приймання - передачі.

Зобов`язати ОСОБА_1 привести лісову ділянку площею 0,8 га, розташовану в кварталі 18 виділі НОМЕР_1 Ново-Орлицького лісництва на території Кобеляцької міської територіальної громади Полтавського району Полтавської області у стан, не гірший порівняно з тим, у якому вона передавалась у тимчасове користування, шляхом знесення самочинно розміщених на ній будівель та споруд.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Офісу Генерального прокурора (код платника 00034051, Держказначейська служба України, м. Київ, р/р UA0000164) судовий збір в сумі 7570 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень.

Стягнути з державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» на користь Офісу Генерального прокурора (код платника 00034051, Держказначейська служба України, м. Київ, р/р UA0000164) судовий збір в сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи: Полтавська обласна прокуратура, , місцезнаходження: 36020, м. Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, 7 Полтавського району Полтавської області;

Полтавська обласна державна адміністрація (Полтавська обласна військова адміністрація), , місцезнаходження: 36014, м.Полтава, вул. Соборності, 45 Полтавської області;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», , місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, 9А.

Суддя