04.11.2025 Справа № 756/7079/25
Ун.№756/7079/25
Пр.№2/756/4501/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Майбоженко А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, через свого представника звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди у розмірі 47 908,88 грн., моральної шкоди у розмірі 12 000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн. та судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 24.07.2024 о 09 год.48 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Citroen» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Набережно-Рибальська у м. Києві, при перестроюванні не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «VOLKSWAGEN» д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався по тій смузі, на яку він мав намір перелаштуватись, та скоїв з ним зіткнення, чим порушив вимоги пункту 10.3 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУПАП.

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак позивачу, як власнику транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN» д.н.з. НОМЕР_2 було завдано матеріальної шкоди.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року у справі за унікальним № 756/9706/24, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність винної особи на момент настання ДТП була застрахована відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 218548755 виданого ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», дійсного на дату ДТП.

Також, позивач зазначає, що на момент ДТП водій ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Глобинський м?ясокомбінат».

Згідно Звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 1010/09-24 від 20 вересня 2024 року, складеного ФОП ОСОБА_3 на замовлення позивача, вартість матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу «VOLKSWAGEN» д.н.з. НОМЕР_2 склала 47 956,35 грн., вартість відновлювального ремонту склала 95 865,23 грн.

26.12.2024 року за результатами розгляду заяви про виплату страхового відшкодування страховиком ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було здійснено розрахунок та виплачено страхового відшкодування в розмірі 43 429,65 грн.

Відтак, із відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між розміром заподіяної шкоди (вартістю відновлювального ремонту) і страховим відшкодуванням у розмірі 47 908,88 грн.

Крім того, позивачу внаслідок ДТП було завдано душевних страждань, розмір яких він оцінює в 12 000 грн.

На підставі викладеного, позивач вважає, що різницю між розміром заподіяної шкоди (вартістю відновлювального ремонту) і страховим відшкодуванням у розмірі 47 908,88 грн., оскільки виплаченого страхового відшкодування недостатньо для відновлення пошкодженого майна позивача та моральну шкоду у розмірі 12 000 грн, має відшкодувати власник автомобіля «Citroen» д.н.з. НОМЕР_1 - ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат», оскільки, юридична особа чи фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 23.05.2025 р. провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

25.06.2025 року на адресу суду надійшов відзив, в якому відповідач ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат» заперечував проти позову, зазначивши, що майнова відповідальність відповідача застрахована в повному обсязі відповідно до договору обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів. Відповідач зазначив, що ліміт відповідальності страховика відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 218548755 виданого ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» складає 160 000,00 грн., а отже розмір заподіяної шкоди менший ніж встановлений ліміт відповідальності страхової компанії. На підставі зазначеного, відповідач вважає, що позовні вимоги мали бути спрямовані до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», а не до ТОВ «Глобинський м`ясокомбінат». Щодо відшкодування розміру моральної шкоди 12 000,00 грн., заявленої позивачем, відповідач зазначає, що позовна заява не містить в собі жодного обґрунтування розміру моральної шкоди.

01.07.2025 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Зазначивши, що твердження відповідача про пред`явлення вимоги виключно до страховика, суперечать як положенням законодавства, так і фактичним обставинам справи. Потерпіла особа має право на стягнення повного розміру заподіяної шкоди саме з особи, винної у її заподіянні, відповідальність якої застрахована відповідно до полісу № 218548755, оскільки ліміт відповідальності страховика обмежується не лише встановленим у полісі граничним розміром, але й вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу транспортного засобу. Зауважив, що сам факт пошкодження належного позивачу автомобіля внаслідок ДТП є достатньою підставою для висновку про заподіяння моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

24.07.2024 о 09 год. 48 хв. водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Citroen» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Набережно-Рибальській у м. Києві, при перестроюванні не надав перевагу в русі транспортному засобу марки «VOLKSWAGEN» д.н.з. НОМЕР_2 , що рухався по тій смузі, на яку він мав намір перелаштуватись, та скоїв з ним зіткнення, чим порушив вимоги пункту 10.3. Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУПАП.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «VOLKSWAGEN» д.н.з. НОМЕР_2 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 21 серпня 2024 року у справі за унікальним № 756/9706/24, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Citroen» д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», відповідно до полісу № 218548755.

У встановленому законом порядку позивач повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду та подав заяву про виплату страхового відшкодування.

26.12.2024 року ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було здійснено позивачу виплату страхового відшкодування в сумі 43 429,65 грн.

Згідно зі Звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 1010/09-24 від 20 вересня 2024 року, вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «VOLKSWAGEN» д.н.з. НОМЕР_2 , становить 95 865,23 грн., розмір матеріального збитку становить 47 956,35 грн.

Отже, різниця між вартістю відновлювального ремонту та розміром страхового відшкодування складає 47 908,88 грн.( 95 865,23 грн - 47 956,35 грн.).

Відповідно до Довідки №42 ТОВ «Глобинський м?ясокомбінат» від 05.03.2025 виданою інспектором з кадрів Наталією Максютою на момент ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Глобинський м?ясокомбінат».

Крім того, у відзиві ТОВ «Глобинський м?ясокомбінат» не спростовує твердження позивача про те, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем та виконував трудові обов`язки на момент ДТП.

Відповідно до п. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Частиною першою статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовом відшкодування шкоди» (далі - Постанова Пленум №6), під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу відповідних на те прав.

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.).

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму №6 відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах.

Згідно з абз. 2 п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова Пленуму №4), якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспорт, переданий її власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищеннямтранспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацієютранспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна абоменшої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

В зв`язку з вищезазначеним, суд вважає, що обґрунтованими є вимоги про відшкодування відповідачем ТОВ «Глобинський м?ясокомбінат» матеріальної шкоди у розмірі 47 908,88 грн., тобто різниці між вартістю відновлювального ремонту та вартістю належного страхового відшкодування ( 95 865,23-47 956,35).

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач просить стягнути з відповідача ТОВ «Глобинський м?ясокомбінат» 12 000 грн. моральної шкоди.

Як зазначалось вище, відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 р. у справі №426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 р. у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 р. у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 р. у справі №910/14685/17, від 21.08.2020 р. у справі № 905/1391/19.

Отже, тягар відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, покладається на ТОВ «Глобинський м?ясокомбінат».

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Приймаючи до уваги той факт, що дорожно-транспортна пригода призвела до пошкодження майна позивача, що спричинило душевні страждання, що пов`язані з викладеним вище, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає адекватною компенсацію моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., які повинні бути стягнуті на користь позивача з відповідача, тому вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи викладене, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Щодо вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При цьому, за приписами частини 3 наведеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.1 і 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження фактично понесених витрат представником позивача надано Договір про надання правової допомоги №30/09/24-ЮП/ІL від 25.09.2024 року (а.с. 35), акт виконаних робіт №1 відповідно до договору №30/09/24-ЮП/ІL від 25.09.2024, відповідно до якого на юридичну консультацію замовника витрачено 1 годину, вивчення документів - 1 годину, на збір доказів витрачено 2 години, вжиття заходів досудового врегулювання спору - 1 година 00 хв., підготовка та подання позовної заяви - 4 годин, отже загальна вартість юридичних послуг - 12 000 грн. (а.с.38), платіжну інструкцію від 26.09.2024 року про сплату позивачем за надання правової допомоги за договором №30/09/24-ЮП/ІL від 25.09.2024 у розмірі 7000 грн.(а.с. 54).

Враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд приходить до висновку, що обсяг понесених позивачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим, у розмірі 12 000 грн.

Оскільки, позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково на 88% від пред`явлених позовних вимог, суд вважає правильним стягнути з відповідача на користь позивача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що складає 10 560 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги задоволені на 49% то і сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідачки складає 2 131,71 грн.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10, 12, 76-82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат», третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат» на користь ОСОБА_1 :

47 908 (сорок сім тисяч дев`ятсот вісім) гривень 88 копійок - матеріальної шкоди;

5 000 (п`ять тисяч) гривень - моральної шкоди;

10 560 (десять тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок - витрат на професійну правничу допомогу;

2 131 (дві тисячі сто тридцять одна) гривня 71 копійка - сплаченого судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Дані учасників справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобинський м`ясокомбінат», , адреса місцезнаходження: Полтавська область, Глобинський район, м. Глобине, вул. Володимирівська, буд. 228.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.М. Майбоженко