№ справи687/956/25
№2/687/606/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року селище Чемерівці

Чемеровецький районний суд Хмельницької області у складі головуючого - судді Борсука В.О., розглянув цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

У вересні 2025 року ТзОВ «Українські фінансові операції» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказало, що 12.12.2023 року між ТзОВ «Українські фінансові операції» і відповідачем укладено в електронній формі договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4211682, за яким ТОВ «Лінеура Україна» надало відповідачу кредит у розмірі 10000 грн, а він, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти у порядку та розміру, визначених договором.

26.07.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Українські фінансові операції» був укладений договір факторингу № 26/07/2024 за умовами якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором №4211682.

Відповідач не виконав свої зобов`язання за кредитним договором у визначений договором строк не повернув кредит та не сплатив відсотки за його користування. Заборгованість відповідача за кредитним договором становить 97500 грн.

За таких обставин ТОВ «Українські фінансові операції» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованості за кредитним договором, а також понесені витрати на правову допомогу у сумі 10000,00 гривень.

29.09.2025 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними в справі матеріалами.

Відповідачем відзиву на позовну заяву подано не було, також до суду не надходило клопотань про слухання справи у порядку загального позовного провадження.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:

Судом встановлено, що 12.12.2023 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Лінеура Україна» було укладено електронний договір №4211682 про надання споживчого кредиту.

Відповідно до п.1.2 Договору сума кредиту складає 10000 грн.

Згідно із п.1.3. Договору строк кредиту 350 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 25 днів.

Кредитний договір укладений сторонами дистанційно та підписаний ОСОБА_2 електронним підписом (одноразовим ідентифікатором 91245).

У день укладення кредитного договору ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало кредитні кошти у сумі 10000 грн на указаний ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_1 , що підтверджується витребуваною судом з АТ КБ «Приват Банк».

26.07.2024 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №26/07/2024, у відповідності до умов якого ТОВ «Факторингова компанія «Лінеура Україна» передає (відступає) ТзОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників.

З витягу з реєстру боржників до договору факторингу №26.07.2024 від 26.07.2024 року вбачається, що ТзОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача, в сумі 67000 грн., з яких: 10000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 57000 грн. - сума заборгованості за відсотками нарахована первісним кредитором.

Згідно наданого позивачем розрахунку встановлено, що в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 27.07.2024 року по 25.11.2024 року (122 календарних дні) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 30500 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Відповідно до п. 1.1. Договору Факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024 року Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з п. 1.2 вказаного договору Перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимог. Підписаний Сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру Боржників - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

За змістом розділу «Визначення термінів» договору факторингу № 26/07/2024 від 26.07.2024 року Заборгованість - грошові зобов`язання Боржників перед Клієнтом, що містяться у Реєстрі Боржників, які належать до сплати Клієнту Боржниками у зв`язку з наданими кредитами. До заборгованості включається сума основного зобов`язання (повернення кредиту), плата за кредитом (плата за процентною ставкою), відповідальність за порушення грошових зобов`язань та інші платежі згідно кредитних договорів.

Право вимоги - права грошової вимоги щодо погашення (стягнення) Заборгованостей з Боржників, які виникли на підставі кредитних договорів.

Отже, аналізуючи зміст наведених умов договору факторингу в їх сукупності, суд констатує, що до ТзОВ «Українські фінансові операції» перейшло право грошової вимоги до відповідача в обсязі, визначеному в Реєстрі Боржників - в сумі 67000 грн., з яких: 10000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 57000 грн. - сума заборгованості за відсотками нарахована первісним кредитором.

Відтак відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованих позивачем процентів за договором в сумі 30500 грн.

Як зазначено у ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Враховуючи те, що судом встановлено факт отримання ОСОБА_1 коштів за кредитним договором № 4213733 від 13.12.2023 року та факт їх неповернення відповідачем у відповідності до умов вказаних у договорах та у строки визначені сторонами, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо стягнення суми заборгованості за кредитом та відсотками. Розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору.

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення повністю.

При розподілі судових витрат, суд враховує пропорційність задоволених позовних вимог. Позов заявлено з ціною 97500 грн, а задоволено на суму 67000 грн, тобто на 68,72% (67000 х100: 97500). Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 1664,67 грн (2422,40х68,72:100).

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд керується ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вирішуючи позовні вимоги про застосування положень ч.ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України та зобов`язання органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

В свою чергу, згідно із ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.

Тобто, при ухваленні рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, суд може вирішити питання нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення. Однак, це є правом суду, а не обов`язком, та має вирішуватись з урахуванням обставин конкретної справи.

Суд зазначає, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року, а також п.18 Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Кредитні правовідносини між сторонами у даній справі виникли 12.12.2023 року, тобто у період дії в Україні воєнного стану, який діє і на даний час.

Отже, суд вважає, що вимоги позивача про здійснення нараховування органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення в порядку ч.ч. 10,11 ст. 265 ЦПК України інфляційних втрат та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили та стягнення отриманих сум інфляційних втрат і 3% річних, а також роз`яснення даному органу чи особі, що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні трати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування, є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.

На підтвердження розміру витрат на правову допомогу, представником позивача надано договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024 року, акт наданих послуг та детальний опис робіт.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі № 826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, з огляду на те, що позов задоволено частково (68,72%), а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених вимог в розмірі 6872,00 грн (10000,00 х68,72:100).

Керуючись ст.ст.81-89, 137, 141, 258, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.526, 610, 625, 1054 Цивільного кодексу України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за Договором №4211682 про надання кредиту від 12.12.2023 року в розмірі 67000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір в розмірі 1664,67 грн, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6872,00 грн.

В решті частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції», місце знаходження вул. Набережно-Корчуватська, буд. 27, прим. 2, м. Київ, 03045, , e-mail: .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Борсук В.О.