РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

05 листопада 2025 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Сьомченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Михайлівська селищна територіальна громада Василівського району Запорізької області в особі Михайлівської селищної військової адміністрації, про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

19.08.2025 позивачка ОСОБА_1 в особі представника адвоката Луценко С.М. звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позов мотивує тим, що вказаний житловий будинок належав на праві власності її матері і увійшов до спадкової маси. Спадкоємцями за законом першої черги є вона та її сестра ОСОБА_2 як діти спадкодавця. Остання заяву про прийняття спадщини нотаріусу у встановлений законом строк не подала, тобто є такою, що спадщину не прийняла. Вона ж в установленому законом порядку звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, нотаріусом була заведена спадкова справа, їй видано свідоцтво про право на спадщину у вигляді грошових вкладів в банках, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді вказаного житлового будинку нотаріусом їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно. У зв`язку з цим вона не може в нотаріальному порядку оформити своє право власності на зазначений житловий будинок і звернулась до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 20.08.2025 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено підготовче засідання.

Цією ж ухвалою витребувано у приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Кузнєцової Н.М. копію спадкової справи №15/2024, яка заведена після смерті ОСОБА_3 ..

Відповідні документи надійшли до суду 15.09.2025.

Ухвалою суду від 17.09.2025 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Михайлівську селищну територіальну громаду Василівського району Запорізької області в особі Михайлівської селищної військової адміністрації.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Луценко С.М. не прибули, подали заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибула за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, відзиву на позов чи зустрічного позову не подала.

Представник третьої особи Михайлівської селищної територіальної громади Василівського району Запорізької області в особі Михайлівської селищної військової адміністрації Бабанін В.О. в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить прийняти рішення на розсуд суду.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін та третьої особи, в т.ч. у відсутність відповідачки ОСОБА_2 на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності.

Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно.

Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той із подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Суд встановив, що позивачка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідачка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є доньками ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт.Михайлівка Василівського р-ну Запорізької області.

Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав на праві власності померлій ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 10.11.1978 виконкомом Михайлівської ради депутатів Запорізької області та зареєстрованого в Михайлівському районному БТІ 10.11.1978, реєстровий №3/30 в реєстровій книзі №11.

Вказаний житловий будинок з господарськими спорудами розташований на земельній ділянці загальною площею 0,15га, кадастровий номер :36:003:0030, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30.12.2021.

Право власності на зазначений житловий будинок в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровано.

Спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на момент своєї смерті була зареєстрована та проживала в зазначеному житловому будинку.

Позивачка ОСОБА_1 як спадкоємиця за законом першої черги у встановленому законом порядку звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 і 31.01.2024 приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Кузнєцовою Н.М. була заведена спадкова справа №15/2024, у Спадковому реєстрі №71929372.

Відповідачка ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 у встановленому законом порядку до нотаріуса не зверталась, на момент смерті спадкодавця з нею за однією адресою не проживала, у зв`язку з чим вважається такою, що спадщину не прийняла.

05.02.2025 приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Кузнєцовою Н.М. позивачці ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом у вигляді грошових коштів (вкладів) на банківських рахунках спадкодавця, реєстровий №382, інформація про що 05.02.2025 внесена до Спадкового реєстру.

Постановою приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Кузнєцової Н.М. від 14.07.2025 позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане нерухоме майно.

Відповідно до листа Михайлівської селищної військової адміністрації Василівського району Запорізької області №01-21/871 від 25.07.2025, територія Михайлівської селищної територіальної громади Василівського району Запорізької області є тимчасово окупованою територією з 28.02.2022. КП «Михайлівське архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» Михайлівської селищної ради не здійснює свою діяльність. Матеріали інвентарних справ/архівів/реєстрових книг, що знаходились на зберіганні у КП «Михайлівське АП та ТІБ» Михайлівської селищної ради, на підконтрольну Україні територію не переміщувались.

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

В даному випадку суд враховує, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в установленому законом порядку. Лише у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, в т.ч. з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна за спадкодавцем, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Крім того, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст.392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Так, суд вважає встановленим та доведеним, що позивачка ОСОБА_1 правомірно набула право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері ОСОБА_3 , оскільки є спадкоємицею за законом першої черги та звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, тобто у встановленому законом порядку прийняла спадщину. При цьому, нотаріусом позивачці було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_3 на інше спадкове майно грошові вклади в банківських установах. Однак у видачі їй свідоцтва про право на спадщину у вигляді вищевказаного житлового будинку нотаріусом було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове нерухоме майно, що підтверджено належним чином постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

При цьому, суд вважає, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 спадкодавець ОСОБА_3 також набула правомірно на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 10.11.1978 виконкомом Михайлівської ради депутатів Запорізької області. Вказане свідоцтво було зареєстровано в Михайлівському районному БТІ 10.11.1978, реєстровий №3/30 в реєстровій книзі №11, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням.

Разом з тим, на даний час перевірити цю реєстрацію не має можливості, оскільки вказане БТІ знаходиться на тимчасово окупованій території України та не здійснює свою діяльність, інформація про переміщення інвентарних справ на підконтрольну територію відсутня. Відомості про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно також відсутні.

Однак, на думку суду, відсутність державної реєстрації права власності на вказане спадкове майно в державному реєстрі за спадкодавцем ОСОБА_3 не позбавляє позивачку як спадкоємця за законом права на спадщину, оскільки вона належить їй з моменту відкриття спадщини.

Отже, позивачка ОСОБА_1 позбавлена права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину у вигляді зазначеного житлового будинку з господарськими спорудами, яка залишилась після смерті її матері, чим порушується (не визнається) її право власності на спадкове майно.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач унаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року).

На підставі вищевикладеного, виходячи з вимог діючого законодавства, завдань цивільного судочинства, принципів верховенства права, законності, пропорційності, справедливості та розумності, суд вважає необхідним захистити порушене право позивачки шляхом визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно.

Таким чином, позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.15,16,316,321,328,392,1216,1218,1223,1261,1268,1269,1297 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,258,263-265,280,282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок (літ.А1), загальною площею 67,6кв.м., з господарськими спорудами (веранда літ.а1, літня кухня літ.В1, сарай літ.Г1,Ж1, К1, підвал літ.г1, гараж літ.Д1, душ літ.Л1, вбиральня літ.у1, огорожа №1, водопровід №2) АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.А. Мурашова

05.11.2025