Справа № 643/1230/22
Провадження № 2/643/145/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., представника позивача - Давидова В.О., відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Крячко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання

ВСТАНОВИВ

1. Зміст позовних вимог

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (позивач) просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (відповідачі) на свою користь заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01.05.2011 по 31.12.2021 в розмірі 107819,43 грн.; суму 3 % річних в розмірі 2003,17 грн.; суму інфляційних витрат в розмірі 4805,19 грн. (том 1, а.с. 1).

2. Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

Відповідачі проживають за адресою: АДРЕСА_1 (Квартира) та не сплачували отримані за вказаною адресою послуги з теплопостачання. У зв`язку з наведеним у відповідачів утворилась заборгованість у вказаному вище розмірі.

3. Основні процесуальні дії у справі

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 01.02.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (том 1, а.с. 11).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 03.03.2023 цивільну справу прийнято до свого провадження (том 1, а.с. 44).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 13.07.2023 цивільну справу передано за підсудністю на розгляд Московського районного суду міста Харкова (том 1, а.с. 66).

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.08.2023 позовну заяву прийнято до розгляду; розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (том 1, а.с. 70).

4. Стислий виклад позиції учасників справи в ході судового провадження

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 21.02.2022 подали відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (том 1, а.с. 20-25).

Представник ОСОБА_2 адвокат Крячко О.В. 28.09.2023 подав відзив на позовну заяву, згідно з яким просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а при вирішенні спору відносно сум нарахувань, що знайдуть своє підтвердження застосувати позовну давність (том 1, а.с. 79-87).

Представник ОСОБА_1 адвокат Крячко О.В. 28.09.2023 подав відзив на позовну заяву, згідно з яким просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, а при вирішенні спору відносно сум нарахувань, що знайдуть своє підтвердження застосувати позовну давність (том 1, а.с. 92-100).

Представник позивача 05.10.2023 подав відповідь на відзив, згідно з яким підтримав доводи, викладені в позові (том 1, а.с. 120-126).

Представник ОСОБА_2 адвокат Крячко О.В. 21.11.2023 подав заперечення, згідно з яким наполягав на безпідставності позовних вимог (том 1, а.с. 173-176).

Представник ОСОБА_1 адвокат Крячко О.В. подав заперечення, згідно з яким наполягав на безпідставності позовних вимог (том 1, а.с. 177-181).

Представник позивача 04.08.2025 надав додаткові письмові пояснення, в яких виклав додаткове обґрунтування позовних вимог (том 2, а.с. 18-22).

Представник відповідачів адвокат Крячко О.В. 17.09.2025 подав пояснення щодо додаткових пояснень позивача, згідно з якими вважав бездоказовими і неналежними доводи позивача (том 2, а.с. 38-42).

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та доводи, викладені в позові.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх представник адвокат Крячко О.В. у судовому засіданні заперечували проти позову в повному обсязі. В разі доведеності позовних вимог просили застосувати позовну давність.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав.

5. Позиція суду

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини.

Відповідачі зареєстровані за адресою Квартири, що підтверджується даними Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 01.02.2022 (том 1, а.с. 10), та є споживачами послуг з теплопостачання, які надає позивач за вказаною адресою.

Згідно з наданими позивачем відомостями про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, заборгованість відповідачів за вказані вище послуги за період з 01.05.2011 по 31.12.2021 складає 107819,43 грн. (том 1, а.с. 2-3).

Як вбачається з відомостей про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, заборгованість відповідачів за вказані вище послуги за період з 01.04.2017 по 31.12.2021 складає 77164,19 грн. (том 1, а.с. 132).

Відповідно до довідки про доходи № 170144 від 16.02.2022, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Московському районі міста Харкова і отримує пенсію по інвалідності, яка за період з 01.09.2021 по 28.02.2022 склала 11364,00 грн. (том 1, а.с. 38).

Згідно з довідкою про доходи № 279103 від 16.02.2022, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні ПФУ в Московському районі міста Харкова і отримує пенсію по інвалідності, яка за період з 01.09.2021 по 28.02.2022 склала 13200,00 грн. (том 1, а.с. 39).

З Довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 318238 вбачається, що ОСОБА_2 має третю групу інвалідності з 01.06.2021 (том 1, а.с. 40).

З Довідки до акта огляду медико соціальною експертною комісією серії 12ААВ № 318372 вбачається, що ОСОБА_1 має третю групу інвалідності з 01.09.2021 (том 1, а.с. 41).

Суд зобов`язаний керуватися завданням справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 2 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України).

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії. Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів. Результат тлумачення приватно-правових норм, тобто діяльності зі з`ясування їхнього змісту (сенсу), має бути розумним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20, постанови Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2022 у справі № 385/321/20, від 18.04.2022 у справі № 520/1185/16-ц, постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 661/2532/17, від 11.08.2021 у справі № 723/826/19, від 13.08.2021 року в справі № 638/20102/16, від 16.06.2021 у справі № 554/4741/19).

Згідно з ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартплати за затвердженими у встановленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 162 ЖК України плата за комунальні послуги в квартирі, що належить громадянинові, береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житловокомунальні послуги» в редакції до 01.05.2019 (далі Закон в редакції до 01.05.2019), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до ст. 13 Закону в редакції до 01.05.2019, одним з видів житлово-комунальних послуг є комунальні послуги, до яких відносяться централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Статтею 20 Закону в редакції до 01.05.2019 передбачено, що споживачі зобов`язані оплачувати житловокомунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 5 Закону України «Про житлово комунальні послуги» в редакції з 01.05.2019 (далі Закон в редакції з 01.05.2019) передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ч. 2 ст. 7 Закону в редакції з 01.05.2019, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ст. 9 Закону в редакції з 01.05.2019, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Обов`язок споживачів оплачувати вказані вище послуги передбачений також «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, яка діяла в період існування спірних правовідносин (п. 12, 20, 21, 30).

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями) у період з 12.03.2020 до 22.05.2020 встановлений карантин на всій території України, який в подальшому був продовжений до 30.06.2023.

Законом України № 530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон набув чинності 02.04.2020.

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені в постановах Харківського апеляційного суду від 12.10.2023 у справі № 639/5866/21, від 11.10.2023 у справі № 645/3569/23.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Ураховуючи наведене та продовження (зупинення) строків позовної давності на строк дії карантину, суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення заборгованості за період з 02.04.2017 по 31.12.2021 заявлені з дотриманням строків позовної давності, встановлених ст. 257 ЦК України.

З доводів заяв позивача по суті справи та наданих позивачем доказів суд позбавлений можливості встановити наявність поважних причин пропущення позовної давності до вимог, які заявлені за період до 02.04.2017.

Враховуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги, пред`явлені до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 02.04.2017 по 31.12.2021.

Як вбачається із наданих позивачем розрахунків, розмір заборгованості за період з 01.04.2017 по 31.12.2021 складає 77164,19 грн., при цьому розмір заборгованості за квітень 2017 року складає 630,58 грн.

Ураховуючи наведене, розмір заборгованості за період з 02.04.2017 по 30.04.2017 складає 609,56 грн.

За таких обставин суд стягує з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги теплопостачання за період з 02.04.2017 по 31.12.2021 в розмірі 77143,17 грн.

У стягненні іншої частини заборгованості, що виникла до 02.04.2017, суд відмовляє у зв`язку із спливом позовної давності.

Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, у відповідачів за період з 01.02.2019 по 31.12.2021 утворилась заборгованість з інфляційних витрат у розмірі 4805,19 грн. та заборгованість з 3 % річних у розмірі 2003,17 грн., всього в сумі 6808,36 грн. (том 1, а.с. 11).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідачів на підставі ст. 625 ЦК України заборгованості з інфляційних втрат та 3 % річних у загальному розмірі 6808,36 грн.

Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги в сумі 83951,53 грн. (77143,17 грн. плюс 6808,36 грн.).

6. Мотиви неврахування аргументів відповідачів та їх представника

6.1. Аргументи відповідачів

Позовна заява подана неповноважним представником позивача Наволокіною Д.С. без довіреності і без документів, які б підтверджували повноваження представника позивача. Надана позивачем Виписка з Єдиного реєстру є нікчемно-недійсною згідно з ст. 215 ЦК України, оскільки не підписана жодною посадовою особою, не скріплена печаткою та не містить відомостей про правовстановлюючі документи.

Позиція суду

Позовна заява підписана Наволокіною Д.С.

До позову додана Виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформована щодо позивача, згідно з якою Наволокіна Д.С. наділена повноваженнями вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (самопредставництво з усіма правами, наданим и учасникам справи відповідно до законів, з правом підписання документів, засвідчення копій без права підписання договорів, мирової угоди) (том 1, а.с. 6-7).

Доводи відповідачів щодо недійсності вказаної виписки суд відхиляє, оскільки виписка формується за даними відповідного державного реєстру. Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України доказів включення недостовірної інформації до вказаної виписки, яка сформована за даними відповідного державного реєстру, суду не надано.

6.2. Аргументи відповідачів

Позивач не сплатив судовий збір у встановленому законом порядку.

Позиція суду

Як вбачається з матеріалів справи, позивач одночасно з позовом направив суду платіжне доручення № 655 від 12.01.2022 (том 1, а.с. 8). Згідно з платіжним дорученням позивач сплатив судовий збір за позовом до Московського районного суду м. Харкова в розмірі 2481,00 грн. На платіжному дорученні міститься відмітка про проведення банком 12.01.2022, підпис працівника банку Недбайло О.О. та два штами ФХОУ АТ «Ощадбанк». У позовній заяві в якості додатків зазначений оригінал платіжної відомості про сплату судового збору.

Крім того, сплата судового збору підтверджується даними автоматизованої системи документообігу суду «Д-3», в якій міститься виписка про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Ураховуючи наведене, суд вважає доведеним сплату судового збору позивачем під час пред`явлення позову.

Доводи відповідачів відносно того, що позивач не надав доказів оплати послуг банку за здійснення переказу грошових коштів під час сплати судового збору, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до п.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Законодавством України не передбачений обов`язок позивача надавати суду документи, які підтверджують оплату позивачем послуг банку з перерахування суми судового збору.

Доводи відповідачів відносно того, що ОСОБА_4 не підтвердила своїх прав і повноважень розпоряджатись грошима з банківського рахунку позивача та проводити оплату судового збору, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Платіжне доручення не містить даних щодо його підписання саме ОСОБА_4 . Крім того, для суду ключове значення має факт сплати судового збору позивачем, а не особа, яка підписала відповідне платіжне доручення. Оскільки платіжне доручення виконане банком, суд дійшов висновку, що вказаний документ підписаний уповноваженими особами позивача, які мають право підписання фінансових документів - адже вказані обставини перевіряються під час виконання банком доручення про переказ грошових коштів.

Доводи відповідачів відносно того, що платіжне доручення не містить даних щодо сплати судового збору за пред`явлення саме цього позову, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

До матеріалів справи долучений оригінал платіжного доручення. Крім того, як вже зазначалось судом, в автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» міститься виписка про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, сформована саме в даній цивільній справі.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє вказані вище аргументи відповідачів.

6.3. Аргументи відповідачів

Представник позивача подала позов з порушенням Закону України «Про захист персональних даних», оскільки відповідачі не надавали згоду на використання їх персональних даних у позові.

Позиція суду

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я ( прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Таким чином, імперативними положеннями ЦПК України передбачений обов`язок позивача вказати таку інформацію про відповідачів, як прізвище, ім`я та по батькові, місце проживання чи перебування, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків за його наявності або номер і серію паспорта (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Ураховуючи наведене, положення ЦПК України як спеціальної норми зобов`язують позивача вказати в позовній заяві персональні дані відповідачів.

Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 66 Закону України «Про правотворчу діяльність» у разі виявлення колізії між кодексом і первинним законом пріоритет у застосуванні має норма права, що міститься у кодексі, якщо інше не передбачено таким кодексом.

За таких обставин суд відхиляє доводи відповідачів щодо порушення законодавства про захист персональних даних під час звернення позивача до суду з позовом.

6.4. Аргументи відповідачів

В період з 01.08.2001 по 30.04.2009 позивач здійснював нарахування оплати за послуги теплопостачання по завищеним більш ніж втричі тарифам і перевищенням гранично допустимих сум нарахувань, порушуючи при цьому Закон України «Про прожитковий мінімум» та методику його визначення, а саме.

У Додатку 5 до пункту 2.4.2 Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних демографічних груп населення (у редакції наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України, Державного комітету статистики України 11.10.2005 № 317/333/301), наведений Умовний приклад розрахунку прожиткового мінімуму в середньому на одну особу на місяць та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з Умовним прикладом, при прожитковому мінімумі для працездатних осіб на місяць у розмірі 452,74 грн. оплата теплопостачання складає 11,16 грн. Виходячи з вказаних показників, питома вага оплати послуг з теплопостачання в загальному розмірі прожиткового мінімуму складає 2,46 %.

Ураховуючи наведене, вартість послуг з теплопостачання за доводами відповідачів не може перевищувати 2,46 % від розміру прожиткового мінімуму у відповідні періоди часу.

Виходячи із вказаного співвідношення розміру оплати за теплопостачання до розміру прожиткового мінімуму, відповідачі надали власний розрахунок переплат за теплопостачання, згідно з яким фактично сплачені ними грошові кошти за теплопостачання в декілька разів перевищують вартість наданих послуг, яка дорівнює 2,46 % від розмірів прожиткового мінімуму у відповідні періоди. За доводами відповідачів, виходячи з таких розрахунків вони фактично сплатили послуги з теплопостачання до 01.03.2030.

Позиція суду

Згідно з ст. 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для: загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм; встановлення розмірів мінімальної заробітної плати та мінімальної пенсії за віком, визначення розмірів соціальної допомоги, допомоги сім`ям з дітьми, допомоги по безробіттю, а також стипендій та інших соціальних виплат виходячи з вимог Конституції України та законів України; визначення права на призначення соціальної допомоги; визначення державних соціальних гарантій і стандартів обслуговування та забезпечення в галузях охорони здоров`я, освіти, соціального обслуговування та інших; встановлення величини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; формування Державного бюджету України та місцевих бюджетів.

Таким чином, Законом України «Про прожитковий мінімум» не передбачено застосування такого мінімуму з метою визначення розміру житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з теплопостачання.

Вказані питання регулюються іншими актами законодавства, зокрема наведеними вище ЖК України, ЦК України, Законом України «Про житловокомунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630. Зазначені нормативні акти передбачають обов`язок споживачів сплачувати фактично отримані послуги з теплопостачання, не встановлюючи при цьому граничні розміри нарахування плати за такі послуги і не прив`язуючи розмір оплати вказаних послуг до розміру прожиткового мінімуму.

Крім того, відповідно до ст. 3 Законом України «Про прожитковий мінімум», яка регулює принципи формування наборів продуктів харчування, непродовольчих товарів і послуг, до набору послуг включаються житлово-комунальні, транспортні, побутові послуги, послуги зв`язку, закладів культури, освіти, охорони здоров`я та інші. Набір послуг формується уповноваженими центральними органами виконавчої влади у сферах надання відповідних послуг. Основними принципами формування набору послуг є: задоволення мінімальної потреби громадян у житлі, організації побуту, користуванні транспортом, закладами культури, у підтриманні зв`язку з навколишнім середовищем; задоволення потреби громадян у користуванні закладами освіти, охорони здоров`я; визначення житлово-комунальних послуг (по водопостачанню, теплопостачанню, газопостачанню, електропостачанню, водовідведенню, утриманню та експлуатації житла та прибудинкових територій, сміттєзбиранню, утриманню ліфтів) виходячи із соціальної норми житла та нормативів споживання зазначених послуг; урахування особливостей потреб осіб, які належать до різних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, набір житлово-комунальних послуг згідно з вказаним законом формується, виходячи із соціальної норми житла і нормативів споживання вказаних послуг, а не виходячи з фактичних обсягів споживання відповідних послуг за адресою того чи конкретного приміщення.

У п. 2.3.1.3. Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних демографічних груп населення (у редакції наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України, Державного комітету статистики України 11.10.2005 № 317/333/301), який втратив чинність 03.02.2017, зазначено, що вартість споживання теплопостачання в середньому на одну особу на місяць визначається як сума вартостей споживання опалення та гарячого водопостачання. Вартість споживання опалення в середньому на одну особу на місяць визначається шляхом множення норми опалення житлових будинків з централізованими системами теплопостачання у розрахунку на місяць на тариф за 1 Г/кал, ураховуючи питому вагу споживачів (за даними Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України). Вартість споживання гарячого водопостачання в середньому на одну особу на місяць визначається шляхом множення норми гарячого водопостачання в житлових будинках з централізованими системами теплопостачання у розрахунку на місяць на тариф за 1 Г/кал, ураховуючи питому вагу споживачів.

Згідно з п. 2.4.2. вказаної вище Методики прожитковий мінімум у середньому на одну особу на місяць визначається як сума добутків розмірів прожиткових мінімумів кожної соціально-демографічної групи населення та питомої ваги чисельності відповідної групи в загальній чисельності населення України (регіону).

В додатку 5 до пункту 2.4.2. вказаної вище Методики наведений Умовний приклад розрахунку прожиткового мінімуму в середньому на одну особу на місяць та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 посилались на вказаний Умовний приклад, виходячи з якого питома вага оплати послуг з теплопостачання в загальному розмірі прожиткового мінімуму складає 2,46 %.

Між тим наведені в Умовному прикладі розрахунки не мають нормативного характеру та не є обов`язковими для виконання, оскільки, як вбачається з назви вказаного документу, зазначені розрахунки є умовним прикладом, а не затвердженими в установленому законом порядку та обов`язковими для використання показниками.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає, що обов`язок сплати відповідачами отриманих житлово-комунальних послуг, в тому числі послуг, які надає позивач, передбачений вказаними вище нормами ЖК України, ЦК України, Закону України «Про житлово комунальні послуги», «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, які діяли станом на час виникнення та існування спірних правовідносин. Вказані акти законодавства, які є спеціальними нормами, що регулюють питання надання та оплати житлово-комунальних послуг, не містять обмежень щодо граничного розміру оплати таких житлово-комунальних послуг.

Ураховуючи вищенаведене, суд відхиляє доводи відповідачів відносно того, що розмір нарахувань за послуги з теплопостачання не може перевищувати 2,46 % від розміру прожиткового мінімуму. Відповідно, суд не приймає до уваги надані відповідачами докази на підтвердження їх правової позиції та розрахунки, виконані відповідачами у відповідності до вказаного співвідношення між розміром оплати послуг та розміром прожиткового мінімуму (том 1, а.с. 26-37; том 2, а.с. 33).

6.5. Аргументи відповідачів

Плата за послуги з теплопостачання позивачем нараховувалась, виходячи з того, що в Квартирі проживає в тому числі ОСОБА_3 . Між тим останній не проживає за адресою Квартири з 01.01.1997, що підтверджується наданими відповідачами доказами. Відповідні акти про непроживання ОСОБА_3 надавались позивачу, проте останній проігнорував зазначені документи та не зробив перерахунок вартості послуг.

На підтвердження вказаних аргументів відповідачами надані суду такі докази:

- показання свідка ОСОБА_5 , який у судовому засіданні пояснив, що є сусідом відповідачів, проживав у будинку АДРЕСА_2 з 1976 по теперішній час. Він добре знає родину відповідачів. Відповідач ОСОБА_3 не проживає в Квартирі з 1997 року;

- показання свідка ОСОБА_6 , яка у судовому засіданні пояснила, що є дружиною відповідача ОСОБА_3 . Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є його рідними братами. Свідок одружилась з ОСОБА_3 25.10.1997 і з того часу він проживає у квартирі свідка по АДРЕСА_2 . Таким чином, ОСОБА_3 з 1997 року за адресою Квартири не проживає;

- акт від 31.08.2015, складений ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та мешканцями будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , згідно з яким ОСОБА_3 не проживає в Квартирі з 01.01.1997 до сьогодні, комунальними послугами, в тому числі з гарячого водопостачання та опалення, не користується (том 1, а.с. 113);

- заява ОСОБА_2 , ОСОБА_1 від 31.08.2015, адресована позивачу, згідно з якою вказані особи направили позивачу оригінал акту від 31.08.2015 та просили відповідно до вказаного акту зняти з їх особового рахунку нарахування на ОСОБА_3 по оплаті централізованого гарячого водопостачання та теплопостачання за період з 01.01.1997 до сьогодні і надалі. На заяві міститься штамп про її отримання позивачем 31.08.2015 (том 1, а.с. 114);

- заява ОСОБА_2 , ОСОБА_1 від 01.02.2016, адресована позивачу, згідно з якою вказані особи відповідно до актів від 31.08.2015 та від 04.09.2015 просили зняти з їх особового рахунку нарахування на ОСОБА_3 по оплаті централізованого гарячого водопостачання та теплопостачання за період з 01.01.1997 до сьогодні і надалі. На заяві міститься штамп про її отримання позивачем 01.02.2016 (том 1, а.с. 115).

Позиція суду

Відповідно до п. 29 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 в редакції, яка діяла на момент існування спірних відносин, споживач має право: на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Аналогічні приписи містяться пп. 7 п. 16 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин.

Виходячи з наведеного, належним доказом на підтвердження факту тимчасової відсутності одного із споживачів може бути, зокрема, довідка з місця тимчасового проживання, а не складений мешканцями будинку акт про непроживання за певною адресою.

Таким чином, наданий відповідачами акт, складений мешканцями будинку та ними особисто, не є документом, на підставі якого у відповідності до чинного на відповідний момент часу законодавства міг бути проведений перерахунок за послуги, які надавались позивачем, у зв`язку із тимчасовою відсутністю споживача та/або членів його сім`ї.

Оцінюючи вказані вище докази, надані на підтвердження непроживання ОСОБА_3 , в контексті можливості здійснення перерахунку самостійно судом, суд керується таким.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Харківського апеляційного суду від 12.10.2023 у справі № 639/5866/21, оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовилися від послуг, які надавало їм КП «Харківводоканал», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги.

Всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України відповідачами не надано суду доказів того, що вони офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку, відмовились від послуг, які надавав позивач, або офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку, звернулись із заявою про зменшення розміру плати у зв`язку з відсутністю ОСОБА_10 , надавши передбачені законодавством документи, зокрема довідку з місця тимчасового проживання ОСОБА_3 .

Ураховуючи наведене, доводи відповідачів відносно того, що ОСОБА_3 тривалий час не проживає в Квартирі, суд не може визнати такими, що свідчать про необґрунтованість розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, та про відсутність підстав для стягнення з відповідачів, у тому числі ОСОБА_3 , виниклої заборгованості.

При цьому ОСОБА_3 не був позбавлений можливості знятись з реєстрації місця проживання за адресою Квартири у разі, якщо припинив там проживати, проте вказаною можливістю не скористався. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 не були позбавлені можливості звернутись до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування Квартирою, проте вказаною можливістю не скористались. Крім того, як вже зазначалось судом, відповідачі не були позбавлені можливості надати позивачу довідку з місця тимчасового проживання ОСОБА_3 та у зв`язку з цим просити зменшення розміру плати, проте вказаною можливістю також не скористались.

За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачі не вчинили жодної з передбачених законодавством дій, з якими законодавство пов`язує можливість виключення ОСОБА_3 з числа споживачів комунальних послуг за адресою Квартири.

Ураховуючи вищенаведене, суд відхиляє аргументи відповідачів.

6.6. Аргументи відповідачів

Відповідачами складались численні актипретензії про неналежне надання або ненадання послуг з постачання гарячої води, копії яких надані суду.

Позиція суду

Відповідно до п. 29 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 в редакції, яка діяла на момент існування спірних відносин, споживач має право: на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання.

З пояснень представника позивача та наданих доказів судом встановлено, що позивач за наявності передбачених законодавством підстав здійснював перерахунки на підставі вказаних вище актів.

Так, відповідно до акту-претензії № 175/053138 від 26.05.2017, температуру гарячої води складає 50 градусів за Цельсієм, що відповідає встановленим нормативам. Ураховуючи наведене, відсутні підстави для зменшення розміру плати на підставі вказаного акту (том 1, а.с. 112).

Згідно з актом-претензією № 175/051975 від 25.04.2017, температуру гарячої води складає 45 градусів за Цельсієм (том 1, а.с. 111). Як вбачається з доводів представника позивача та наданих ним доказів, на підставі вказаного акту позивач здійснив перерахунок, що підтверджується даними розрахунку заборгованості, відповідно до якого в травні 2017 року здійснений перерахунок за підігрів води на суму 53,68 грн.

Таким чином, позивач під час здійснення нарахувань за послуги, які надавались в межах строку позовної давності, врахував складені відповідачами акти-претензії.

Ураховуючи вказану вище практику Європейського суду з прав людини та відмову в задоволенні позовних вимог, які заявлені до 02.04.2017, суд не вважає за необхідне надавати детальну оцінку актам-претензіям, які складались у період, що виходить за межі строків позовної давності, тобто до 02.04.2017 (том 1, а.с. 102-110).

6.7. Аргументи відповідачів

Позивач не надав доказів здійснення діяльності з надання послуг з теплопостачання, зокрема ліцензій, свідоцтва про державну реєстрацію та інших документів.

Позиція суду

Суду надані Свідоцтво про державну реєстрацію позивача серія А00 № 501546 (том 1, а.с. 133), Відомості з Єдиного державного реєстру підприємств та організації України (ЄДРПОУ) від 25.01.2027, згідно з яким позивач здійснює діяльність в тому числі з постачання пари та гарячої води (том 1, а.с. 134), довідка про взяття на облік платника податків щодо позивача (том 1, а.с. 135), Свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість щодо позивача (том 1, а.с. 136).

З вказаних документів вбачається, що за КВЕД до видів діяльності, які здійснює позивач, відноситься в тому числі постачання пари та гарячої води.

Крім того, позивач надав суду копію постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1776 від 10.12.2018, з якої вбачається, що позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (том 2, а.с. 26).

Ураховуючи наведене, суд відхиляє аргументи відповідачів.

6.8. Аргументи відповідачів

Позивач не надав розрахунки собівартості, тарифи на послуги теплопостачання.

Позиція суду

Позивач надав суду копію постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1776 від 10.12.2018, згідно з якою установлені тарифи на послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню позивачем, який є виконавцем цих послуг (том 2, а.с. 26).

Крім того, позивач надав суду письмову інформацію щодо тарифів, які діяли в період з 01.07.2014 по 01.01.2019 і далі, в якій крім розміру тарифів зазначені повні дані щодо постанов компетентних органів, якими вказані тарифи затверджені (із зазначенням найменування органу, номеру та дати кожної постанови), а також дати виходу газет із відповідними публікаціями (том 2, а.с. 28-30).

Ураховуючи наведене, суд відхиляє аргументи відповідачів.

6.9. Аргументи відповідачів

Відсутність договору, укладеного між позивачем та відповідачами, не дає можливості встановити умови, на яких споживались послуги, зокрема їх перелік, вимоги до якості, права, обов`язки та відповідальність сторін, ціну послуг, порядок їх оплати, порядок умови внесення змін до договору. Позивач не обґрунтував і не довів, що всі відповідачі є споживачами послуг, які надавались позивачем.

Позиція суду

В п. 79 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17 зазначено, що факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Перелік послуг, які надавались позивачем, визначений у складених позивачем розрахунках. Зміст та істотні умови правовідносин, які фактично склались між позивачем та відповідачами у зв`язку з постачанням теплової енергії та гарячої води, регулюються чинним законодавством України. Зокрема, Законом України «Про житловокомунальні послуги» визначені права, обов`язки та відповідальність споживачів таких послуг та їх виконавців, порядок оплати послуг та інші питання, які стосуються надання та споживання відповідних послуг.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє аргументи відповідачів.

Судом встановлено, що всі відповідачі зареєстровані за місцем проживання в Квартирі, за адресою якої позивач надавав комунальні послуги. Відтак, суд вважає доведеним, що саме відповідачі є споживачами вказаних послуг.

6.10. Аргументи відповідачів

Позивач не довів наявність солідарної відповідальності відповідачів за більшу частину позовних вимог, оскільки положення ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житловокомунальні послуги» про солідарну відповідальність споживачів набули чинності лише 01.05.2019. Ураховуючи наведене, за усі нарахування по оплаті житлово-комунальних послуг за період до 01.05.2019 відповідачі не несуть солідарну відповідальність.

Позиція суду

Статтею 64 ЖК України, який набрав чинності 01.01.1984, передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Ураховуючи наведене, а також ту обставину, що відповідачі спільно користувались послугами, які надає позивач, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для солідарного стягнення заборгованості.

6.11. Аргументи відповідачів

Відомість про нарахування та оплату за послуги з теплопостачання, тобто розрахунок заборгованості, не є первинним документом. Вона фактично є довідкою про розмір такої заборгованості, складеною позивачем, тобто формою пояснень позивача. Таким чином, позивач не надав суду належних доказів на користь виникнення та існування заборгованості відповідачів у заявленому розмірі.

Позиція суду

Суд враховує, що надана позивачем відомість про нарахування та оплату за послуги теплопостачання з урахуванням періоду платежу містить дані щодо періодів нарахувань, вихідних даних, які брались для відповідних розрахунків (площі Квартири для опалення, кількості осіб для підігріву води), сум нарахувань, перерахунків та оплат, а також інші дані, на підставі яких суд має можливість встановити розмір заборгованості відповідачів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.10.2023 у справі № 756/8056/19 виснувала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

У постанові Верховного Суду від 25.01.2023 у справі № 209/3103/21 зазначено, що оскільки стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача, та враховуючи, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», висновки суду апеляційної інстанції про недоведеність вимог у частині розміру заборгованості є необґрунтованими.

Відповідачі, посилаючись на недоведення позивачем розміру заборгованості, власний розрахунок заборгованості не надали (крім розрахунку, який відповідачі надали в контексті аргументів щодо застосування прожиткового мінімуму, оцінка якому надана вище), правильність виконаних позивачем розрахунків та коректність вихідних даних, які використовувались позивачем при розрахунку заборгованості, не спростували.

При цьому факт надання позивачем відповідних послуг підтверджується також наданими позивачем Актами підключення/відключення споживача, згідно з якими на час опалювального періоду у 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 роках здійснювалось підключення опалення у будинку, в якому зареєстровані відповідачі (том 2, а.с. 7-11).

Ураховуючи наведене, релевантну практику Верховного Суду та розгляд справи на засадах стандарту доказування більшої переконливості (більшої вірогідності), суд вважає доведеним розмір заборгованості, заявлений стороною позивача.

6.12. Аргументи відповідачів

Позивач не пояснив, яким чином він визначив обсяг послуг за показаннями приладу обліку або по нормам споживання. У зв`язку з цим наданий позивачем розрахунок позовних вимог в частині обсягу фактично спожитих послуг не роз`яснений і не доведений належними доказами.

Позиція суду

Як вбачається з пояснень представника позивача, згідно з Базою даних підприємства «Показники приладу обліку теплової енергії за споживачами» на житловий будинок відповідачів з 10.12.2010 був встановлений загальнобудинковий прилад обліку теплової енергії Sharky VMT, однак з 15.10.2020 на під`їзд у житловому будинку відповідачів був встановлений окремий прилад обліку теплової енергії Sharky 775, який перебуває на балансі споживача.

Крім того, представник позивача у поясненнях зазначив контактну особу з числа мешканців під їзду, яка передає показання приладів обліку позивачу.

Відповідачами всупереч засад змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, а також стандарту доказування більшої вірогідності (більшої переконливості) не спростовано надані позивачем дані щодо обсягу фактично спожитих відповідачами послуг.

Ураховуючи вищенаведене, суд відхиляє аргументи відповідачів та їх представника, якими вони обґрунтовували заперечення проти позову.

7. Розподіл судових витрат

Представник відповідачів у відзивах від 28.09.2023, поданих в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зазначив, що докази наявності судових витрат будуть надані суду в порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Згідно з вказаною нормою розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Ураховуючи наявність заяви представника відповідачів щодо надання доказів розміру судових витрат після ухвалення рішення, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав вирішувати питання про розподіл судових витрат у даному рішенні.

Відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині також вказується про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат.

За таких обставин суд призначає судове засідання для вирішення питання про судові витрати.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

УХВАЛИВ

Позовну заяву Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 02.04.2017 по 31.12.2021 в загальному розмірі 83951,53 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 17.11.2025 на 12-00 год. в приміщенні Салтівського районного суду міста Харкова за адресою: м. Харків, пр. Ювілейний, буд. 38-Є, каб. 29.

Встановити ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх представнику строк для подання доказів щодо розміру понесених ними судових витрат - п`ять днів після ухвалення даного рішення. Роз`яснити ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх представнику, що згідно з ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» (р/р № НОМЕР_1 в ФХОУ АТ «Державний ощадний банк України», МФО 351823, ОКПО 31557119).

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя Д.А. Крівцов