Справа № 288/1249/25
Провадження № 2/288/621/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року. селище Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Поліщук Р. М.,

з участю секретаря судових засідань - Плетенецької Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Попільня Житомирської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі позивач) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач) про стягнення заборгованості за договором кредиту в якому вказує, що 24 січня 2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено Договір про надання коштів у кредит № 73347476, який підписано електронним підписом позичальником, за умовами якого було надано відповідачу грошові кошти в розмірі 18000.00 гривень, які вона зобов`язувалася повернути у встановлений строк та сплатити проценти за користування кредитом.

Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в свою чергу відповідач свої зобов`язання за договором не виконала, в результаті чого виникла заборгованість в загальному розмірі 34578.00 гривень, яка складається з: - 18000.00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; - 5238.00 гривень сума заборгованості за процентами; - 2700.00 гривень сума заборгованості за комісією; - 8640.00 гривень сума заборгованості за процентами за понадстрокове користування.

26 червня 2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем було укладено договір факторингу № 26/06/25 за умовами якого позивач набув право грошової вимоги, в тому числі і за договором кредиту року укладеним з відповідачем, таким чином позивач набув право вимоги до відповідача за вищевказаним договором позики.

На підставі вищевикладеного, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики № 73347476 від 24 січня 2025 року у розмірі 34578.00 гривень та понесені судові витрати.

Ухвалою від 28 липня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі із викликом (повідомленням) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася, 27 жовтня 2025 року надала до суду клопотання в якому просила розгляд справи проводити у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Частина третя статті 211 ЦПК України визначає, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання була належним чином повідомлена, відповідно до статті 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів.

22 серпня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позов в якому вона вказує, що позовні вимоги не визнає з тих підстав, що позивач не може стягувати з неї комісію, нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснено поза межами строку дії кредитного договору, а також позивачем не надано підтвердження видачі кредиту, просить в задоволенні позову відмовити, а також зменшити проценти за користування кредитними коштами./а.с.74-88/

Від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якому вказує, що в матеріалах справи містяться докази, які підтверджують перерахування коштів на рахунок відповідача, сплату комісії та її розмір передбачено умовами договору, щодо сплати відсотків за кредитом вказує, що між сторонами було укладено додаткову угоду, якою продовжено строк кредитування, зазначає, що відповідачем не надано підтверджень щодо заперечень, викладених у відзиві, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. /а.с.90-94/

Згідно частини першої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Справу судом розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження, згідно зі статтями 274-279 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що 24 січня 2025 року між кредитодавцем товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позичальником ОСОБА_1 укладено Договір надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73347476, який підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 33282, за умовами якого: - за цим Договором Кредитодавець зобов`язується передати Позичальнику у власність грошові кошти, на погоджений умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок Позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу Позичальника, а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення Строку кредиту, або достроково, та сплатити Кредитодавцю плату від Суми кредиту та Комісію за надання кредиту /п.2.1./; - параметри та умови Кредиту: - сума кредиту 18000,00 гривень; - строк кредитування/строк договору 30 днів; - процентна ставка/день 0,100% (фіксована); - комісія за надання кредиту 15,00% від суми наданого Кредиту (що у грошовому виразі складає 2700,00 грн.); - дата надання кредиту 24 січня 2025 року, дата повернення кредиту 22 лютого 2025 року, денна процентна ставка 0.600 %, проценти за понадстрокове користування кредитом 4.00 % в день, - пеня 4 % в день, орієнтовна реальна річна процентна ставка 703.01 %, орієнтовна загальна вартість кредиту 21240.00 гривень /п.2.2./; - проценти за цим Договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок Кредиту, виходячи із строку фактичного користування Кредитом та до повного погашення заборгованості за Договором /п.2.5./. В реквізитах сторін ОСОБА_1 зазначено номер електронного платіжного засобу НОМЕР_1 . /а.с.13-20/

Розділом 5 Договору визначено, що перед укладанням (підписанням) Договору, Позичальник ознайомлюється з Паспортом споживчого кредиту та Офертою, що містить в тому числі проект Договору, Політикою конфіденційності, Правилами надання коштів та банківських металів у кредит, іншою інформацією про Кредитодавця та послуги, які ним надаються, в тому числі на Сайті Кредитодавця: інформацію, передбаченою Законом України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про споживче кредитування», Законом України «Про захист персональних даних».

Сторони несуть відповідальність відповідно до умов Договору та чинного законодавства України /п.10.1/; - порушенням умов Договору є невиконання та/або неналежне виконання (тобто виконання з порушенням умов) /п.10.2/; - позичальник несе повну відповідальність перед Кредитодавцем за повернення Кредиту, сплату Процентів та належне виконання зобов`язань за Договором усім своїм майном /п.10.3/; - у разі порушення строків повернення Кредиту Позичальником: - якщо сума Кредиту, що надається Позичальнику за Договором, перевищує розмір однієї мінімальної заробітної плати, встановленої на дату укладення Договору, користування Кредитом понад встановлений Договором строк нараховуються Проценти за понадстрокове користування Кредитом (його частиною) в розмірі, визначеному п. 2.2. Договору за кожен день такого користування з урахуванням обмежень, встановлених Законом України «Про споживче кредитування» та іншими актами законодавства /п.10.5.1/

В Додатку № 1 до Договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73347476 від 24 січня 2025 року Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 33282, вказано: - дати платежу; - кількість днів у розрахунку 30 днів; - чисту суму кредиту 21240.00 гривень; - сума кредиту за договором 18000.00 гривень; - проценти за користування кредитом 540 гривень; - комісія за надання кредиту 2700.00 гривень; - реальна річна процентна ставка 703.01 %; - загальна вартість кредиту 21240.00 гривень. /а.с.20-21/

Відповідно до Додаткової угоди № 14286366 до договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73347476 від 24 січня 2025 року, укладеної 21 лютого 2025 року між кредитодавцем - товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позичальником ОСОБА_1 , яка підписана позичальником електронний підписом одноразовим ідентифікатором 60151: - сторони домовились продовжити Строк кредитування на 29 днів та викласти п.п. 2.2.2. п. 2.2. Договору в новій редакції: «2.2.2. Строк кредитування/Строк Договору 59 днів». На період продовження строку користування Кредитом (пролонгації) до дати повернення Кредиту, що визначена п.п.2.1, п.2 Додаткової угоди, нарахування Процентів за користування Кредитом здійснюється за ставкою 1,00%. У зв`язку з цим викласти п.п.2.2.3. п. 2.2. Договору в наступній редакції: «2.2.3. Процентна ставка /день 1,00% (фіксована)»; - у зв`язку зі зміною Строку кредитування Сторони домовились також викласти в новій редакції стовбці 2, 3, 6, 7 Таблиці п. 2.2. Договору, а саме: - дата повернення Кредиту (останній день) 23 березня 2025 року; - денна процентна ставка/день - 1 %; - орієнтовна реальна річна процентна ставка 1061.34 %; - орієнтовна загальна вартість кредиту 26460.00 гривень. Номер електронного платіжного засобу: НОМЕР_1 . /а.с.21-22/

В Додатку № 1 до Договору надання коштів у кредит (з комісією за надання кредиту) № 73347476 від 24 січня 2025 року Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який підписано ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором 60151, вказано: - дати платежу; - кількість днів у розрахунку 59 днів; - чисту суму кредиту 26460.00 гривень; - сума кредиту за договором 18000.00 гривень; - проценти за користування кредитом 5760.00 гривень; - комісія за надання кредиту 2700.00 гривень; - реальна річна процентна ставка 1061.34 %; - загальна вартість кредиту 26460.00 гривень. /а.с.22-23/

Як вбачається з повідомлення товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» від 25 червня 2025 року, з метою надання вичерпної інформації щодо даних, які підтверджують видачу на банківські карти клієнтів онлайн-позик, право вимоги яких відступлено, надаємо наступну інформацію: - 7. ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , № Договору позики 73347476, № платежу 0ADD1777-A565-439D-9A30 2F6E8442F

BB3. /а.с.24/

Акціонерним товариством «Таскомбанк» за вих.№ 27885/47.1 від 14 липня 2025 року повідомлено «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» про те, що було здійснено перекази грошових коштів на рахунки одержувачів до яких емітовані електронні платіжні засоби, а саме: - дата операції 24.01.2025 15:59:41; - картка отримувача НОМЕР_1 ; - сума зарахування 18000.00 гривень; -TSL_ID 0add1777-a565-439d-9a30-2f6e8442fbb3; - код авторизації 621182; - відправник товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Додаткова інформація про платіж (згідно інформації отриманої від товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»: ОСОБА_1 ; код 0ADD1777-A565-439D-9A30-2F6E8442FBB3, сума 18000,00 грн., дата транзакції 24.01.2025, договір №73347476, дата договору 24.01.2025, маскований номер картки НОМЕР_1 . /а.с.24/

Згідно розрахунку суми заборгованості за договором позики № 73347476 від 24 січня 2025 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 26 червня 2025 року становить 34578.00 гривень, а саме: - заборгованість за тілом кредиту 18000.00 гривень; - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами 5238.00 гривень; - заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією 2700.00 гривень; - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за понадстрокове користування 8640.00 гривень. /а.с.12-13/

26 червня 2025 року між фактором товариством з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» та клієнтом товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу № 25/06/25 за умовами п.1.1. якого: - за цим договором Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується прийняти такі Права вимоги та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (Ціна придбання) за відповідний Реєстр за плату, у передбачений цим Договором спосіб. /а.с.25-28, 29-32/

Відповідно до Реєстру прав вимог № 26/06/25-02 від 26 червня 2025 року, клієнт товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступає факторові товариству з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» право вимоги заборгованостей до боржників на умовах передбачених договором факторингу № 26/06/25 від 26 червня 2025 року, згідно з наступним реєстром: - № 69, ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , Договір № 73347476 від 24 січня 2025 року, сума заборгованості за тілом 18000.00 гривень; - сума заборгованості за процентами за користування 5238.00; - сума заборгованості за понадстрокове користування 8640.00 гривень; - комісія за надання позики 2700.00 гривень; - сума заборгованості разом 34578.00 гривень; кількість днів прострочення 95. /а.с.32-35, 36/

Згідно розрахунку суми заборгованості за договором позики № 73347476 від 24 січня 2025 року, за період з 25 червня 2025 року по 21 липня 2025 року заборгованість ОСОБА_1 становить 34578.00 гривень, а саме: - заборгованість за тілом кредиту 18000.00 гривень; - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами 5238.00 гривень; - заборгованість за нарахованою та несплаченою комісією 2700.00 гривень; - заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за понадстрокове користування 8640.00 гривень. /а.с.5/

На виконання ухвали суду про витребування доказів, акціонерним товариством «Універсал Банк» надано інформацію про те, що: - банківська картка НОМЕР_3 була емітована банком на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ). /а.с.59/

У Виписці про рух коштів по картці від 30 липня 2025 року, клієнт ОСОБА_1 , картка НОМЕР_3 , період 24 січня 2025 року 27 січня 2025 року наявна інформація про зарахування 24 січня 2025 року о 15:59:43 коштів у розмірі 18000.00 гривень.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, з тих підстав, що вона не виконує свої зобов`язання з повернення коштів, внаслідок чого утворилась заборгованість.

За змістом статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

В силу частини першої статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено частиною першою статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Із положень частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року № 675-VІІІ (далі - Закон № 675-VIII), слідує, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону № 675-VIII, пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

За змістом частини шостої статті 11 Закону № 675-VIII, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана, зокрема, шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтю 12 цього Закону.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (статті 12 Закону № 675-VIII).

В силу пункту 6 частини першої статті 3 Закону № 675-VIII, електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Частиною першою статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Відповідно до статті 514 ЦК України, частини першої статті 516 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини першої статті 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

Відповідно до статей 1080, 1084 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.

Судом встановлено, що між відповідачем та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики в якому погоджено умови надання кредиту, строк та порядок його повернення, даний договір підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, а також в подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду, якою збільшено строк кредитування з 29 днів до 59 днів, разом з тим, відповідач не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість, при цьому право грошової вимоги до відповідача правомірно перейшло до позивача на підставі договору факторингу, в зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості, а тому враховуючи, що відповідач умови договору позики добровільно не виконує, при цьому позивач набув права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором.

Щодо заперечень відповідача у відзиві відсутності підтверджень видачі кредиту, суд зазначає наступне.

В постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа № 372/223/17) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).

Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), є проявом принципу доброї совісті та базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

В Договорі надання коштів у кредит, зазначено особисті дані відповідача та номер її електронного платіжного засобу НОМЕР_1 та акціонерним товариством «Універсал Банк» повідомлено, що банківська картка НОМЕР_3 емітована банком на ім`я відповідача ОСОБА_1 , крім того надано виписку руху коштів на картці, які підтверджує зарахування на вказаний рахунок 24 січня 2025 року о 15:59:43 годині коштів у розмірі 18000.00 гривень.

Таким чином, відповідач будучи обізнаною про підписання кредитного договору, порядку погашення кредиту та сплати відсотків, не вчиняла дії щодо захисту, на її думку, порушених прав на отримання кредитних коштів за вказаним договором, при цьому вчинення вказаних дій узгоджується з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 31січня 2025 року у справі № 235/8060/15-ц (провадження № 61-6952св24), а зазначені у відзиві доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки відповідачем не надано доказів на обґрунтування своїх заперечень та не спростовано факт отримання коштів у кредит.

Суд звертає увагу на те, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину тощо) вказується особа, яка створила замовлення.

Аналогічні правові висновки зроблені Верховним Судом, наприклад, у постановах від 12 січня 2021 у справі № 524/5556/19, від 10 червня 2021 у справі №234/7159/20, які, відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до цих спірних правовідносин.

З наведених обставин справи вбачається, що договір надання коштів у кредит на підставі якого позивачем заявлено про стягнення заборгованості, був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора та наданням персональних даних відповідача.

Отже, виходячи з вищенаведених положень законодавства та встановлених обставин справи, посилання відповідача у відзиві на те, що вона не укладала договір надання коштів у кредит, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу нею на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

У свою чергу, доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, РНОКПП, реквізити банківської картки на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону), які до того ж відповідають даним зазначеним нею у договорі, були використані неправомірно для укладення кредитного договору від її імені, нею до суду не надано. Також слід звернути увагу на те, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій не зверталася, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 26 червня 2025 року, наданого позивачем, заборгованість відповідача складає: - 34578.00 гривень, а саме: - 18000.00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; - 5238.00 гривень сума заборгованості за процентами; - 2700.00 гривень сума заборгованості за комісією; - 8640.00 гривень сума заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, з неї належить стягнути: - 18000.00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; - 5238.00 гривень сума заборгованості за процентами; - 2700.00 гривень сума заборгованості за комісією, при цьому суд враховує, що розмір комісії та порядок її сплати визначено п.2.2.4. Договору, а порядок, умови та підстави її нарахування врегульовано у п.6.3. Договору.

Щодо заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 8640.00 гривень заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування, суд зазначає наступне.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 19 червня 2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц зазначила, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16 вказано, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

У спірних правовідносинах погодженим строком кредитування є строк 30 днів /п.2.2 Договору позики/, який був змінений на підставі додаткової годи на строк 59 днів, а тому кредитор вправі нараховувати проценти за користування позикою за період погодженого строку позики (кредитування).

Пунктом 10.5 Договору передбачено нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом в розмірі, визначеному п.2.2. Договору за кожен день такого користування, тобто сторони унормували такий випадок і передбачили можливість нарахування процентів за користування кредитом поза межами строку кредитування.

У спірних правовідносинах суд ураховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 (п.п. 115-116, 128):

«Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови).

Тобто твердження скаржників про те, що проценти за «користування кредитом» нараховуються не лише в межах строку кредитування, а й після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння скаржниками правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання. Проценти, які можуть бути нараховані поза межами строку кредитування (чи після вимоги про дострокове погашення кредиту), є мірою цивільно-правової відповідальності та сплачуються відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».

Здійснивши тлумачення умов договору, суд дійшов висновку, що передбачаючи можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, сторони не мали на увазі встановлення такого нарахування як міри відповідальності згідно статті 625 ЦК України, а визначили його саме як плату за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»), що законом не передбачено.

Таким чином, нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом після 24 березня 2025 року, тобто після закінчення строку кредиту, встановленого сторонами в договорі про надання коштів у кредит та додатковій угоді до договору, є безпідставним, а тому заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 8640.00 гривень заборгованості за процентами, нарахованими за понадстрокове користування, задоволенню не підлягають.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, з неї належить стягнути кошти в розмірі 25938.00 гривень, а саме: - 18000.00 гривень сума заборгованості за основною сумою боргу; - 5238.00 гривень сума заборгованості за процентами; - 2700.00 гривень сума заборгованості за комісією.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в розмірі 25938.00 гривень.

Представник позивача при зверненні до суду також просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України)

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 141 ЦПК України).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, Позивачем надано: - Договір № 01-11/24 про надання правової допомоги від 01 листопада 2024 року /а.с.36-40/; - витяг з Акту № 16-П приймання-передачі наданої правничої допомоги, в якому визначено, що послуги за надання правничої допомоги при зверненні до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості становлять 3500.00 гривень /а.с.40/; - акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги /а.с.41-42/; - платіжну інструкцію /а.с.42/.

Як визначено нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).

Відповідно до статті частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні до суду позовної заяви сплачено судовий збір в розмірі 2422.40 гривень /а.с.6/, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно із вимогами норм частини другої статті 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом частково задоволено позовні вимоги у розмірі 25938.00 гривень із заявлених 34578.00 гривень, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати, понесені позивачем у межах цієї справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2625.46 гривень (3500.00 х 25938.00 / 34578.00) та сплачену суму судового збору в розмірі 1817.12 гривень (2422.40 х 25938.00 / 34578.00).

Керуючись статтями 514, 516, 610, 612, 626, 628, 634, 638, 1048, 1054, 1055, 1077, 1078, 1080, 1084 ЦК України; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 133, 137, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 274-279, 352, 354-355 ЦПК України; суд,-

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (, місцезнаходження юридичної особи: 08200, місто Ірпінь, вулиця Стельмаха Михайла,9А, офіс 204, банківські реквізити: НОМЕР_4 відкритий в ПУМБ, код банку - 334851) суму заборгованості за Договором кредиту № 73347476 в розмірі 25938.00 гривень, з яких: - 18000.00 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; - 5238.00 гривень - сума заборгованості за процентами; - 2700.00 гривень - сума заборгованості за комісією.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (, місцезнаходження юридичної особи: 08200, місто Ірпінь, вулиця Стельмаха Михайла,9А, офіс 204, банківські реквізити: НОМЕР_4 відкритий в ПУМБ, код банку - 334851) витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 2625.46 гривень та сплачений судовий збір в розмірі 1817.12 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Р. М. Поліщук