Справа № 214/9510/25
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Чернова Н.В.,

секретаря судового засідання: Нестеренко К.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу № 214/9510/25 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Корум Криворізький завод гірничого обладнання» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,

ВСТАНОВИВ:

24.09.2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гузєв І.Г. звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з Акціонерного товариства «Корум Криворізький завод гірничого обладнання» на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 302 800 грн.

Позовні вимоги представник позивача мотивує наступним, позивач в період з 01.04.2004 по 28.02.2009 року та з 02.03.2012 року по 04.06.2015 року, перебував в трудових відносинах з Акціонерним товариством «Корум Криворізький завод гірничого обладнання» та працюючи в цей час слюсарем-ремонтником копрового цеху, підпадав під вплив на його організм шкідливих факторів виробничого середовища, таких як аерозолі переважно фіброгенної дії, концентрація яких перевищувала гранично допустиму. Дія на організм позивача даних шкідливих виробничих факторів призвела до розвитку у нього хронічного професійного захворювання «вертеброгенна радикулопатія L5, S1 білатерально зі стійким больовим, м`язово-тонічним, нейродистрофічним синдромами на тлі остеохондрозу, спондилоартрозу, спондильозу попереково-крижового відділу хребта, протрузії дисків L3-L4 до 0,25 см, L4-L5 до 0,35 см, грижі диску L5-S1 до 0,45 см. Рецидивуючий перебіг. Фаза загострення. Порушення статико-динамічної функції хребта другого ступеня. Хронічний дифузний міокардит (за даними медичної документації). Стан після гемоімуносорбції. Повна блокада лівої ніжки пучка Гіса. Гіпертонічна хвороба ІІ стадія, 2 ступінь, ризик 3 (високий). СН стадія С зі зниженою систолічною функцією ЛШ (ФВ 38%), ХСН ІІА ст. І». Внаслідок вказаного захворювання позивачем втрачено професійну працездатність в ступені 20%. Представник позивача, вказує, що зазначене ушкодження здоров`я та втрата професійної працездатності призвели до спричинення позивачу немайнової шкоди, яка полягає у перенесенні больових відчуттів, обмеженні функцій організму, необхідності проходження тривалих курсів лікування, втрати позивачем можливості повною мірою реалізовувати свої звички та бажання, повноцінно працювати. Зазначив, що вказаний шкідливий виробничий фактор, який мав місце на робочому місці позивача, не усунуто з вини відповідача. Вказав, що викладені обставини свідчать про наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, за рахунок відповідача. Оцінюючи розмір завданої моральної шкоди позивач виходила з огляду на ступінь втрати працездатності, а також розмір прожиткового мінімуму, який визначений Законом України «Про державний бюджет на 2025 рік», враховуючи глибину, характер та тривалість душевних страждань, переживань, істотних недоотриманих благ внаслідок втрати працездатності в сумі 302 800 грн., яку просить стягнути з відповідача на свою користь.

Ухвалою суду від 25.09.2025 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін за наявними у справі матеріалами.

13.10.2025 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач заперечує проти позову в повному обсязі, просить відмовити у його задоволенні.

В обґрунтування своєї позиції, представник відповідача вказує, позивач нетривалий час працював на підприємстві; він перестав працювати на ньому понад 10 років тому; АТ "КОРУМ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" було його другим підприємством (з п`ятьох) зі шкідливими умовами праці. Варто розуміти, що загальний стаж роботи позивача у шкідливих умовах праці за Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) (далі Висновок ЛЕК) становить 32 роки 3 місяці. При цьому, на підприємстві відповідача позивач пропрацював 7 років, що, у відсотковому співвідношенні близько 22% від загальної тривалості роботи Позивача у шкідливих умовах праці. Окрім цього, необхідно враховувати, що, оскільки трудові відносини між позивачем та відповідачем мали місце більше ніж 10 років тому. Відповідач не може встановити яку точну кількість днів позивач безпосередньо працював у шкідливих умовах праці, оскільки навіть тижнева чи двотижнева відпустка, нетривалий лікарняний або будь- які інші причини відсутності на робочому місці, чи виконання іншої роботи, не пов`язаної безпосередньо з дією шкідливих умов праці, можуть істотно зменшити цю «юридично» встановлену тривалість роботи в шкідливих умовах праці. Згідно з тим же таки висновком ЛЕК, АТ "КОРУМ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" було другим з п`ятьох підприємств, де позивач піддавався впливу шкідливих умов праці. На інших чотирьох підприємствах Позивач пропрацював сумарно 25 років (тобто близько 78% всього часу роботи в шкідливих умовах праці) і вся ця робота мала місце до і після припинення трудових відносин з АТ "КОРУМ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ". В таких умовах, відповідач не вважає, що та кількість виробничих факторів, яка згадується в висновку ЛЕК як такі, що характеризують умови праці на АТ "КОРУМ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" як шкідливі, могла б призвести до такого негативного ефекту, а саме до набуття професійними захворюваннями ознак хронічних, що спричинило втрату працездатності Позивача у розмірі 20 %. Отже, оскільки позивач, працював на АТ "КОРУМ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" нетривалий час, це є фактом, який свідчить про те, що моральна шкода була завдана позивачу не АТ "КОРУМ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ", a іншими підприємствами, де останній працював значно більш тривалий час і значно пізніше. Кількість порушень з боку АТ "КОРУМ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ", згадана у Висновку ЛЕК, сама по собі не могла б спричинити набуття у Позивача саме хронічного професійного захворювання, і, як наслідок, і завдану ним моральну шкоду. З аналізу численних документів, пов`язаних з історією хвороби позивача, доданих ним до позовної заяви, можна зробити висновок, що перші ознаки хронічного професійного захворювання почали мати місце у 2023 році, тобто більш ніж через 8 років після припинення роботи позивача на АТ "КОРУМ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ". Щодо інших обставин, що свідчать про відсутність причинного зв`язку між роботою під впливом шкідливим умов праці на АТ "КОРУМ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" та завданням позивачу моральної шкоди. Більш того, звертає також увагу суду на те, що позивач, відповідно до його професійного маршруту, неодноразово працював піддаючись при цьому впливу шкідливих умов праці на різних підприємствах, піддаючись при цьому впливу шкідливих умов праці. При цьому, на АТ "КОРУМ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" позивач був прийнятий на роботу 01.04.2004 року. Зауважує, що навіть на той час, на роботодавців, умови праці на підприємствах яких відносилися до категорії «шкідливих», поширювалася законодавча вимога про прийняття працівника на роботу лише після проведення попереднього медичного огляду. Позивач після звільнення з АТ "КОРУМ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОд ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ" ще тричі приймався на роботу зі шкідливими умовами праці, тобто він щонайменше тричі визнавався таким, що не має ранніх ознак хронічного захворювання і є придатним до роботи в шкідливих умовах праці. З цього доцільно зробити висновок, що той вплив, який здійснювався на позивача в тих шкідливих умовах праці міг, після завершення роботи на кожному підприємстві, бути повністю нейтралізованим, аж до моменту працевлаштування на останнє підприємство ТОВ «ЗЛМЗ». Тобто, завдання моральної шкоди в такому разі має бути пов`язане саме з останнім підприємством, на якому працював позивач у шкідливих умовах. Всі ці факти у своїй сукупності свідчать про відсутність підстав вважати, що набуття позивачем саме професійних хронічних захворювань стало «об`єктивним наслідком» роботи останнього на АТ «КОРУМ КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ГІРНИЧОГО ОБЛАДНАННЯ». На підставі викладеного відповідач вважає, що вини відповідача в спричиненні шкоди здоров`ю позивача немає, розмір відшкодування завданої позивачу шкоди є необґрунтованим та безпідставним, не відповідає нормам матеріального права та судовій практиці, а також позивач працював в шкідливих умовах і на інших підприємствах.

В судове засідання сторони не з`явились.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гузєв І.Г. подав до суду заяву в якій просить справу розглядати за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

Представник відповідача Савельєва Т.Д. подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, відзив підтримує в повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та не замечувалось сторонами, що в період з 01.04.2004 по 28.02.2009 року та з 02.03.2012 року по 04.06.2015 року, перебував в трудових відносинах з Акціонерним товариством «Корум Криворізький завод гірничого обладнання» та працюючи в цей час слюсарем-ремонтником копрового цеху, підпадав під вплив на його організм шкідливих факторів виробничого середовища, таких як аерозолі переважно фіброгенної дії, концентрація яких перевищувала гранично допустиму. Вказані обставини підтверджуються трудовою книжкою позивача та Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання.

Згідно відомостей викладених компетентною комісією в акті «про розслідування хронічного професійного захворювання», у позивача виявлено хронічне професійне захворювання - «вертеброгенна радикулопатія L5, S1 білатерально зі стійким больовим, м`язово-тонічним, нейродистрофічним синдромами на тлі остеохондрозу, спондилоартрозу, спондильозу попереково-крижового відділу хребта, протрузії дисків L3-L4 до 0,25 см, L4-L5 до 0,35 см, грижі диску L5-S1 до 0,45 см. Рецидивуючий перебіг. Фаза загострення. Порушення статико-динамічної функції хребта другого ступеня. Хронічний дифузний міокардит (за даними медичної документації). Стан після гемоімуносорбції. Повна блокада лівої ніжки пучка Гіса. Гіпертонічна хвороба ІІ стадія, 2 ступінь, ризик 3 (високий). СН стадія С зі зниженою систолічною функцією ЛШ (ФВ 38%), ХСН ІІА ст. І».

У відповідності до відомостей внесених до трудової книжки позивача, підтверджується факт його перебування в трудових відносинах з відповідачем в період часу, вказаний в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання.

У зв`язку з даним професійним захворюванням позивач 14.05.2025 року вперше пройшов огляд експертною командою, за результатами якого позивачу вперше встановлено втрату професійної працездатності в ступені 20 % по професійному захворюванню, що підтверджується витягом з рішення ЕКОПФО №125/25/1235В від 16.07.2025 року.

Згідно медичної документації виданої на ім`я позивача та наявної в матеріалах справи, позивач неодноразово проходила лікування у зв`язку з професійним захворюванням, при госпіталізації до медичних закладів знаходили своє підтвердження скарги позивача на больові відчуття.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про охорону праці» державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

У відповідності зі ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз`яснив про право застрахованих громадян, що потерпілі на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

У відповідності зі ст. ст.23, 1167 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачу під час виконання нею трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які полягають в обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, призводять до відчуття болю та завдають незручностей позивачу у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, отримання лікування.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Наведені вище докази свідчать, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачу під час виконання трудових обов`язків, спричиняє йому моральні й фізичні страждання, які полягають у перенесенні фізичного болю, в суттєвому порушенні функцій організму, обмеженні можливості вести звичний спосіб життя, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, постійному перенесенні страждань у повсякденному житті, призводять до необхідності залучення додаткових зусиль для організації життя, отримання лікування.

Матеріали справи чітко доводять, що зазначені негативні явища мають місце в житті позивача у зв`язку з професійним захворюванням, яке призвело до втрати позивачем професійної працездатності в ступені 20%, тому суд приходить до висновку, що позивачу заподіяна моральна шкода.

Суд відхиляє заперечення відповідача про недоведеність факту завдання моральної шкоди, оскільки судом встановлено факт втрати позивачем працездатності внаслідок професійного захворюання, що об`єктивно призвело до Доводи представника відповідача щодо відсутності доказів вини відповідача суд також не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обґрунтовані правові підстав для покладення обов`язку з відшкодування моральної шкоди роботодавцем своєму працівнику, що втрати працездатність внаслідок професійного захворювання.

При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, істотність вимушених негативних змін в його житті, ступінь втрати професійної працездатності, виходить із засад розумності, виваженості та справедливості та визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 50 000 (п`ятдесят тис.) грн., що буде домірним спричиненій позивачу шкоді та достатнім для її відшкодування.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1 211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 76-81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Корум Криворізький завод гірничого обладнання» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Корум Криворізький завод гірничого обладнання» на користь ОСОБА_1 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ушкодження її здоров`я.

Стягнути з Акціонерного товариства «Корум Криворізький завод гірничого обладнання» в дохід держави судовий збір в розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання повного рішення шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Корум Криворізький завод гірничого обладнання», , юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Заводська, б. 1, 50057

Суддя: Н.В.Чернова