Провадження № 2/211/4688/25
06 листопада 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Сарат Н.О.
при секретарі Зоріній С.М.
у відсутність сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в міста Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування неприватизованим житловим приміщенням шляхом визнання особи такою, що втратила право користування ним, -
Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом.
Ухвалою суду від 16.09.2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання сторони повторно не з`явилися.
Представник позивача до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, заяв чи відзиву не подано.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України уразі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно вимогст. 280 ЦПК Українисуд вважає за можливе ухвалити по цій справі заочне рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи, оскільки відповідачі були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання, не повідомили причини неявки, не подали відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступних мотивів.
Як встановлено судом, ОСОБА_4 під час укладення шлюбу змінив своє прізвище з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 виданого 24.07.2009р. Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 296 .
12.03.1968 виконавчим комітетом Дзержинської ради депутатів трудящих м. Кривого Рога на підставі рішення Міськради № 1/35 від 31.01.1968р. було видано ордер № 77 на ім`я ОСОБА_7 (бабка Позивача) та її сім`ю у складі чотирьох осіб: ОСОБА_8 - чоловік (дід Позивача), ОСОБА_9 - син (батько Позивача), ОСОБА_10 - мати (прабабка Позивача), на заняття трьох кімнатної квартири АДРЕСА_1 (далі - Квартира, копія ордеру додається).
Наразі, Квартира є неприватизованою, перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Кривого Рогу.
Батьками Позивача є ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дана обставина підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 від 21.01.1983р., актовий запис № 8 та свідоцтвом про народження Позивача серія НОМЕР_3 від 13.11.2006р., актовий запис № 432, виданого Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області.
Позивач зареєстрований в Квартирі та проживає в неї з моменту народження та дотепер, окрім нього, у Квартирі має зареєстроване місце проживання його мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується паспортними даними Позивача та довідкою ТОВ «НОВА-КОМ» № 5 від 08.09.2025.
Взимку 1993 року мати Позивача - ОСОБА_3 залишивши сім`ю уїхала в Росію, Позивачу на той момент було майже вісім років, він залишився з батьком проживати в Квартирі. У подальшому будь-якої інформації про місцезнаходження матері не надходило, вона ніколи не телефонувала і не писала листів, зв`язок з нею був втрачений.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько Позивача - ОСОБА_9 , про що Криворізьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Криворізькому районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4 від 21.06.2024р., актовий запис № 1230.
Отже, протягом тридцяти двох років Відповідач фактично не проживає у вказаній Квартирі, жодної участі в її утриманні не бере, інтересу до неї не проявляє, при цьому, перешкод в користуванні Квартирою йому ніхто не чинив.
Увесь тягар витрат на утримання житла, оплату житлово-комунальних послуг взяв на себе Позивач, не дивлячись на те, що послуги нараховуються за кількістю зареєстрованих у Квартирі осіб. Оскільки Позивач зняти з реєстраційного обліку місце проживання Відповідача в позасудовому порядку не має можливості, а його реєстрація обмежує права Позивача на вільне володіння та користування Квартирою, останній вимушений звернутися до Суду за захистом своїх прав та інтересів.
Факт не проживання Відповідача в Квартирі протягом вказаного періоду, підтверджується відповідними актами від 31.05.2014р. та від 05.09.2025р. складеними сусідами будинку Позивача. В акті від 08.09.2025р. підписаного сусідами Позивача та засвідченого майстром та заступником директора ТОВ «Комбінат Благоустрою», скріпленого печаткою вказаного підприємства, зазначено, що Відповідач не проживає у Квартирі з 2013 року по даний час, оскільки вказане підприємство розпочало свою діяльність саме з цього року.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду відповідно до приписів ст. 47 Конституції України.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 2 ЖК України завданнями житлового законодавства України є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло, належного використання і схоронності житлового фонду, а також зміцнення законності в галузі житлових відносин.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Частиною четвертою ст. 311 ЦК України передбачено, що фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.
Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
З аналізу ст. 71 ЖК України слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальними при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрації в ньому.
Відповідно до ст.71 Житлового кодексуУкраїнської РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрацію в ньому. Обов`язковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України».
Відповідно до положеньст.72 ст.71 Житлового кодексу Української РСР,ст.7Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні`визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі такого судового рішення, яке набрало законної сили.
Також, згідно ст.71 ЖК УРСР жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців, зокрема, у випадках тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.
При цьому, положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що в повному обсязі відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11.
Вказано, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Обов`язковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п. 10 Постанови Пленуму № 2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України».
Згідно матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 з 2013 року не проживає за адресою АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 107 ЖК України, наймач житлового приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим приміщенням з дня вибуття.
Таким чином, оскільки Відповідач у зазначеній Квартирі не проживає вже тридцять два роки, не оплачує комунальні послуги за користування Квартирою, не несе інших витрат по її утриманню, права Позивача мають бути захищені шляхом визнання Відповідача такою, що втратила право на користування Квартирою.
Поважні причини відсутності відповідача у вищезазначеному житловому приміщенні відсутні. Таким чином, оскільки відповідач понад шість місяців без поважних причин відсутня і не проживає у квартирі за місцем реєстрації, належним чином не здійснює його утримання, а отже є підстави для визнання її такою, що втратила право користування даним житлом.
Згідно ч.1ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позивачем не заявлено вимогу про відшкодування судових витрат, вони покладаються на позивача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст.317,319,391,405 ЦК України, ст..ст.10,12,13,141,263,265,280-284,288 ЦПК України,суд ,-
позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 .
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено 06.11.2025 року.
Суддя: Н. О. Сарат