ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/1638/24Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/817/1006/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретар - Панькевич Т.І.

з участю представника ГУНП в Тернопільській області - Дзюбатого А.В., представника Тернопільської обласної прокуратури - Марцун А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 липня 2025 року, ухвалене суддею Ромазан Л.С. у цивільній справі №606/1638/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області, Тернопільської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби України у Тернопільській області, про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив відшкодувати йому за рахунок державного бюджету компенсацію моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, в розмірі 288 000,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 26 грудня 2018 року позивачу повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України. Вироком Гусятинського районного суду від 22 липня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року, ОСОБА_1 виправдано за відсутністю в його діях складу злочину.

Позивач вважає, що через незаконне кримінальне переслідування було порушено його право на честь і гідність, завдано моральних страждань через тривале перебування в статусі обвинуваченого (36 місяців), обмежено його можливості у трудовій діяльності, пересуванні, спілкуванні, а також негативно вплинуло на психоемоційний стан і репутацію.

ОСОБА_1 зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду» моральна шкода за незаконне притягнення до кримінальної відповідальності відшкодовується не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом, незалежно від вини посадових осіб. На 2024 рік мінімальна заробітна плата становить 8000 грн, отже сума відшкодування складає 8000 грн ? 36 місяців = 288 000 грн.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 липня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 280 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУНП в Тернопільській області просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Вказує, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права, оскільки суд першої інстанції безпідставно визнав наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, хоча факти незаконних дій посадових осіб поліції не доведені, а сам факт виправдувального вироку не є доказом протиправності дій слідчих. Позивач не довів причинно-наслідковий зв`язок між діями органів поліції та заподіяною моральною шкодою, не надав належних доказів її наявності та розміру, а також не обґрунтував свій розрахунок. У матеріалах справи відсутні відомості, які підтверджують протиправність поведінки працівників поліції, їх вину та причинний зв`язок із моральними стражданнями позивача. Крім цього, позивач не звертався до органу досудового розслідування із заявою про відшкодування шкоди, як того вимагає закон, а відразу подав позов до суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши пояснення представника ГУНП в Тернопільсквій області Дзюбатого А.В., який доводи апеляційної скарги підтримав, пояснення представника Тернопільської обласної прокуратури Марцун А.А., яка апеляційну скаргу також підтримала, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Обставини справи.

15 січня 2019 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, у кримінальному провадженні №0000428, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 грудня 2018 року.

Вироком Вироком Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2021 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.186 КК України, та виправдано у зв`язку із недоведеністю в його діянні вказаного складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року вказаний вирок Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2021 року залишено без змін.

ОСОБА_1 з 19 січня 2019 року по 20 грудня 2021 року перебував під слідством та судом.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону).

Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298 цс 18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Судом встановлено, що внаслідок необґрунтованого кримінального переслідування ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, право на відшкодування якої він набув на підставі виправдувального вироку Гусятинського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 20 грудня 2021 року.

Суд першої інстанції правильно керувався тим, що період перебування позивача під слідством та судом складає 35 місяців, тобто з 15 січня 2019 року (дня пред`явлення підозри) до 20 грудня 2021 року (дати набрання виправдувальним вироком законної сили).

Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати та тривалість перебування під слідством і судом, мінімальний розмір компенсації моральної шкоди становить 280 000,00 грн, і цей гарантований державою розмір суд стягнув на користь позивача.

Норма частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначає, що відшкодування моральної шкоди провадиться виходячи з розміру, який не може бути меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суди з урахуванням конкретних обставин справи не обмежені у визначенні більшого розміру відшкодування моральної шкоди.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з Держави України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.

Колегія суддів відхиляє посилання ГУНП в Тернопільській області на те, що позивач не довів наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями органів досудового розслідування і прокуратури та завданою йому моральною шкодою, оскільки така шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Доводи апеляційної скарги те, що позивач не звертався попередньо до органу досудового розслідування з вимогою про відшкодування шкоди, не ґрунтується на законі. Так, стаття 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» прямо передбачає, що відшкодування шкоди провадиться за рахунок коштів державного бюджету, а спосіб її отримання не є підставою для відмови у задоволенні вимог.

Зазначений Закон не містить вимоги про обов`язкове попереднє звернення особи до органу, діями якого заподіяна шкода, перед поданням позову до суду. Навпаки, із системного аналізу статей 1, 2, 4, 12 і 13 Закону випливає, що право на відшкодування шкоди виникає автоматично у разі встановлення однієї з передбачених законом підстав (зокрема постановлення виправдувального вироку), а реалізація цього права може здійснюватися або в адміністративному порядку, або безпосередньо шляхом звернення до суду.

Тобто подання заяви до органу, який проводив досудове розслідування, є правом, а не обов`язком потерпілого.

Із урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам, яким судом першої інстанції надана належна оцінка, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому колегією суддів враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Тернопільській області залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 6 листопада 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.