Провадження №2/748/322/25
Єдиний унікальний № 748/66/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" листопада 2025 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Костюкової Т.В.,

за участю секретарів судового засідання Орішко К.В., ОСОБА_1

позивача - ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача Каптана М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Центру протимінної діяльності, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: начальник Центру протимінної діяльності Бірюков Євгеній Михайлович про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат Кутуков Сергій Олександрович, 06.01.2025 року, засобами поштового зв`язку, звернулись до суду з позовом до Центру протимінної діяльності у якому просять:

- визнати незаконним та скасувати, в частині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , наказ начальника Центру протимінної діяльності від 02 грудня 2024 року №338 про звільнення з роботи з 02 грудня 2024 року;

- поновити ОСОБА_2 на роботі з 03 грудня 2024 на посаді прибиральника службових приміщень Центру протимінної діяльності;

- стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу через незаконне звільнення з роботи.

- стягнути з Центру протимінної діяльності на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір та понесені витрати на правничу допомогу адвоката

Позов обґрунтовується, тим, що на підставі наказу начальника Центру протимінної діяльності від 02 грудня 2024 року №338 її було звільнено з посади прибиральника службових приміщень з 02 грудня 2024 року у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці. Позивач зазначає, що про суть та обґрунтованість змін істотних умов праці для прибиральника службових приміщень роботодавцем до неї доведено не було, заяву на відмову від продовження роботи на змінених умовах вона не писала, а лише заначила, що не згодна з новим графіком роботи, бо такий був доведений до її відома не завчасно, у зв`язку з чим порушені її трудові права, внаслідок чого позивачка звертається до суду з даним позовом.

Чернігівським районним судом Чернігівської області ухвалою від 08 січня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в цій справі.

У строк встановлений судом відповідач подав відзив на позовну заяву. В якому відповідач зазначає, що позивачка 16 листопада 2023 року до 02 грудня 2024 року працювала у відповідача на посаді прибиральника службових приміщень. За наказом Центру протимінної діяльності від 28.11.2024 року № 363 ОСОБА_2 змінено істотні умови праці у зв`язку з необхідністю виконання розпорядження Голови Адміністрації Державної спеціальної служби № 321 дск від 03.09.2024, № 322 від 04.09.2024 та наказу начальника Центру протимінної діяльності від 06.09.2024 №265 про дотримання розосередження особового складу та встановлено неповний робочий час 20 годин на тиждень із з графіком з 07:00 до 09:00 год та з 13:00 до 15:00 год з понеділка по п`ятницю, з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу . З вказаним Наказом Позивачка ознайомлена та подала заяву про те, що вона не згідна з даним наказом, відмовилася працювати на нових умовах , у зв`язку з чим її було звільнено 02.12.2024 року з посади прибиральника службових приміщень групи забезпечення відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, в зв`язку з відмовою від проходження роботи в зв`язку зі зміною істотних умов праці. Відповідач також вказує, що позивач пропустила місячний строк звернення до суду встановлений ч. 2 ст. 233 КЗпП України з огляду на те, що про порушене право ОСОБА_2 , дізналася 02.12.2024 року, а до суду звернулася 06.01.2025 року., заяви про поновлення строку звернення до суду не надано. Також вказує, що інформація про зміни у роботі Центру протимінної діяльності доводилася до позивача під підпис на контрольних шикуваннях особового складу Центру про, що 20.09.2024 року вона поставила підпис про ознайомлення з нормативними актами Голови Адміністрації Державної спеціальної служби № 321 дск від 03.09.2024, № 322 від 04.09.2024 та наказу начальника Центру протимінної діяльності від 06.09.2024 №265 . Відповідач вказує, що ОСОБА_2 зазначивши у заяві від 02.01.2025 року що з наказом щодо істотних змін та графіком роботи не згідна, остання відмовилась від продовження роботи на нових умовах, а тому були наявні підстави для її звільнення за п.6 ч.1 ст36 КЗпП України., переважне право залишення на роботі та обов`язок запропонувати іншу роботу на підприємстві у Центру був відсутній так як звільнення позивачки відбулося на підставі за п.6 ч.1 ст36 КЗпП України, а не п.1 ст.40 КЗпП України .

Начальник Центру протимінної діяльності Бірюков Євгеній Михайлович, який бере участь у розгляді справи в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, правом на надання пояснень не скористався.

03.02.2025 року позивачем була надана відповідь на відзив. У вказаній заяві по суті позивач вказує, що ОСОБА_2 після зміни істотних умов праці вийшла на роботу та приступила до її виконання, тим самим прийнявши нові умови, однак відповідач її звільнив з роботи. Зазначає, що строк звернення до суду не пропущено, так як з позовом ОСОБА_2 звернулася 27.12.2024 року шляхом направлення рекомендованою поштовою кореспонденцією позовні вимоги просить задовольнити повному обсязі.

Відповідач у строк встановлений судом надав заперечення на відповідь на відзив, з яких вказує, що зазначаючи про наявність фіскального чеку позивач додає два чеки, у яких не заначено прізвища відправника , відсутній опис вкладеного до поштового відправлення, що не дає можливість стверджувати щодо вказаного поштового відправлення за 27.12.2024 року була вкладена саме позовна заява , з якою позивач звертається до суду. Крім того, відповідач зазначає, що доказів того, що позивач 02.12.2024 року вийшла на роботу та її виконувала матеріали справи не містять, з урахуванням чого відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою від 18 березня 2025 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті .

У судовому засідання позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених у заявах по суті, просили суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача позов не визнав в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні з підстав викладених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив.

Начальник Центру протимінної діяльності Бірюков Євгеній Михайлович в судове засідання не з`явився. Разом з тим в матеріалах справи міститься заява від 22.01.2025 року, відповідно до якої просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає ( а.с 55)

Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що закріплено в статті 43 ЦПК України.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши усі надані йому докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості і достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому дослідженні усіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, керуючись законом, створивши при цьому учасникам справи всі необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання обов`язків, дійшов таких висновків.

У статті 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року закріплено, що кожна людина має право на працю, на вiльний вибiр роботи, на справедливi i сприятливi умови працi та на захист вiд безробiття.

Змістом частини 1 статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. При цьому частина 6 даної статті зазначає, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (стаття 51 КЗпП України).

Між сторонами виникли трудові правовідносини, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Кодексу законів про працю України.

Відповідно до ст. 36 Кодексу законів про працю України підставами припинення трудового договору, в тому числі й серед іншого є : 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45); 6) відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі наказу Центру протимінної діяльності (по стройовій частині) № 338 від 02.12.2024 року звільнено з посади прибиральника службових приміщень групи забезпечення відповідно до п.6 ч.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці ( а.с 7)

Отже, підставою припинення трудового договору є п. 6 ч.1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, а саме відмова ОСОБА_2 від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.

В силу приписів норми частини третьої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. У період дії воєнного стану норми частини третьої статті 32 щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не застосовуються згідно із Законом № 2136-IX від 15.03.2022\

У постанові Верховного Суду України від 23 березня 2016 року в справі № 6-2748цс15 вказано, що :«згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Пунктами третім та четвертим статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6статті 36 цього Кодексу.

Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

У період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті32та статтею103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов (частина друга статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»).

У статті 32 КЗпП України наведено перелік умов праці, які можна вважати істотними, до яких в тому числі належать, зокрема: система та розмір оплати праці, пільги, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад. Наведений перелік не є вичерпним, оскільки істотними можуть вважатися й інші умови праці».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 317/181/19 (провадження № 61-21021св21) зазначено, що: «… зміна істотних умов праці відбувається за тією самою посадою, у тій самій установі, де працівник працював до такої зміни.

Тобто при зміні істотних умов праці, посада, яку обіймає працівник, залишається у штатному розписі, але змінюються умови трудового договору - система та розмір оплати праці, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад без зміни трудової функції, тощо, тобто зміни, які ведуть до звуження чи розширення трудової функції працівника за укладеним з ним трудовим договором, дія якого продовжується.

Такі ж висновки викладено у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 601/1513/18 (провадження № 61-2741св19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 752/346/18 (провадження № 61-13072св19), від 30 листопада 2022 року у справі № 455/1377/18 провадження № 61-8362св22.

З дослідженого в судовому засіданні Положення про Центр протимінної діяльності, який затверджено наказом Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту від 03.10.2024 року № 363 вбачається, що Центр протимінної діяльності утворюється Міністерством оборони України є структурним підрозділом Державної спеціальної служби транспорту , діяльність якого спрямовується, координується та контролюється через заступника Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту. Центр очолює начальник, який відповідно до п. 10 має право встановлювати розпорядок дня та вимагати підтримання внутрішнього порядку особовим складом Центру, видавати в межах повноважень накази та згідно п. 9 Положення начальник Центру здійснює в межах наданих повноважень укладення контрактів, призначення та звільнення з посад працівників центру ( а.с 62-71)

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем до 02 грудня 2024 року обіймала посаду прибиральника службових приміщень та відповідно до Посадової інструкції прибиральника приміщень Центру протимінної діяльності з якою ОСОБА_2 була ознайомлена 23.02.2024 року до її посадових обовязків входило робити прибирання службових приміщень Центру протимінної діяльності, підтримувати правила санітарії і гігієни у приміщеннях що прибираються, слідкувати за чистотою та охайністю та інші ( а.с 8-12)

Судом встановлено, що наказом начальника Центру протимінної діяльності від 06.09.2024 року за № 265 «Про розосередження особового складу Центру протимінної діяльності», який прийнятий на виконання вимог розпоряджень Голови Адміністрації Держспецтрансслужби № 321дск від 03.09.2024 року, № 322 від 04.09.2024 року з метою збереження життя і здоров`я особового складу Центру протимінної діяльності при виконанні завдань за призначенням було доручено начальникам відділів, служб, груп Центру протимінної діяльності в термін до 06.09.2024 року визначити місця розміщення та виконання завдань підлеглого складу з урахуванням безпекових умов та мінімального допустимого часу на реагування та виконання заходів під час оголошення «Повітряної тривоги» та надати доповідь начальнику Центру протимінної діяльності про розосередження підлеглого складу, заначивши адресу та телефон ( а.с 77-79)

Отже, як встановлено даний наказ стосується визначення робочих місць працюючому персоналу за для дотримання безпекових умов працівників під час оголошення сигналу "Повітряна тривога" . Вказаний наказ стосується начальників відділів, служб, груп Центру, яким надано доручення визначити місця розміщення персоналу в термін до 06.09.2024 року та надати доповідь начальнику центру.

В той час як наказом начальника Центру протимінної діяльності від 29.11.2024 року за № 363 «Про встановлення неповного робочого часу прибиральнику службових приміщень Центру протимінної діяльності» було змінено істотні умови праці прибиральниці службових приміщень Центру протимінної діяльності ОСОБА_2 , а саме встановлено неповний робочий час 20 годин на тиждень ( 4 години на день) зі 07:00 по 09:00 та з 13:00 по 15:00 з понеділка по п`ятницю ( а.с.74-75).

Як встановлено під час судового розгляду місцем роботи позивачки є АДРЕСА_1 , тобто територія Центру протимінної діяльності. В наказі начальника Центру протимінної діяльності від 29.11.2024 року за № 363 «Про встановлення неповного робочого часу» відомості щодо визначення іншого місця виконання трудових обовязків відсутні. Суд звертає увагу, що наказом Центру протимінної діяльності від 06.09.2024 року за № 265 "Про розосередження розосередження особового складу Центру протимінної діяльності» ОСОБА_2 не була повідомлена про те, що її графік роботи буде змінено.

Рід час судового розгляду було зясовано, що мали місце зміни істотних умов праці ОСОБА_2 за займаною посадою в частині саме встановлення неповного робочого часу, графіку роботи, а відповідно і оплати на підставі наказу начальника Центру протимінної діяльності від 29.11.2024 року за № 363 «Про встановлення неповного робочого часу», який як вказано у вступній частині наказу прийнятий у відповідності до розпоряджень Голови Адміністрації Держспецтрансслужби № 321дск від 03.09.2024 року, № 322 від 04.09.2024 року та наказу начальника Центру протимінної діяльності від 06.09.2024 року за № 265 «Про розосередження особового складу Центру протимінної діяльності».

Пунктом 2 наказу начальника Центру протимінної діяльності від 29.11.2024 року за № 363 «Про встановлення неповного робочого часу прибиральнику службових приміщень Центру протимінної діяльності» вказано на необхідність ОСОБА_2 до 01 грудня 2024 року надати письмову згоду на зміну істотних умов праці щодо продовження роботи на нових умовах.

Звільнення працівника на підставі пункту 6 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи, пов`язаною із зміною істотних умов праці, не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору.

Підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці (пункт 6 частина перша статті 36 КЗпП України). Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України (частина четверта статті 32 КЗпП України).

Судом встановлено, що 02.12.2024 року ОСОБА_2 надала на ім`я начальника Центру протимінної діяльності Бірюкова Є.М. заяву, в якій зазначила, що не згодна з графіком роботи, який запроваджений наказом щодо істотних змін праці ( а.с 49)

Вищезазначена заява подана ОСОБА_2 вже після запровадження змін щодо графіку роботи, адже зміни відбулися 01.12.2024 року.

Наказом начальника Центру протимінної діяльності від 02.12.2024 року за № 338 ОСОБА_2 звільнено з посади прибиральника службових приміщень групи забезпечення відповідно до п. 6 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці ( а.с 7)

За пунктом 2 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України (який є чинним з 24 березня 2022 року) під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-ІХ (який набрав чинності з 24 березня 2022 року) (далі - Закон України № 2136-ІХ) на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

Згідно статті 3 Закону України № 2136-ІХ у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.

Отже, Закон України № 2136-ІХ тільки визначив, що про зміну істотних умов праці роботодавець може повідомити працівника не пізніше як до запровадження таких умов, призупинивши на період воєнного стану дію положення частини 3 статті 32 КЗпП України, що про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже, суд з метою дотримання прав позивача має проаналізувати чи дотримано відповідачем положення закону щодо повідомлення працівника про зміни істотних умов праці у строк не пізніше як до запровадження таких умов, тобто до 01 грудня 2024 року.

29.11.2024 року наказом начальника Центру протимінної діяльності за № 363 змінено графік роботи позивача та зобов`язано до 01.12.2024 року ознайомити позивачку про запровадження змін.

З наказу слідує, що зміни істотних умов праці в частині встановлення неповного робочого часу, запроваджено з 01.12.2024 року

02.12.2024 року позивача ознайомлено з наказом від 29.11.2024 року за № 363

02.12.2024 року на підставі наказу начальника Центру протимінної діяльності від 29.11.2024 року за № 338 позивача звільнено з роботи.

Дані обставини під час судового розгляду не заперечувалася сторонами.

Суд звертає увагу на тому, позивач працювала 5 днів на тиждень, субота, неділя вихідний день

Наказ «Про встановлення неповного робочого часу прибиральнику службових приміщень Центру протимінної діяльності» №363 від 29.11. 2024 року видано у п`ятницю.

01.12.2024 року ( неділя) - було датою до якого якого позивачку мали ознайомити з наказом

01.12.2024 року - дата з якого діють змінені умови праці для позивача.

02.12.2024 року - понеділок, який є днем ознайомлення з наказом, яким уже запроваджені зміни та днем звільнення ОСОБА_2 .

Суд звертає увагу, що навіть за умови того, що в період попередження позивача вже діяла норма ч. 2 ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в будь-якому випадку відповідач мав повідомити позивача про зміну істотних умов праці не пізніш, ніж до запровадження таких умов, що ним здійснено не було, адже згідно наказу № 363 від 29.11.2024 року такі умови запроваджені з 01 грудня 2024 року , а ознайомлена позивач з ними 02.12.2024 року після їх запровадження , що є порушенням трудових прав позивача.

Доказів повідомлення відповідачем позивачки відносного того, що її умови праці в частині зміни графіку роботи будуть змінені, до часу їх запровадження матеріали справи не містять.

Більш того на зворотній стороні наказу начальника Центру прртимінної діяльності від 29.11.2024 року №363 міститься примітка написана власноручно позивачкою, що з даним наказом вона не згодна, бо не була попереджена 29.11.2024 року ( а.с 75 зворот.)

Законодавець чітко визначив, що про зміну істотних умов праці працівник попереджається не пізніш, ніж до запровадження таких умов, а не після, як мало місце у випадку з позивачкою, коли її було ознайомлено з наказом № 363 від 29.11.2024 року і новими умовами роботи , після того, як був запроваджений новий графік, який діяв з 01 грудня 2024 року. Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про незаконність проведеного роботодавцем звільнення Позивача з посади прибиральника службових приміщень та є підставою для поновлення на посаді.

Відомість про ознайомлення особового складу Центру протимінної діяльності з вимогами розпоряджень Голови Адміністрації Держспецтранслужби № 321 дск від 03.09.2024 року, №322 від 04.09.2024 року, №337 дск від 17.09.2024 року, наказом начальника Центру протимінної діяльності №265 від 06.09.2024 року та листом Служби безпеки України від 07.09.2024 року № 17/8/1-3543 ( а.с 79) , яка містить підпис ОСОБА_2 суд не бере до уваги, так як в ній не міститься інформація відносного того, що умови праці ОСОБА_2 в частині графіку її роботи в подальшому будуть змінені, а відповідно не є належним доказом.

Згідно ч.2 ст.9 Конвенції МОП №158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця від 1982 року, яка ратифікована Україною 04.02.1994 року, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення лежить на роботодавці.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про поновлення на роботі працівника, звільненого з ініціативи роботодавця, саме на останнього покладається тягар доведення законності такого звільнення. Будь-які сумніви в законності такого звільнення повинні тлумачитися в користь працівника.

Відповідно до ч.1 ст.235 КЗпП України: у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч.7 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше ніж за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - це час, упродовж якого працівник з вини роботодавця не мав змоги виконувути трудові функції та триває до моменту поновлення працівника судом на роботі.

Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому, за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок №100), і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Верховний Суд України в постанові від 14.09.2016 у справі № 6-419цс16 сформував правову позицію щодо розрахунку середньої зарплати за час вимушеного прогулу.

З урахуванням норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна зарплата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, із якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 згаданого Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом 2-х місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100).

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці та для нарахування матеріальної (грошової) допомоги, крім перелічених абзацом пункту 4 розділу ІІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, до виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Розрахунок розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 визначено із нарахованої заробітної плати за жовтень 2024 та листопад 2024 року, які є два повними календарними місяцями перед звільненням позивача

Зокрема, жовтень 2024 року - заробітна плата 4918,01 (13 робочих днів), листопад 2024 року - заробітна плата 8581,06 грн (21 робочий день ) згідно графіку розрахунку робочого часу, що сумарно становить 13499,07 грн. Середньоденна заробітна плата становить 397 грн 03 коп.

У довідку про середньомісячну заробітну плату № 23 від 12.03.2025 року не включені відпускні за жовтень 2024 року в сумі 6102,74 грн, що узгоджуються із вимогами Порядку №100 та висновком сформованим у постанові ВСУ від 14.09.2016 у справі № 6-419цс16, згідно з яким при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу не підлягають врахуванню відпускні , а відповідно надана довідка Центром протимінної діяльності № 23 від 12.03.2025 року ( а.с 123) є належним доказом, який враховує суд здійснюючи розрахунок.

Позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу до часу ухвалення рішення по даній справі

Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, у розглядуваній ситуації для позивача вимушеним прогулом є період з 03.12.2024 по 06.11.2025 (день винесення рішення) , зокрема:

грудень 2024 21 робочий день ( без врахування 02.12.2024);

січень 2025 року 23 робочих дні;

лютий 2025 20 робочих днів;

березень 2025 21 робочий день;

квітень 2025року 22 робочих дні;

травень 2025 22 робочих дні;

червень 2025 - 21 робочий день;

липень 2025 - 23 робочих дні;

серпень 2025 -21 робочий день;

вересень 2025 - 22 робочих дні;

жовтень 2025 - 23 робочих дні;

листопад 2025 - 4 робочих дні;

Отже за період 03.12.2024 по 06.11.2025 всього 243 робочих днів.

Таким чином, за підрахунком суду, загальна сума середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу складає 96478,29 грн (397,03 грн -середньоденна заробітна плата х 243 робочий день), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 Закону України Про виконавче провадження від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404) .

Згідно з частиною другою ст. 65 Закону № 1404 рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно є обов`язковим та підлягає виконанню не з моменту набрання законної сили, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні та незалежно від того, чи буде оскаржуватись.

Виконання рішення вважається завершеним з моменту фактичного допущення зазначеного працівника до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акту органу, що прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Питання, пов`язане з фактом поновлення на роботі, вирішується відповідно до рішення суду: видається наказ про поновлення працівника на роботі та вносяться зміни до трудової книжки працівника відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29.07.93 р. N 58 , зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, визнаного судом незаконним

Отже, поновлення на попередній роботі відбувається не з дати винесення судом рішення про таке поновлення, а з дати звільнення працівника, яка, відповідно до цього рішення, визнається недійсною, з урахування чого датою поновлення ОСОБА_2 на посаді є 02.12.2024 року, яка є датою звільнення її з посади.

Щодо строку звернення до суду суд зауважує наступне.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складником механізму реалізації права на судовий захист та однією з основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі.

Досліджуючи питання пропуску позивачкою строку для звернення до суду суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Судом встановлено, що позивачку звільнено з роботи 02.12.2024 року.

До суду ОСОБА_2 звернулася 27.12.2024 року засобами поштового зв`язку підтвердження чого є штамп на конверті, що був прийняти Укрпоштою у позивачки ( а.с 31) До суду позов надійшов 06.01.2025 року з чого слідує, що ОСОБА_2 звернулася до суду з дотримання строків звернення для вирішення трудового спору, а відповідно доводи відповідача щодо їх порушення є безпідставними.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн., а тому вказана сума у звязку із задоволенням позовних вимог, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України

Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно із частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано наступні документи: копію договору про надання правничої допомоги від 04.12.2024 року (а.с. 26 ); квитанцію про прийняття плати за надані послуги від 27 грудня 2024 року на суму 4000 грн ( а.с 29), квитанцію про прийняття плати за надані послуги від 03 березня 2025 року на суму 2000 грн ( а.с 240), ордер на надання правничої допомоги серії СВ № 1109993 від 27 грудня 2024 року ( а.с. 30)

Під час розгляду справи сторона відповідача клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу не надала, в судовому засідання відповідне клопотання також не було заявлено.

Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони із обґрунтуванням недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю справи, обсягом і часом виконання робіт. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22

Беручи до уваги вказане вище, з відповідача на користь позивача суд стягує судові витрати в сумі 6000 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати, з урахуваннчям чого в дохід держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211, 20 грн

Керуючись, ст 13,80,81, 263,265, 268 ЦПК України, ст 32, 235 КЗпП України, ч. 2 ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Центру протимінної діяльності, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: начальник Центру протимінної діяльності Бірюков Євгеній Михайлович про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовільнити в повному обсязі.

Визнати незаконним та скасувати в частині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наказ начальника Центру протимінної діяльності від 02 грудня 2024 року №338 про звільнення ОСОБА_2 з роботи з 02 грудня 2024 року

Поновити ОСОБА_2 на роботі з 02 грудня 2024 на посаді прибиральника службових приміщень групи забезпеченння Центру протимінної діяльності

Стягнути з Центру протимінної діяльності на користь ОСОБА_2 96478 ( девяносто шість тисяч чотириста сімдесят вісім) грн 29 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу з утриманням із цієї суми установлених законодавством податків та зборів.

Стягнути з Центру протимінної діяльності на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. та понесені витрати на правничу допомогу в сумі 6000 (шість тисяч) грн.

Стягнути з Центру протимінної діяльності на користь держави судовий збір 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), р/р UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106, призначення платежу «Стягнення судового збору»).

Допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі, якщо повне рішення не було вручено в день його проголошення учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи відповідно до п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач: Центр протимінної діяльності, , місцезнаходження: 14017, Чернігівська область, Чернігівський район, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, буд.18

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: начальник Центру протимінної діяльності Бірюков Євгеній Михайлович, юридична адреса: 14017, Чернігівська область, Чернігівський район, м. Чернігів, вул. Івана Мазепи, буд.18

Суддя Т.В.Костюкова