Справа № 462/9344/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 листопада 2025 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Іванюк І.Д.

за участю секретаря с/з Деми К.С.

представника позивача: Ліпенцевої К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Ліпенцева Катерина Вікторівна до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 в інтересах якої діє ОСОБА_6 , Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою за адресою: АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 1973 року зареєстрована і постійно проживає у вказаній квартирі, яка складається із 3-ох кімнат загальною площею 53,7 кв.м. та житловою площею 38 кв.м. Вказана квартира була надана у користування її чоловіку ОСОБА_7 та членам його сім`ї: дружині ОСОБА_8 , дітям ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . В подальшому у квартирі були зареєстровані і її донька ОСОБА_9 , а також внуки ОСОБА_4 , 1987 р.н. та ОСОБА_5 , 2009 р.н. Після смерті чоловіка у 2003 році договір найму житла було перекладено та вона стала основним квартиронаймачем такої. У квітні 2024 року померла її донька ОСОБА_9 . Відповідно до довідки з місця проживання ЛКП «Нове» станом на 29.04.2015 року у спірній квартирі зареєстровано 6 чоловік, однак фактично у такій проживає лише вона. Відповідачі тривалий час більше року не проживають з нею у вказаній квартирі, спільним побутом з нею не пов`язані. Також їй відомо, що у 2025 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виїхали за межі України та назад не повертались. Окрім того, стосунки позивача та ОСОБА_2 були конфліктними, останній зловживав алкогольними напоями, вчиняв щодо неї домашнє насильство, а у 2021 році забрав свої речі із квартири та з цього часу такою не цікавиться, комунальних послуг не сплачує, тому на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з аналогічних підстав, додатково позивач пояснила, що сина ОСОБА_10 не бачила понад 10 років, знає, що він із її внуком ОСОБА_4 виїхали за межі України на постійне місце проживання та повертатись в Україну не мають наміру. Останній раз ОСОБА_11 був у квартирі в 2022 році, також щорічно передає їй до Дня народження грошові кошти у сумі 100 доларів США. Її колишній чоловік ОСОБА_12 помер у 2003 році та у квартирі вона залишилась проживати із сином ОСОБА_13 та донькою ОСОБА_14 , яка зловживала алкогольними напоями. ОСОБА_15 згодом забрав свої речі та зник, а донька померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ніхто не допоміг із її похованням. На даний час відповідачі у квартирі не проживають, комунальних послуг не сплачують, житлом не цікавляться, водночас у квартирі всі комунальні послуги нараховуються згідно із показниками засобів обліку. Оскільки вона є незрячою, її доглядом та утриманням займається племінниця ОСОБА_16 , яка знялась з реєстрації у своєму житлі та має намір зареєструватись спільно із нею і приватизувати вказану квартиру.

Відповідачі та треті особи в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, заперечень суду не надали, у зв`язку з чим у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд розглядає справу без присутності відповідачів, постановляючи заочне рішення.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, показання свідків, оглянувши матеріали справи, дослідивши усі наявні докази у справі, суд виходив з наступного.

Зі змісту ст.ст. 12, 81 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною 4 статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 156 ЖК Української РСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або членів його сім`ї такими, що втратили право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.

Таким чином, чинним законодавством саме на позивача покладено обов`язок доведення суду належними та допустимими доказами факту відсутності відповідача у житловому приміщенні без поважних причин понад встановлені статтею 71 ЖК України строки, початок відліку яких починається від дня, коли особа залишила це житлове приміщення. При цьому повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 жовтня 2021 року в справі № 203/1665/19-ц (провадження № 61-11593св21) міститься висновок про те, що процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Аналогічна позиція наведена і у постанові Верховного Суду від 28 квітня 2022 року у справі № 523/9954/20 /провадження № 61-13452св21/.

У своїй постанові від 21 травня 2020 року у справі № 428/3476/17 /провадження № 61-41948св18/ Верховний Суд зазначив, що крім принципів цивільного права справедливості, добросовісності та розумності, слід також керуватись аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі "МакКенн проти Сполученого Королівства", заява № 19009/04, пункт 50).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» № 30856/03 § 42 також визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої уваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 . складається із 3-ох кімнат загальною площею 53,7 кв.м. та житловою площею 38 кв.м./ а.с. 11-13/. У квартирі за місцем проживання зареєстровані 5 осіб /а.с. 15, 99/ позивач ОСОБА_8 основний квартиронаймач, а також відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та неповнолітня ОСОБА_5 , 2007 р.н.

Донька позивачки ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 /а.с. 55/.

З виписки з медичної карти амбулаторного хворого № 74529 від 10.10.2023 року та № 873 від 16.01.2024 року вбачається, що ОСОБА_8 близько 4 років незряча, потребує постійного догляду. Контакт з родичами відсутній /а.с. 58, 59, 93/. Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 21.01.2025 року за № 11 її помічником зареєстровано ОСОБА_16 /а.с. 95/.

З матеріалів перевірки ВП №1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області заяви ОСОБА_8 від 02.12.2024 року /а.с. 158- / вбачається, що остання звернулась для з`ясування обставин місця перебування її сина ОСОБА_2 , оскільки останній веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, а вона незряча, та постійно чує стук у вікно та двері і у зв`язку із цим відчуває постійний страх. У вересні 2023 року він заподіяв їй тілесні ушкодження і зник із квартири, вона перебувала на лікуванні до 2024 року і ОСОБА_12 більше не бачила, оскільки той боїться, що його притягнуть до кримінальної відповідальності. За результатами перевірки будь-яких протиправних дій з боку ОСОБА_2 не встановлено, оскільки впродовж тривалого часу він за вказаною адресою не приходить.

З копії акту УК «Нова оселя» від 20.11.2024 року, складеного в присутності свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , вбачається, що ОСОБА_8 проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджують сусіди /а.с. 16/. При цьому, вказаний акт не містить відомостей, які підлягають доказуванню, зокрема не містять інформації про час з якого відповідачі не проживають у такій та причини цього.

Також згідно з інформацією Центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби від 15.08.2025 року будь-яка інформація щодо перетину державного кордону України ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 на теперішній час відсутня /а.с. 188/.

Водночас з довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що у відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 відсутнє будь-яке нерухоме майно чи інше житло.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 повідомила, що є двоюрідною племінницею позивачки та її помічником. Понад рік часу здійснює догляд за нею, знялась із реєстрації у своєму житлі, оскільки має намір вселитись у спірну квартиру та приватизувати таку. Спілкується із ОСОБА_3 , знає, що повертатись в Україну він наміру не має, оскільки разом із сином ОСОБА_4 працевлаштований та проживає у Португальській Республіці. ОСОБА_15 та ОСОБА_22 проживали спільно із ОСОБА_8 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , однак вони зловживали алкогольними напоями, не працювали, створювали нестерпні умови для проживання позивачці. ОСОБА_2 побив позивачку, внаслідок чого вона потрипила у лікарню. У квартирі також зареєстрована донька ОСОБА_23 ОСОБА_24 , однак разом із батьком вона виїхала за межі України та зв`язку вони не підтримують і місця проживання останньої не знають. Вона займалась похованням ОСОБА_25 , прибрала квартиру та на даний час здійснює догляд за позивачкою. Відповідачів у квартирі не бачила.

Свідок ОСОБА_26 повідомив суду, що знає позивачку близько 5 років, оскільки проживає на 3 поверсі вказаного будинку і є її сусідом. Спілкувався із донькою ОСОБА_27 та був у квартирі близько 20 разів. У цей час із позивачкою не спілкувався. Чув про братів ОСОБА_2 а ОСОБА_3 , однак із ними також не спілкувався. Бачив когось із них 1 раз на вулиці біля будинку близько 2 років тому. Причин непроживання останніх у квартирі не знає. Після смерті ОСОБА_28 у квартирі не був, але акт від 20.11.2024 року підписав.

Свідок ОСОБА_17 зазначила, що є сусідкою позивачки та тривалий час не бачила відповідачів у квартирі. Чи знаходяться там їх речі вона не знає, оскільки всередину заходила рідко, допомагала ОСОБА_8 купувати продукти, оскільки донька їй не допомагала, зловживала алкоголем, забирала у неї гроші. У всіх кімнатах не була, а в квартирі постійно був розгардіяш.

Свідок ОСОБА_29 повідомила, що працювала листоношою у вказаному районі та розносила пенсію, в тому числі і позивачці. У квартирі постійно був розгардіяш, оскільки донька їй не допомагала, зловживала алкоголем, ніде не працювала, забирала у неї гроші. Після смерті доньки ОСОБА_25 у 2024 році у квартирі стало чисто та прибрано.

Свідок ОСОБА_30 у судовому засіданні дала свідчення, що працює двірником у ОСББ «Нова Оселя». Знає, що у квартирі проживала ОСОБА_8 із сином ОСОБА_12 та донькою ОСОБА_28 . Періодично ОСОБА_8 просила її купувати для неї продукти харчування, ліки, бо вона незряча і їй ніхто не допомагав. Певний період ОСОБА_8 знаходилась у лікарні, а після її повернення сина ОСОБА_31 вона у квартирі більше не бачила. Після смерті ОСОБА_25 у квартирі стало чисто та прибрано.

Згідно із показами свідка ОСОБА_32 він є родичем ОСОБА_8 , а його донька здійснює догляд за нею і є її опікуном. Відповідачі тривалий час не проживають у квартирі, у такій тяжко було проживати те, що ОСОБА_15 та ОСОБА_25 зловживали алкоголем та вчиняли скандали. Надалі ОСОБА_15 залишив житло, ОСОБА_25 померла, після чого цього донька почала доглядати за ОСОБА_8 . Мають намір приватизувати вказану квартиру.

Суд критично оцінює показання свідків, оскільки вони чітко не вказали період часу відсутності відповідачів у спірній квартирі та не надали показань, які містять інформацію щодо предмету доказування, зокрема не навели неповажності причин непроживання відповідачів у спірній квартирі.

Таким чином, суд доходить висновку, що стороною позивача не зазначено, коли саме відповідачі залишили спірне житло (та, відповідно, з якого саме часу починається відлік передбаченого статтею 71 ЖК України строку), не доведено того, що вони втратили інтерес до спірного житла, а навпаки позивачка вказала, що відповідач ОСОБА_3 передає їй кошти щорічно. Відомостей про наявність іншого житла, яке належить відповідачам на праві власності, матеріали справи не містять. Отже, втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Виходячи із наведеного, із врахуванням необхідності дотримання принципу пропорційності та балансу інтересів сторін у спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, про необхідність у позові відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Оскільки суд дійшов висновку, що у позові слід відмовити, понесені позивачем судові витрати слід покласти на неї.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 274, 279, 280-282, 288, 354-355 ЦПК України,

у х в а л и в :

У позові ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Ліпенцева Катерина Вікторівна до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 в інтересах якої діє ОСОБА_6 , Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної чинності, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 06.11.2025 року.

Суддя Іванюк І.Д.