Справа №278/4468/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2025 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Дубовік О. М., розглянувши за провилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом заступника керівника Житомирської окружної прокуратури, що поданий в інтересах держави в особі Житомирської військової адміністрації до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та ОСОБА_1 про визнання незаконним, скасування наказу і зобов`язання повернути земельну ділянку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Державне підприємство "Бердичівське лісове господарство" та за зустрічним позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору КЕВ м. Житомира із вимогами до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області та ОСОБА_1 про визнання незаконним, скасування наказу і зобов`язання повернути земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

У провадженні суду перебуває вище вказана цивільна справа.

Ухвалою судді від 14.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

04.08.2025 ухвалою суду позовну заяву залишено без руху (а.с. 177-178).

07.08.2025 від прокурора Кравцова Г.Є надійшла заява, в якій він просив продовжити розгляд справи, в обргунтування вказував, що питання добросовісності/недобросовісності відповідачів вирішується судом на стадії ухвалення рішення суду, а також зазначив, що дана норма закону не застосовується до спірних правовідносин, оскільки не має зворотної дії в часі (а.с. 180).

Від представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир Кур`янової Н.М. 13.08.2025 надійшла заява, в якій вона просить скасувати ухвалу про залишення без руху та продовжити розгляд справи по суті (а.с. 194).

18.08.2025 від представника відповідача адвоката Кононенко А.А. надійшли заперечення на клопотання про продовження розгляду справи, одночасно просила залишити позовну заяву без розгляду, оскільки позивачем не усунено недоліків (а.с. 203).

Від представника Міністерства оборони України 20.08.2025 надійшла заява, в якій він просить продовжити розгляд справи, в обгрунтування зазначає, що законом не передбачено зворотну дію у часі положень ч. 4 ст. 177 ЦПК України (а.с. 210).

Суд дослідивши надані сторонами заяви та клопотання, а також матеріали справи, приходить до наступного висновку.

09.04.2025 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилання захисту прав добросовісного набувача" (далі - Закон №4292-ІХ), абзацом 1 пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення якого внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, зокрема, до статей164,174 Господарського процесуального кодексу України.

Також, Законом №4292-ІХ доповнено статтю 390 Цивільного кодексу України частиною п`ятою наступного змісту:

"Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви".

При цьому Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №4292-ІХ передбачено, що положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:

нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;

нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Тобто доводи прокурора Кравцова Г.Є. та представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир Кур`янової Н.М. не відповідають вимогам законодавства та судом не приймаються до уваги, із підстав зазначених вище.

З системного аналізу вказаних норм закону, які мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, вбачається, що за наслідками розгляду справи про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади суд ухвалює рішення про витребування майна виключно за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. При цьому, приймаючи рішення про витребування майна, суд вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві. Перерахування грошових коштів здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Таким чином, внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості спірного майна на депозитний рахунок суду є обов`язковою умовою для подальшого розгляду справи про витребування майна у добросовісного набувача. Невчинення таких дій унеможливлює ухвалення позитивного рішення у справі та, як наслідок, поновлення порушеного права держави або територіальної громади, за захистом якого звернувся прокурор.

Вказані норми є обов`язковими для застосування у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності Законом № 4292-ІХ.

Фактично, норми, що зобов`язують вносити вартість спірного нерухомого майна на депозитний рахунок суду, мають компенсаційний та забезпечувальний характер, оскільки їхньою метою є захист порушених прав усіх учасників спірних правовідносин, зокрема й добросовісного набувача.

Так, компенсація вартості витребуваного майна матиме місце у випадку задоволення позову та вилучення майна з володіння набувача, який є добросовісним, а позивач (держава або територіальна громада) отримує право зворотної вимоги до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника.

Водночас, з метою забезпечення захисту прав добросовісного набувача, закон передбачає, що грошові кошти у розмірі вартості спірного майна мають бути внесені на депозитний рахунок суду, що здійснює розгляд справи, що створює умови для справедливої компенсації при прийнятті судом рішення у справі про задоволення позову.

У рішенні ЄСПЛ у справі "МПП "Фортеця" проти України" зазначено, що необхідність виправити стару "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, добросовісно набуте особою, яка покладалася на законність дій органу державної влади. Ризик будь-якої помилки органу державної влади має покладатися на саму державу і помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавлених осіб. У контексті скасування помилково наданого права власності принцип належного урядування може не лише покладати на органи державної влади обов`язок діяти невідкладно при виправленні своєї помилки, але й може також вимагати виплати колишньому добросовісному власнику належної компенсації або іншого виду відповідного відшкодування.

Відтак суд, відповідно до приписів Закону № 4292-ІХ, очікує від учасників справи, в тому числі й від прокурора, вчинення обов`язкових дій, спрямованих виключно на забезпечення дотримання порядку розгляду справи та захист прав інших учасників справи за наслідками її розгляду.

У разі задоволення позову в цій справі право власності відповідача ОСОБА_1 , яка придбала спірне нерухоме майно у встановленому законом порядку, зазнає втручання, яке прирівнюється до "позбавлення" власності в розумінні другого речення першого пункту статті 1 Першого протоколу.

Водночас, принцип законності вимагає від держави створювати такі судові процедури, які б забезпечували необхідні процесуальні гарантії та, відповідно, дозволяли б національним судовим органам ефективно та справедливо вирішувати спори між приватними особами (див. рішення у справі "Совтрансавто Холдінг проти України").

Втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (див. рішення у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції").

Щодо клопотання представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир Кур`янової Н.М., у якому вона зазначає, що ними було подано окремий позов, та просить поновити провадження та проводити подальший розгляд справи, суд зазначає, що ухвалою суду від 14.03.2023 прийнято позовну заяву та вирішено залучити дану особу, як учасника даної справи, а саме: третя особа, яка заявляє вимоги на предмет спору (том 2 а.с. 178-179).

Підстави залишення позову без розгляду врегульовано положеннями статті 257 ЦПК України, яка містить вичерпний перелік таких підстав.

Оскільки суд прийшов до висновку про залишення первісного позову без розгляду, а позовна заява третьої особи, яка заявляє вимоги на предмет спору, пов`язана із подальшим вирішенням спору по суті, то суд прийшов до висновку, що даний позов також слід залишити без розгляду, оскільки позовні вимоги не роз`єднані та, як вказано в ухвалі від 14.03.2023 позовні вимоги фактично продублював заявлени вимоги прокурора.

Враховуючи, що за наслідками розгляду цієї справи можливе ухвалення судом рішення про витребування спірного майна у набувача, який може бути визнаний судом добросовісним, суд обґрунтовано зобов`язав прокурора здійснити передбачені Законом № 4292-ІХ дії з метою забезпечення подальшого розгляду справи судом та дотримання балансу інтересів сторін, зокрема шляхом реалізації визначеного новою редакцією статті 390 Цивільного кодексу України порядку.

При цьому прокурор зазначає, що невнесення ним вартості спірного майна на депозитний рахунок суду виключає можливість постановлення рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, але не виключає можливість розгляду справи за позовом прокурора та ухвалення судом рішення про витребування майна у недобросовісного набувача.

Однак суд позбавлений можливості встановити добросовісність набувача на цій стадії розгляду справи, а відтак, оскільки зазначена обставина залишатиметься невизначеною до закінчення розгляду справи та ухвалення судом рішення по суті спору, суд має вжити всіх заходів з метою захисту прав відповідача, як потенційно добросовісного набувача.

Щодо позиції представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир Кур`янової Н.М., що вказана норма не розповсюджується на правовідносини, які склались між учасниками справи, оскільки спірна земельна ділянка відоситься до земель оборони.

У відповідності до змін, внесених до ст. 388 ЦК України, дія положень цієї частини не поширюється на випадки, якщо майно на момент вибуття з володіння держави або територіальної громади належало, зокрема, до об`єктів та земель оборони (пп. в ч. 3 ст. 388 ЦК України). Однак суд зазначає, що предметом спору наразі є саме визначення (встановлення) до якої категорії змель належить спірна земельна ділянка.

У відповідності до договору купівлі - продажу земельної ділянки від 14.12.2020 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , цільове призначення спірної земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства. Відтак суд не може погодитись з думкою прокурора в цій частині. У зв`язку з окресленим вище, суд вважає за необхідне роз`яснити, що на даній стадії розгляду справи судом не вирішується питання належності, допустимості, достовірності чи достатності доказів, дослідження яких відбувається лише під час розгляду справи по суті, а оцінка під час ухвалення судового рішення, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, буде надана під час ухвалення рішення по суті.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що прокурором не доведено відсутність підстав для покладення на нього обов`язку надання суду експертно-грошової оцінки вартості спірного нерухомого майна, здійснену в порядку, визначеному законом, чинну на дату подання позовної заяви, документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна та доказів доплати судового збору, з урахуванням наданої оцінки (експертно-грошової оцінки спірного майна), здійсненої в порядку, визначеному законом, чинної на дату подання позовної заяви.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Ураховуючи наведене, з огляду на невиконання прокурором вимог ухвали суду 28.04.2025 про залишення позовної заяви без руху у цій справі, суд залишає позов без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Водночас суд звертає увагу прокурора на те, що згідно з ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись п. 8 ч. 1 ст. 257, 260 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Залишити позов без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повну ухвалу складено та підписано 06.11.2025.

Суддя О. М. Дубовік