РІШЕННЯ

іменем України

03 листопада 2025 рокуСправа №451/1500/25
Провадження № 2/451/579/25

Радехівський районний суд Львівської області

в складі головуючого судді Магонь О. З.

секретаря судового засідання Федорук І. Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Радехів цивільну справу №451/1500/25 за позовом ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

установив:

Стислий виклад позиції учасників справи

У вересні 2025 року позивач ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №247176530 від 22.10.2021 у сумі 22615 (двадцять дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 98 (дев`яносто вісім) копійок.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 22.10.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір №247176530 за умовами якого кредитор надав позичальнику кредит у сумі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Кредитний договір позичальник підписав електронним підписом за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV3NQ78, який ввів відповідач 22.10.2021 у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку «Відправити/Підписати», що є підтвердженням підписання договору. У зв`язку із невиконанням позичальником взятих на себе зобов`язань, у нього утворилась заборгованість у сумі 22615 (двадцять дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 98 (дев`яносто вісім) копійок, яка складається з такої: 5499 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 40 (сорок) копійок - заборгованість по тілу кредиту; 17116 (сімнадцять тисяч сто шістнадцять) гривень 58 (п`ятдесят вісім) копійок- заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 28 листопада 2018 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали договір факторингу №28/1118-01, за яким до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги, у подальшому до цього договору укладалися Додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії цього договору. Надалі, через укладання договорів факторингу, до ТОВ «Юніт капітал» перейшло право вимоги до відповідача у сумі 22615 (двадцять дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 98 (дев`яносто вісім) копійок. Оскільки відповідач відмовляється у добровільному порядку здійснювати погашення заборгованості як на користь попередніх кредиторів, так і на користь нового кредитора, позивач звернувся до суду з цим позовом. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати (т.1 а.с.4-11).

22 жовтня 2025 року представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Мулявка Назар Олегович подав відзив на позовну заяву, який обґрунтував тим що, в порушення вимог п.1.3 Договору факторингу № 04/06/25-Ю відповідача не було повідомлено про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору. На думку представника відповідача ТОВ «Юніт Капітал» не довело порушення його прав з боку відповідача та наявність у нього права звернення до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № 247176530 від 22.10.2021, який укладений після відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за кредитними договорами на користь ТОВ «Таліон Плюс», а тому підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал» відсутні, оскільки ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» не мали права на подальше відступлення права вимоги, якою вони не володіли. Просить у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №247176530 від 22.10.2021 відмовити (т.1 а.с. 218-223).

У подальшому від представника позивача до суду поступила відповідь на відзив, у якій він зазначив, що сторони виконали умови Договору факторингу №28/1118-01 належним чином, зокрема: підписали договір факторингу №28/1118-01; уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу. Таким чином, право вимоги перейшло від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку, а отже Право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 25.01.2022, тобто після укладання Кредитного договору № 247176530 від 22.10.2021. Отже, відповідач, не врахував усі матеріали справи та помилково визначив, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу. Проте, відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. В свою чергу, Позивач долучив до позовної заяви всі належні докази, а саме: договір факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 та витяг з реєстру прав вимоги №170 від 25.01.2022 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018. Зокрема, реєстр прав вимоги до договору факторингу від №28/1118-01 від 28.11.2018, до якого включено Кредитний договір №247176530 від 22.10.2021 укладено 25.01.2022, тобто через три місяці після укладення кредитного договору. Таким чином, на момент включення цього кредитного договору до реєстру, право вимоги вже існувало, а не є майбутнім, як помилково вважає відповідач. Отже, відповідач неправильно трактував положення договору та дійшов хибного висновку, що передача права вимоги відбувається у момент підписання договору. Насправді ж право вимоги переходить у момент підписання реєстру, який є невід`ємною частиною договору факторингу. Враховуючи викладене, позивач належним чином підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки виконав умови договору факторингу та надав відповідні документи. Висновок відповідача про відсутність переходу права вимоги є необґрунтованим, оскільки ґрунтується на помилковому тлумаченні моменту виникнення права вимоги та його передачі за договором факторингу. Крім того, на думку представника відповідача, Позивач не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику про зміну сторони Кредитодавця. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Відтак просить суд врахувати відповідь на відзив при розгляді справи № 451/1500/25 по суті; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за Кредитним договором №247176530 від 22.10.2021 року у розмірі 22615,98 грн, яка складається з наступного: 5499,40 грн - заборгованість по кредиту; 17116,58 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом, та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 2422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн покласти на відповідача (т.1 а.с.228-234).

Надалі представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив. Із позицією, викладеною у цій відповіді, відповідач категорично не погоджується, вважає її безпідставною та такою, що ґрунтується на припущеннях і неповному з`ясуванні обставин справи, з огляду на таке. Відповідь на відзив, поданий ТОВ «Юніт Капітал», не спростовує доводів, викладених Відповідачем у відзиві на позовну заяву, та не містить належних і допустимих доказів, які б підтверджували правомірність вимог позивача. Позивач фактично повторює зміст позовної заяви, не надаючи доказів безперервності ланцюга відступлення права вимоги, дійсності укладених правочинів та підтвердження сплати ціни факторингових договорів. Таким чином, надані позивачем документи не доводять наявності у нього права вимоги до відповідача. Позивач посилається на три договори факторингу, однак жоден з них не підтверджує реальний перехід права вимоги саме щодо Кредитного договору №247176530 від 22.10.2021, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Витяги з реєстрів прав вимоги, на які посилається позивач, не містять підписів уповноважених осіб сторін або печаток, що унеможливлює перевірку їх автентичності. Відсутність повного тексту реєстрів, актів приймання-передачі та підтвердження фактичного фінансування свідчить про неналежність цих доказів згідно зі ст. 77-80 ЦПК України. Усі договори факторингу мають рамковий характер і лише визначають загальні умови можливої співпраці сторін. Позивач не надав доказів, що ці договори охоплювали саме кредит Відповідача, а також що право вимоги було дійсно передано у визначений час. Факт укладення рамкового договору не створює правових наслідків переходу права вимоги без конкретного підписаного та належним чином оформленого Реєстру. Крім того, строки дії окремих договорів факторингу не перекриваються, що ставить під сумнів безперервність ланцюга відступлення прав вимоги. Позивач не довів, що кожен попередній кредитор мав право передавати вимогу далі, оскільки відсутні докази належного виконання попередніх договорів (акти приймання, платіжні документи). Позивач посилається на положення ст. 516 ЦК України, однак ігнорує спеціальні норми Закону України «Про споживче кредитування», а саме ч. 1 ст. 18, якою встановлено обов`язок кредитодавця повідомити споживача про відступлення права вимоги протягом 10 робочих днів. Жодних доказів такого повідомлення Позивач не надав. Відсутність повідомлення боржника про зміну кредитора є порушенням імперативних норм закону і не може бути виправдана посиланнями на судову практику, наведеною Позивачем. Ці рішення не мають преюдиційного значення для даної справи, а обставини у них є відмінними. Таким чином, ОСОБА_1 був позбавлений права знати, хто є його належним кредитором, що порушує принцип правової визначеності (ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод). Без належного повідомлення виконання зобов`язання не могло бути здійснене, а вимога про стягнення боргу з боку третьої особи є передчасною. Позивач не довів дійсності правочинів, на які посилається, зокрема: не надано доказів сплати грошових коштів за відступлення права вимоги (ст. 1079 ЦК України); не подано оригіналів чи нотаріально завірених копій договорів; відсутні відомості про передачу персональних даних боржника в рамках вимог Закону України «Про захист персональних даних». Судова практика, на яку посилається Позивач, має різні фактичні обставини, оскільки в наведених справах були надані повні пакети документів, тоді як у цій справі - лише копії без доказів дійсності та належності. Позивач не надав детального розрахунку заборгованості, не розмежував суму основного боргу, процентів, штрафів і пені. Відповідно до вимог ст. 175 ЦПК України та п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК, у позовній заяві має бути чітко вказаний розрахунок суми, що підлягає стягненню. Відсутність такого розрахунку є підставою для відмови в позові. Крім того, розмір нарахованих штрафних санкцій є явно неспівмірним наслідкам порушення зобов`язання і суперечить принципам добросовісності, справедливості та розумності (ст. 3, 13, 509 ЦК України). Таким чином, позивач не довів належного переходу права вимоги за Кредитним договором №247176530 від 22.10.2021, не надав доказів дійсності договорів факторингу та оплати за ними, не підтвердив повідомлення боржника про зміну кредитора, не надав обґрунтованого розрахунку заборгованості. Усе це свідчить про безпідставність позовних вимог та необхідність відмови у їх задоволенні. Враховуючи вищевикладене, вважаю вимоги ТОВ «Юніт Капітал» безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають. З цих підстав просить суд врахувати наведені заперечення при розгляді справи №451/1500/25. Не брати до уваги доводи, викладені у відповіді на відзив ТОВ «Юніт Капітал», як такі, що не підтверджені належними доказами. У задоволенні позову ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити повністю (т.1 а.с.238-239).

30.10.2025 представником позивача через систему «Електронний суд» скеровано додаткові пояснення у справі щодо відступлення права вимоги та нарахування відсотків за цим кредитним договором (т.2 а.с.1-36).

Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі

Суд своєю ухвалою від 9 вересня 2025 року прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання, постановив витребувати у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» письмові докази (т.1 а.с.1-3).

8 жовтня 2025 року до суду надійшли витребувані документи (т.1 а.с.198-199).

У позовній заяві представник позивача просила провести розгляд цивільної справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (т.1 а.с.4-11).

Відповідач ОСОБА_1 , та його представник ОСОБА_2 у судове засідання не прибули. У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача просив розгляд справи здійснювати без участі відповідача та його представника (т.1 а.с. 218-223).

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористалися сторони.

За таких обставин, відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Установлені судом фактичні обставини справи

22.10.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 уклали Кредитний договір №247176530 у формі електронного документа з використанням електронного підпису (т.1 а.с.61-69).

Зокрема, відповідач, за допомогою мережі Інтернет, перейшла на офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», ознайомилася з Правилами надання грошових коштів у позику (т.1 а.с.39-52), які є невід`ємною частиною кредитного договору. Після чого добровільно без примусу чи тиску відповідач заявила про бажання отримання коштів, подавши відповідну Заявку, в якій вказала свої персональні дані, а саме: прізвище, ім`я, по-батькові, паспортні дані, номер телефону, ідентифікаційний номер, адресу електронної пошти, номер банківської картки для перерахування коштів та місце реєстрації/проживання (т.1 а.с.21).

Відповідач підписала Кредитний договір №247176530 від 22.10.2021 електронним підписом, створеним за допомогою одноразового персонального ідентифікатора MNV3NQ78. Зокрема, 22.10.2021 21:46:24 год відповідач ввів ідентифікатор у відповідне поле інформаційно-телекомунікаційної системи та натиснув кнопку, що є підтвердженням підписання договору (т.1 а.с.61-69).

Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору видно, що без ознайомлення з умовами надання та обслуговування кредитів та правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим (т.1 а.с.17-20,22-38,39-52).

Відповідно до п. 1.1. договору Кредитодавець зобов`язується надати Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії в розмірі Кредитного ліміту на суму 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Кредит надається строком на 28 днів, а саме до 19.11.2021.

Відразу після вчинених дій відповідача, 22.10.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало йому грошові кошти в сумі 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень (т.1 а.с.16,166).

Загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Кредитним договором №247176530 від 22.10.2021, становить 22615 (двадцять дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 98 (дев`яносто вісім) копійок, яка складається з такої: 5499 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 40 (сорок) копійок - заборгованість по тілу кредиту; 17116 (сімнадцять тисяч сто шістнадцять) гривень 58 (п`ятдесят вісім) копійок- заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Ця сума підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», розрахунком заборгованості ТОВ «Таліон Плюс» та Випискою з особового рахунку за Кредитним договором №247176530 від 22.10.2021 (т.1 а.с.78,79-80,81-83).

28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу №28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року (т.1 а.с.127-137).

28.11.2019 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 (т.1 а.с.138). При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду №26 від 31.12.2020 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року (т.1 а.с.139-148). У цій додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та №28/1118-01.

31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року (т.1 а.с.149). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

31.12.2022 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року (т.1 а.с.150). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року.

31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року (т.1 а.с.151).

Предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними Договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Пунктом 1.2. Договору визначено, що Перелік Кредитних договорів наводиться у відповідних Додатках до Договору, а саме Реєстрах прав вимоги.

У той же час, відповідно до п. 1.5. Договору факторингу, Реєстр прав вимоги - означає перелік Прав вимоги до Боржників, що відступається за Договором. Форма вказаного Реєстру наведена в Додатку №1 до Договору.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №170 від 25.01.2022 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 22615 (двадцять дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 98 (дев`яносто вісім) копійок (т.1 а.с.124-126).

Таким чином, договір №28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28.11.2018 - 31.12.2024.

Розрахунок заборгованості, підготовлений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за Кредитним договором №247176530 від 22.10.2021 на момент його відступлення, наведено у додатку до позовної заяви (т.1 а.с.81-83).

Відповідно до п. 5.3.3 договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) визначено, що Фактор (ТОВ «Таліон Плюс») має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу №05/0820-01, строк дії якого закінчується 4 серпня 2021 року (т.1 а.с.111-123).

03.08.2021 ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» уклали додаткову угоду №2, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2022 (т.1 а.с.120). При цьому інші умови договору залишилися без змін.

30.12.2022 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №3, яка продовжила строк дії договору до 30 грудня 2024 року (т.1 а.с.121). При цьому інші умови договору залишилися без змін.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №9 від 30.05.2023 до Договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 22615 (двадцять дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 98 (дев`яносто вісім) копійок (т.1 а.с.108-110).

Варто також звернути увагу, що відповідно до п. 5.3.3 Договору факторингу Фактор має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб.

Надалі 04.06.2025 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір факторингу №04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (т.1 а.с.96-107).

За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані Зазначені в Реєстрі Боржників.

Відповідно до п. 1.2. перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги.

Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 22615 (двадцять дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 98 (дев`яносто вісім) копійок (т.1 а.с.93-95). Цей факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №04/06/25-Ю від 04.06.2025 (т.1 а.с.92).

Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» випискою по рахунку № НОМЕР_1 за період з 22.10.2021 по 27.10.2021 з якої видно, що відповідач 22.10.2021 отримував кредитні кошти 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень на платіжну карту № НОМЕР_1 та користувався ними (т.1 а.с.199).

Зміст спірних правовідносин

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними та виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, право вимоги від якого перейшло до нового кредитора.

Позиція суду

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.

Норми права, які застосував суд, мотивована оцінка наведених сторонами аргументів

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує норми глав 47-49, 73 ЦК України, а також спеціальні норми глави 71 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Щодо укладення кредитного договору між первісним кредитором та відповідачем

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Як видно з матеріалів справи кредитний договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Із огляду на встановлені фактичні обставини справи, які підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами, суд вважає, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №247176530 від 22.10.2021 в електронній формі.

Сторони договору узгодили розмір кредиту, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису.

Щодо підтвердження факту отримання кредиту

Згідно з положеннями ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка за картковим рахунком (по кредитному договору) є належними доказами щодо перерахування банком коштів на рахунок позичальника, що відповідно, свідчить про виконання банком взятих на себе обов`язків по наданню кредитних коштів.

Саме таку позицію висловив Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 у справі 278/2177/15-ц.

Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» випискою по рахунку № НОМЕР_1 за період з 22.10.2021 по 27.10.2021 з якої видно, що відповідач 22.10.2021 отримував кредитні кошти 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень на платіжну карту № НОМЕР_1 та користувався ними (т.1 а.с.199).

Отже, первісний кредитор свої зобов`язання надати грошові кошти виконав в повному обсязі, однак відповідач в порушення умов вказаного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту.

Щодо відступлення права вимоги

У своєму відзиві на позовну заяву представник відповідача наголошує, що Кредитний договір №247176530 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем було укладено 22.10.2021, тобто вже після укладення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» договору про відступлення прав вимоги №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року. На думку представника відповідача, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснило передачу невизначених вимог, оскільки жодної вимоги щодо відповідача на момент укладення договору факторингу не існувало.

Разом із тим, суд не погоджується із таким твердженням.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

28 листопада 2018 року між первісним кредитором ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу №28/1118-01, відповідно до п.2.1. якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором (т.1 а.с. 127-137).

Надалі між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладалися додаткові угоди, зокрема: додаткова угода №19 від 28.11.2019 (т.1 а.с.138), додаткова угода №26 від 31 грудня 2020 року (т.1 а.с.139-148), додаткова угода №27 від 31 грудня 2021 року (т.1 а.с.149), додаткова угода №31 від 31 грудня 2022 року (т.1 а.с.150), додаткова угода №32 від 31 грудня 2023 року (т.1 а.с.151) та на підставі витягу з реєстру прав вимоги №170 від 25.01.2022 до Договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 17863,46 грн (т.1 а.с.124-126).

5 серпня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» (фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (клієнт) був укладений Договір факторингу №05/0820-01, за умовами якого ТОВ «Таліон Плюс» зобов`язався відступити ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Таліон Плюс» за плату на умовах, визначених цим договором (т.1 а.с.111-119).

У подальшому між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладалися додаткові угоди про продовження строку дії договору (т.1 а.с.120-121).

Відповідно до реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року до Договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на суму 22615,98 грн (т.1 а.с.108-110).

4 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклали Договір факторингу №04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (т.1 а.с.96-105).

Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу №04/06/25-Ю від 4 червня 2025 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 22615,98 грн (т.1 а.с.93-95).

Укладання договорів факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а також між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» до виникнення кредитних правовідносин з відповідачем ОСОБА_1 не свідчить про недійсність передачі прав вимоги за таким договором новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитного договору договори факторингу були чинними, передача права вимоги здійснювалася на підставі реєстрів прав вимоги, а саме прав вимоги №170 від 25.01.2022 до договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та реєстру прав вимоги №9 від 30 травня 2023 року.

Право вимоги до відповідача в подальшому перейшло від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до позивача відповідно до реєстру боржників за Договором факторингу №04/06/25-Ю від 4 червня 2025 року.

Отже, позивач є належним кредитором та отримав право вимоги за Кредитним договором №247176530 від 22.10.2021.

Покликання представника відповідача про те, що відповідача не повідомили про заміну кредитора у зобов`язанні, не свідчить про звільнення від обов`язку повертати кошти, отримані в кредит та сплачувати проценти за користування цими коштами, а доказів сплати заборгованості за Договором кредитної лінії №247176530 від 22 жовтня 2021 року первісному кредитору сторона відповідача не надала.

Щодо заявленої позивачем суми боргу

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Відповідач ОСОБА_1 неналежно виконував зобов`язання за кредитним договором, тому заборгованість відповідача перед позивачем становить 22615 (двадцять дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 98 (дев`яносто вісім) копійок, яка складається з такої: 5499 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) гривень 40 (сорок) копійок - заборгованість по тілу кредиту; 17116 (сімнадцять тисяч сто шістнадцять) гривень 58 (п`ятдесят вісім) копійок - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

На день розгляду справи зазначена вище заборгованість відповідачем не погашена.

За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.

Із огляду на встановлені обставини справи, сторони узгодили всі умови Кредитного договору №247176530 від 22.10.2021, в тому числі процентну ставку. Відповідно до п. 4.3 договору, проценти нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, які згідно з розрахунком заборгованості нараховувалися до 24.02.2022, тобто до введення на території України воєнного стану.

Відтак, на думку суду, проценти за користування кредитними коштами нараховувалися відповідно до умов договору.

За змістом ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Представник відповідача всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не спростував розрахунку заборгованості, наданого позивачем. Разом з цим, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження погашення ним тіла кредиту та відсотків.

Інші доводи сторони відповідача позовні вимоги не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Висновки суду

Ураховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» зазначеної вище заборгованості за Кредитним договором №247176530 від 22.10.2021.

Щодо розподілу судових витрат

Як видно з матеріалів справи, позивач просить також стягнути з відповідача судовий збір у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 (сім тисяч) гривень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з приписів ст. 137 ЦПК України.

Згідно із ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно із ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Представник позивача для підтвердження витрат на правничу допомогу в сумі 7000 (сім тисяч) гривень надав копію Договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 (т.1 а.с.74-76), копію протоколу погодження вартості послуг (т.1 а.с.77), копію Додаткової угоди №2 до Договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 (т.1 а.с.73); копію Акта прийому-передачі наданих послуг (т.1 а.с.72).

Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - ЄСПЛ) на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Ураховуючи наведене вище, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, зокрема, судовий збір у сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 (сім тисяч) гривень.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 137, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 279 ЦПК України, на підставі ст. 6, 203, 205, 207, 526, 610, 612, 625, 626, 627, 628, 629, 638, 639, 1048, 1054, 1055, 1056-1, 1077, 1078 ЦК України; ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію»; ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», суд

ухвалив:

задовольнити позов ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ».

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (код ЄДРПОУ: 43541163; адреса: вулиця Рогнідинська, будинок 4А, офіс 10, місто Київ, 01024) заборгованість за Кредитним договором №247176530 від 22.10.2021у сумі 22615 (двадцять дві тисячі шістсот п`ятнадцять) гривень 98 (дев`яносто вісім) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (; адреса: вулиця Рогнідинська, будинок 4А, офіс 10, місто Київ, 01024) суму сплаченого судового збору в сумі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок та судові витрати на правничу допомогу в сумі 7000 (сім тисяч) гривень.

Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяМагонь О. З.

Рішення суду виготовлене 3 листопада 2025 року.