Житомирський апеляційний суд
Категорія 30 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Павицької Т.М., Борисюка Р.М.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/10728/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «СІБІЕС СЕЙЛЗ», про захист прав споживачів, застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів шляхом стягнення безпідставно отриманих коштів, стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, моральної шкоди

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон»

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 27 січня 2025 року, яке ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 через представника Стахова А.О. звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон». Просили: застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_1 сплачену на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу квартири від 07 червня 2018 року №ЖТ.03.1.006 суму коштів в розмірі 556 188,30 грн, а також стягнути три проценти річних у сумі 101 668, 17 грн та інфляційні втрати в сумі 398 101,26 грн, та у відшкодування завданої моральної шкоди - 50 000 грн; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_2 сплачену на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу квартири від 07 червня 2018 року №ЖТ.03.1.005 суму коштів в розмірі 556 188,30 грн, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_2 сплачену на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 05 липня 2018 року №ЖТ.03.2.001 суму коштів в розмірі 32 800 грн, а також стягнути три проценти річних у сумі 107 588,35 грн та інфляційні втрати в сумі 421 578 грн, та у відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн; застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_3 сплачену на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу квартири від 14 жовтня 2019 року №ЖТ.03.1.066 суму коштів в розмірі 507 302,40 грн, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_3 сплачену на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14 грудня 2020 року №ЖТ.03.2.036 суму коштів в розмірі 34 160 грн, а також стягнути три проценти річних у сумі 75 750 грн та інфляційні втрати в сумі 310 055,41 грн, та у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн.

Позов обґрунтований тим, що 07 червня 2018 року між Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон», як продавцем, від імені якого на підставі договору доручення від 02 лютого 2017 року №Т-20/3 діяло Товариство з обмеженою відповідальністю «СІБІЕС СЕЙЛЗ», як повірений продавця, та ОСОБА_1 , як покупцем, укладений попередній договір купівлі-продажу квартири за №ЖТ.03.1.006. За вказаним договорам відповідач зобов`язався продати, а позивач купити квартиру з проєктним № НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проєктна площа 49,86 кв.м. За вказаним договором внесена оплата в розмірі 556 188,30 грн. 07 червня 2018 року між ОСОБА_2 , як покупцем, та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон», як продавцем, від імені якого на підставі договору доручення від 02 лютого 2017 року №Т-20/3 діяло ТзОВ «СІБІЕС СЕЙЛЗ», як повірений продавця, укладений попередній договір купівлі-продажу квартири за №ЖТ.03.1.005. Відповідно до цього договору остання зобов`язалася купити квартиру з проєктним №6, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проєктна площа 49,86 кв.м. За вказаним договором внесена оплата в розмірі 556 188,30 грн. 05 липня 2018 року між тими ж сторонами укладений попередній договір купівлі-продажу нежилого приміщення за № ЖТ.03.2.001, відповідно до умов якого ОСОБА_2 купує нежиле приміщення з проєктним номером 2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , проєктна площа 3,28 кв.м. За вказаним договором внесена оплата в розмірі 32 800 грн. У загальному ОСОБА_2 за двома договорами сплатила на користь відповідача 588 988,30 грн. 14 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон», як продавцем, від імені якого на підставі договору доручення від 02 лютого 2017 року №Т-20/3 діяло ТзОВ «СІБІЕС СЕЙЛЗ», як повірений продавця, та ОСОБА_3 , як покупцем, укладений попередній договір купівлі-продажу квартири за №ЖТ.03.1.066. Згідно з цим договором відповідач зобов`язався продати, а позивач купити квартиру з проєктним №5, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проєктна площа 42,24 кв.м. За вказаним договором внесена оплата в розмірі 507 302,40 грн. 14 грудня 2020 року між цими ж сторонами укладений ще один попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна за № ЖТ.03.2.036, відповідно до якого остання купує нежиле приміщення з проєктним номером 36, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , проєктна площа 4,27 кв.м. За вказаним договором внесена оплата в розмірі 34 160 грн. У загальному ОСОБА_3 сплатила на користь відповідача 541 462,4 грн. Відповідно до п.3.2 вказаних вище договорів, орієнтовний термін завершення будівельно-монтажних робіт по другій секції житлового будинку IV (четвертий) квартал 2019 року, за виключенням договору від 14 жовтня 2019 року №ЖТ.03.1.066 та договору від 14 грудня 2020 року ЖТ.03.2.036, укладених позивачем ОСОБА_3 , де такі строки визначені відповідно III та IV квартали 2020 року. Попри умови попередніх договорів, продавець не завершив монтажно-будівельні роботи, а також не уклав основні договори. Попередні договори підписувалися з метою подальшого оформлення договорів купівлі-продажу нерухомості та вони підлягали обов`язковому нотаріальному посвідченню відповідно до ст.635 ЦК України. Через відсутність такого посвідчення попередні договори є нікчемними на підставі частини першої ст.220 ЦК України. На виконання таких нікчемних правочинів позивачі сплатили на користь продавця кошти, які підлягають стягненню в порядку застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а також три проценти річних та інфляційні втрати в порядку, передбаченому ст.625 ЦК України. Моральна шкода обґрунтована тим, що позивачі з вини відповідача перебувають у стані невизначеності, оскільки ними були сплачені кошти за придбання нерухомості, але такого майна не надано і перспектив його надання не вбачається. Відповідач належним чином не комунікує щодо існуючої затримки, ніяким чином не компенсує таке істотне порушення розумних строків.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 27 січня 2025 року позов задоволений частково. Застосовані наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_1 сплаченої на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу квартири від 07 червня 2018 року №ЖТ.03.1.006 суму коштів в розмірі 556 188,30 грн, а також стягнуто три проценти річних у сумі 101 668,17 грн, інфляційні втрати в сумі 398 101,26 грн та 20 000 у відшкодування моральної шкоди; застосовані наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_2 сплаченої на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу квартири від 07 червня 2018 року №ЖТ.03.1.005 суму коштів в розмірі 556 188,30 грн, застосовані наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_2 сплаченої на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 05 липня 2018 року №ЖТ.03.2.001 суму коштів в розмірі 32 800 грн, а також стягнуто три проценти річних у сумі 107 588,35 грн, інфляційні втрати в сумі 421 578 грн та 20 000 грн у відшкодування моральної шкоди; застосовані наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_3 сплаченої на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу квартири від 14 жовтня 2019 року №ЖТ.03.1.066 суму коштів в розмірі 507 302,40 грн, застосовані наслідки недійсності нікчемного правочину шляхом стягнення з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_3 сплаченої на виконання нікчемного попереднього договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 14 грудня 2020 року №ЖТ.03.2.036 суму коштів в розмірі 34 160 грн, а також стягнуто три проценти річних у сумі 75 750 грн, інфляційній втрати в сумі 310 055,41 грн та 20 000 грн у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 10 000 грн кожній витрат на правничу допомогу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, які склалися у зв`язку з оголошенням воєнного стану, та фактичному зупиненню товариством господарської діяльності, не з`ясував належним чином обставини щодо правовідносин, які викладені у попередніх договорах купівлі-продажу квартир та нежитлових приміщень. Між Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон», як продавцем, від імені якого на підставі договору доручення, діяло ТзОВ «СІБІЕС СЕЙЛЗ», із визначенням строку завершення будівництва та укладення основного договору купівлі-продажу, що є основною істотною умовою договору, оскільки визначення певного строку (певного терміну) укладення основного договору є необхідною умовою для договорів цього виду. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Суд першої інстанції допустив помилку та взагалі не вирішив питання щодо попереднього договору, а просто стягнув кошти з відповідача без певної юридичної дії, що потягло за собою негативні наслідки для товариства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачів адвокат Стахов А.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому наголошує на тому, що фактично доводи апеляційної скарги зводяться до неправильної правової кваліфікації відповідачем обставин справи. Відповідач посилається на обставини, які стосуються істотності порушення умов договору та його фактичного виконання, тоді як позовні вимоги позивачів базуються суто на нікчемності таких договорів, а відтак такі жодним чином взагалі в правовому полі не пов`язуються з обставинами виконання таких договорів. Обставини, вказані в апеляційній скарзі, виходять за межі предмету доказування у справі. В тексті апеляційної скарги наведені позивачами розрахунки та правильність стягнутої судом першої інстанції суми, як такої, не заперечується. Так само не заперечуються інші складові стягуваних сум, такі як, три проценти річних, інфляційні нарахування, моральна шкода, а також витрати на професійну правничу допомогу. Також просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу адвоката, яка знадобилася позивачам у ході апеляційного перегляду, в сумі 9 000 грн.

У судовому засіданні представник позивачів адвокат Стахов А.О. апеляційну скаргу не визнав, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.240,242,244 т.2). Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 07 червня 2018 року між Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон», як продавцем, від імені якого на підставі договору доручення від 02 лютого 2017 року №Т-20/3 діяло ТзОВ «СІБІЕС СЕЙЛЗ», як повірений продавця, та ОСОБА_1 , як покупцем, підписаний попередній договір купівлі-продажу квартири за №ЖТ.03.1.006 (а.с.17-23 т.1). За вказаним договорам відповідач зобов`язався продати, а позивач ОСОБА_1 купити квартиру з проєктним № НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проєктна площа 49,86 кв.м. За вказаним договором ОСОБА_1 внесена оплата в розмірі 556 188, 30 грн.

07 червня 2018 року між ОСОБА_2 , як покупцем, та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон», як продавцем, від імені якого на підставі договору доручення від 02 лютого 2017 року №Т-20/3 діяло ТзОВ «СІБІЕС СЕЙЛЗ», як повірений продавця, підписаний попередній договір купівлі-продажу квартири за №ЖТ.03.1.005 (а.с.23-27 т.1). Відповідно до цього договору ОСОБА_2 зобов`язалася купити квартиру з проєктним №6, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проєктна площа 49,86 кв.м. За вказаним договором ОСОБА_2 внесла оплату в розмірі 556 188,30 грн. 05 липня 2018 року між ОСОБА_2 , як покупцем, та Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон», як продавцем, від імені якого на підставі договору доручення від 02 лютого 2017 року №Т-20/3 діяло ТзОВ «СІБІЕС СЕЙЛЗ», як повірений продавця, підписаний попередній договір купівлі-продажу нежилого приміщення за №ЖТ.03.2.001, відповідно до якого ОСОБА_2 купує нежиле приміщення з проєктним номером 2, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , проєктна площа 3,28 кв.м (а.с.28-32 т.1). За вказаним договором ОСОБА_2 внесена оплата в розмірі 32 800 грн. Отже, всього позивач ОСОБА_2 сплати за двома попередніми договорами 588 988,30 грн.

14 жовтня 2019 року між Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон», як продавцем, від імені якого на підставі договору доручення від 02 лютого 2017 року №Т-20/3 діяло ТзОВ «СІБІЕС СЕЙЛЗ», як повірений продавця, та ОСОБА_3 , як покупцем, підписаний попередній договір купівлі-продажу квартири за №ЖТ.03.1.066 (а.с.37-41 т.1). Згідно з цим договором відповідач зобов`язався продати, а ОСОБА_3 купити квартиру з проєктним № НОМЕР_2 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , проєктна площа 42,24 кв.м. За вказаним договором ОСОБА_3 внесена оплата в розмірі 507 302,40 грн. Також, 14 грудня 2020 року між цими ж сторонами підписаний ще один попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення за №ЖТ.03.2.036, відповідно до якого ОСОБА_3 купує нежиле приміщення з проєктним номером 36, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , проєктна площа 4,27 кв.м (а.с.42-46 т.1). За вказаним договором ОСОБА_3 внесена оплата в розмірі 34 160 грн. За двома договорами ОСОБА_3 сплатила відповідачу 541 462,40 грн.

Відповідно до пункту 3.2 попередніх договорів, орієнтовний строк завершення будівельно-монтажних робіт у другій секції житлового будинку визначено на IV квартал 2019 року, за винятком договору від 14 жовтня 2019 року №ЖТ.03.1.066 та договору від 14 грудня 2020 року №ЖТ.03.2.036, укладених ОСОБА_3 , де передбачені інші строки III квартал 2020 року та IV квартал 2020 року відповідно.

Згідно з п.4.1.9 попередніх договорів, продавець зобов`язується дотримуватися строків закінчення монтажно-будівельних робіт у житловому будинку не пізніше термінів, визначених у розділі 3 «Строки та терміни».

На виконання умов п.2.2 попереднього договору №ЖТ.03.1.006 ОСОБА_1 сплатила продавцю грошові кошти, шляхом перерахунку на рахунок повіреного продавця, а саме, 556 188,30 грн, що підтверджується квитанцією про сплату коштів.

На виконання умов п.2.2 попередніх договорів купівлі-продажу квартири та нежилого приміщення за №ЖТ.03.1.005 і за №ЖТ.03.2.001 ОСОБА_2 сплатила в загальній сумі на користь продавця 588 988,30 грн, що підтверджується квитанціями про сплату коштів.

ОСОБА_3 також на виконання умов п.2.2 попередніх договорів купівлі-продажу квартири та нежилого приміщення за №ЖТ.03.1.066 та за №ЖТ.03.2.036 сплатила на користь продавця за договорами в загальній сумі 541 462,40 грн, що підтверджується квитанціями про сплату коштів.

Згідно з абзацами першим та четвертим частини першої ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (частина третя ст.635 ЦК України).

Відповідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

За таких обставин, внесення завдатку, як способу виконання зобов`язання, може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке випливає із договору купівлі-продажу квартири, укладеного між сторонами, який за своєю формою та змістом має відповідати вимогам чинного законодавства для укладення угод щодо нерухомого майна.

Як вже зазначалося вище, між сторонами були підписані саме попередні договори купівлі-продажу кватири або попередні договори купівлі-продажу нежитлового приміщення, що у подальшому передбачало укладення основних договорів купівлі-продажу квартири або купівлі-продажу нежитлового приміщення.

За положеннями частини першої ст.657 ЦК України, яка діяла у такій редакції на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до частини першої ст.220 ЦК України у разі недотримання сторонами вимог законодавства про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Із матеріалів справи вбачається, що сторонами підписані попередні договори купівлі-продажу саме квартири або нежитлового приміщення з метою забезпечення укладання у майбутньому договорів купівлі-продажу квартир та нежилих приміщень, а тому за правилами ст.ст.635,657 ЦК України попередні договори підлягали нотаріальному посвідченню. Сторонами під час укладення попередніх договорів купівлі-продажу квартири або нежитлового приміщення не дотримано вимог законодавства про нотаріальне посвідчення договорів, а тому відповідно до вимог ст.220 ЦК України вказані договори є нікчемними. Попередні договори є нікчемними в цілому з огляду на порушення вимог щодо нотаріального посвідчення. Визнання зазначених договорів судом недійсними не вимагається. Такі попередні договори розглядаються з точки зору права як такі, що юридично не мали місця, не створили будь-яких правових наслідків, окрім тих, що пов`язані з їх недійсністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а суд першої інстанції не вирішив питання щодо попередній договорів, а просто стягнув кошти з відповідача без певної юридичної дії, втрачають правовий сенс за встановлених обставин нікчемності підписаних сторонами попередніх договорів купівлі-продажу квартири або нежитлового приміщення в цілому. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2019 року в справі №916/3156/17 зроблений висновок про те, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна із сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставини нікчемності правочину.

Суд правильно виходив із того, що нотаріально посвідчена угода про сплату завдатку між сторонами не укладалася, а тому до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягає застосуванню норма частини другої ст.570 ЦК України, яка встановлює презумпцію авансу. Як уже зазначалося вище, сторонами не були укладені договори купівлі-продажу квартир та нерухомого майна, які за своєю формою та змістом відповідали б вимогам закону, лише наявна домовленість про укладення вказаних договорів у майбутньому, а тому сплачені позивачами грошові суми є авансом.

За положеннями частини першої ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що грошові кошти, сплачені позивачами, повинні бути повернуті останнім у такому ж розмірі, якому вони надавалися, оскільки договори купівлі-продажу квартир та нежитлових приміщень не були оформлені в силу того, що у строки, визначені п.3.2 попередніх договорів, будівельно-монтажні роботи завершені не були, попередні договори в силу вимог закону є нікчемними та безпідставно отримані кошти не повернуті.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За положеннями ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, які склалися у зв`язку з веденням воєнного стану та фактичним зупиненням відповідачем господарської діяльності спростовуються тим, що за своєю правовою природою три проценти річних та інфляційні нарахування не є штрафними виплатами, а є компенсаційними виплатами, а тому не залежать від порушення умов договору, а ставляться в залежність від існування зобов`язання та факту неправомірного користування відповідачем чужими коштами протягом тривалого часу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі №340/385/17). Окрім того, умовами попередніх договорів передбачено, що завершення будівельно-монтажних робіт визначено на IV квартал 2019 року, за винятком договору від 14 жовтня 2019 року №ЖТ.03.1.066 та договору від 14 грудня 2020 року №ЖТ.03.2.036, де передбачені інші строки III квартал 2020 року та IV квартал 2020 року. Отже, будівельно-монтажні роботи мали бути завершені задовго до початку введення в Україні воєнного стану.

Встановивши факт неправомірного користування Акціонерним товариством «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» чужими коштами, тобто коштами позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , протягом тривалого часу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачів інфляційних втрат та трьох процентів річних на підставі частини другої ст.625 ЦК України.

Колегія суддів також звертає увагу, що спірні правовідносини виникли з підстав укладення договорів купівлі-продажу, а не з наданням кредиту чи позики, а тому відповідач не звільняється від передбаченої ст.625 ЦК України відповідальності, про що йдеться у пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного стану (постанова Верховного Суду від 21 січня 2025 року в справі №751/3052/23).

Апеляційна скарга не містить доводів щодо самих сум нарахованих інфляційних втрат та сум трьох процентів річних, а доводи апеляційної скарги щодо підставності стягнення з відповідача компенсаційних виплат за частиною другою ст.625 ЦК України судом апеляційної інстанції мотивовані та додаткового правового обґрунтування не потребують. Отже, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив вимоги та стягнув з відповідача на користь позивачів інфляційні втрати та три проценти річних за частиною другою ст.625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні ділової репутації фізичної особи.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з частиною першою ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Із огляду на встановлені обставини справи, ступінь завданої моральної шкоди, розумність та справедливість розміру компенсації, керуючись принципом співмірності відшкодування до реальних наслідків порушення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що розмір моральної шкоди на користь кожного позивача по 20 000 грн є обґрунтованою та справедливою сатисфакцією, яку не можна вважати неправомірним збагаченням.

Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Адвокат Стахов А.О. просив стягнути на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000 грн, на користь ОСОБА_2 - в розмірі 10 000 грн, на користь ОСОБА_3 - в розмірі 20 000 грн. Отримання послуг із правової допомоги позивачами підтверджується договорами про надання правничої допомоги від 28 червня 2024 року, рахунком та детальним описом робіт (наданих послуг), актом наданих послуг до договорів про надання правової допомоги від 28 червня 2024 року (а.с.244б-248 т.1).

Ураховуючи особливості предмета спору, складність справи та її значення для сторін, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом і складністю справи, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь кожного позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі по 10 000 грн, які є співмірними та відповідають наданому адвокатом у цій справі обсягу послуг.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення ухвалено судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

За наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції у відзиві на апеляційну скаргу позивачі просять стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу в сумі 9 000 грн пропорційно відносно кожного з позивачів, надавши до відзиву на апеляційну скаргу копію рахунку та детального опису робіт (наданих послуг), акт наданих послуг до договорів про надання правової допомоги. Так, адвокатом надано, а позивачами прийнято наступний перелік робіт: підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу 2 000 грн * 3 год. = 6 000 грн; участь у судовому засіданні 2 000 грн *1,5 год =3 000 грн.

Ураховуючи, критерій реальності адвокатських витрат та характер виконаних адвокатом на стадії апеляційного провадження робіт, керуючись принципами справедливості та верховенства права, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати на надання професійної правничої допомоги в сумі 9 000 грн є співмірними з складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих ним послуг, а тому їх належить покласти на відповідача, що відповідає положенням ст.137 ЦПК України. Клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, яка підлягає розподілу між сторонами, за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку, від відповідача до Житомирського апеляційного суду не надходило.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 27 січня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_1 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_2 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» на користь ОСОБА_3 3 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: