КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5246/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 року місто Київ

справа №758/6841/24

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року, ухвалене під головуванням судді Петрова Д.В. та на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року про відмову у прийнятті додаткового рішення, постановлену під головуванням судді Петрова Д.В. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2024 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь: 246 160,34 грн. вартості відновлювального ремонту мотоцикла; 30 000 грн. моральної шкоди; 7 270 грн. витрат по оплаті експертних послуг.

В обґрунтування вимог посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 23 жовтня 2023 року о 19 год 20 хв. в м. Києві по вул. Великій Васильківській, 100А, будучи пішоходом здійснив раптовий вихід та перехід проїжджої частини поза пішохідним переходом, де на дорозі організовано двосторонній рух по три смуги в кожному напрямку, що розділені дорожньою розміткою, в результаті чого відбулося зіткнення з мотоциклом «Yamaha» державний номерний знак д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого він є та подальше падіння ОСОБА_1 на автомобіль «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до отримання транспортними засобами механічних пошкоджень з матеріальними збитками та тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , чим порушив вимоги п. 4.14 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

Вказував, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 23 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

Зазначав, що згідно висновку експертного дослідження від 17 травня 2024 року №ЕД-19/111-24/24120-АВ вартість матеріального збитку, яка завдана власнику мотоциклу внаслідок ДТП становить 150 370,35 грн., вартість відновлювального ремонту - 246 160,34 грн.

Вказував, що також ним витрачено 7270 грн. на проведення автотоварознавчого дослідження пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Зазначав, що у зв'язку із пошкодженням мотоциклу, він не мав можливості користуватися ним, був змушений змінити звичний спосіб життя. Протягом всього часу він нервується, оскільки змушений докладати максимум зусиль для поновлення його порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача. При наявності власного мотоциклу, він вимушений був користуватися громадським транспортом.

Посилався на те, що тривалий час необхідно було ремонтувати мотоцикл, в цей час він не міг ним користуватися, що спричиняло йому душевні страждання, психологічна атмосфера була напружена.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту мотоциклу у розмірі 246 160,34 грн.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5000 грн. моральної шкоди.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 7270 грн. витрат по оплаті експертних послуг.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнутоз ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2934,30 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року відмовлено у прийнятті додаткового судового рішення за заявою відповідача ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

На обґрунтування вимог посилався на те, що суд першої інстанції не надав оцінки доводам сторони відповідача про те, що пошкодження мотоцикла, що зафіксовані на схемі місця ДТП одразу після її настання, не відповідають пошкодженням, які встановив експерт в ході візуального огляду транспортного засобу.

Вказував, що суд першої інстанції в судовому рішенні обмежився копіюванням абзацу, який міститься у наданій стороною позивача відповіді на відзив, зазначивши, що особистий розрахунок представника відповідача відносно вартості відновлювального ремонту мотоциклу з урахуванням, встановлених ним особисто, пошкоджених деталей в кількості 6 шт. та застосування коефіцієнту фізичного зносу не відповідає нормам цивільного законодавства. Разом з тим, суд не обґрунтував, чому саме він не взяв до уваги особистий розрахунок сторони відповідача, хоча даний розрахунок був зроблений з урахуванням схеми місця ДТП, яка була складена одразу після настання пригоди. При цьому, сторона відповідача навела конкретний розмір матеріальної шкоди, яка б могла бути задоволена судом, виходячи із наявних пошкоджень мотоцикла. І у випадку, якщо б суд прийшов до висновку про доведеність розміру матеріальної шкоди в розмірі 8747,20 грн., то дана сума була б достатньою для відновлення тих пошкоджень, яких зазнав мотоцикл під час ДТП, і тоді б відпала необхідність визнавати мотоцикл фізично знищеним, як це встановив залучений позивачем експерт, зважаючи також на ту обставину, що сам позивач, незважаючи на долучений ним висновок, очевидно не бажає визнавати свій мотоцикл фізично знищеним.

Зазначав, що вищевказаний висновок не міг бути визнаний судом належним доказом, оскільки містить перелік пошкоджень, які не узгоджуються зі схемою місця ДТП, де учасники зафіксували всі наявні станом на день ДТП пошкодження.

Посилався на те, що під час дослідження експерт провів лише візуальний огляд транспортного засобу, і не досліджував жодних інших фактичних даних, будь-то схема ДТП, фото- та відеозаписи з місця ДТП, на підставі чого можна було б виокремити механічні пошкодження, які пов`язані з ДТП, та ті пошкодження, які не відносяться до ДТП.

Вказував, що позивач в судовому засіданні зазначив, що до огляду спеціалістом мотоцикла, його мотоцикл не потрапляв в будь-які ДТП та він особисто не відновлював свій транспортний засіб, хоча у висновку на останньому абзаці сторінки 4 експертом зазначено, що зовнішнім візуальним оглядом встановлено, що транспортний засіб має чинники експлуатаційного зносу у вигляді слідів відновлювального ремонту лівого та правого облицювання, правого нижнього облицювання та дефектів ЛФП паливного баку та облицювання паливного баку. Отже, висновки експерта, який встановив сліди відновлювального ремонту суперечать позиції ОСОБА_3 , який стверджував, що до досліджуваної ДТП, мотоцикл в інші ДТП не потрапляв та до моменту проведення огляду мотоцикл не відновлювався.

Зазначав, що суд першої інстанції взагалі не надав оцінки та не досліджував обставини неможливості експертом визначити чи відносяться виявлені ним при візуальному огляді пошкодження тим пошкодженням, які могли бути віднесені до ДТП, чи ні.

Вказував, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки доводам сторони відповідача про те, що дане експертне дослідження не відповідає критеріям допустимості, що вказує на неповне з'ясування судом обставин, оскільки суд в обґрунтування заперечень доводів сторони відповідача послався виключно на аналіз доводів щодо невідповідності висновку критерію належності.

Зазначав, що суд першої інстанції не дослідив та не взяв до уваги, що в даній ситуації склались спірні відносини між особою, транспортний засіб якої зазнав пошкоджень, та відповідачем, цивільно-правова відповідальність якого не застрахована. Страховик в даній ситуації не є стороною спірних відносин, та позивачем не було висунуто вимогу про стягнення страхового відшкодування.

Посилався на те, що суд першої інстанції застосував до спірних відносин положення ст.1198 ЦК України, яка встановлює обов'язок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Проте суд не взяв до уваги ту обставину, що обов'язок щодо відшкодування шкоди виник у пішохода, який в момент ДТП не користувався транспортним засобом, або іншим джерелом підвищеної небезпеки.

Вказував, що суд першої інстанції послався на практику щодо відносин страхування, які зовсім не кореспондуються з відносинами, які склались в спірній ситуації.

Зазначав, що суд першої інстанції не звернув уваги на суттєву обставину, що звернувшись до експерта для визначення розміру матеріального збитку, який встановив розмір матеріального збитку на суму 150370,35 грн., сторона позивача фактично просить відшкодувати матеріальний збиток на суму, яка значно перевищує встановлений розмір матеріальних збитків. Таким чином, вартість відновлювального ремонту в сумі 246160,34 грн., яку місцевий суд стягнув з відповідача, значно перевищує ринкову вартість транспортного засобу в непошкодженому стані, та згідно висновку експерта в такому випадку відновлення транспортного засобу економічно недоцільно, що свідчить про фізичне знищення транспортного засобу.

Вказував, що експертом згідно висновку ринкова вартість аналогічного непошкодженого мотоциклу становила 150370,35 грн., а тому для того, щоб набути право отримати від відповідача вказану суму відшкодування, позивач ОСОБА_3 мав передати ОСОБА_1 залишки фізично знищеного мотоцикла.

Посилався на те, що суд першої інстанції необґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача в частині відшкодування моральної шкоди, оскільки останній в судовому засіданні повністю спростував обставини, на які він посилався як на обґрунтування наявності моральної шкоди. Так, в судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердив, що користується власним автомобілем, а не вимушений користуватись громадським транспортом, як спочатку зазначав в позовній заяві.

Вказував, що посилаючись на необхідність впродовж тривалого часу збирати кошти на адвоката, експертів, докладати значних зусиль для відновлення своїх порушених прав, позивач не надав жодних доказів, що він в передбачений законом спосіб звертався до відповідача з вимогою про відшкодування завданої шкоди із належним підтвердженням розміру цієї шкоди, а відповідачем така вимога була проігнорована.

Також, не погоджуючись з ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року, представник відповідача ОСОБА_1 - Роспотнюк В.О. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нову про стягнення з ОСОБА_3 на користь відповідача 41 000 грн. витрат на професійну (правничу) допомогу.

В обгрунтування вимог посилався на те, що 16 серпня 2024 року між Адвокатським бюро «Роспотнюка Владислава» та ОСОБА_1 укладено договір про надання професійної правничі (правової) допомоги №б/н. Згідно п.2.2. вищезазначеного договору, адвокат бере на себе зобов'язання p виконання дій пов`язаних із представництвом інтересів клієнта у Подільському районному суді м. Києва у цивільній справі №758/6841/24. Відповідно до п.4.1. договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16 серпня 2024 року №б/н, отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. За змістом п.4.2. цього ж договору, гонорар визначається на рівні 41 000 грн за участь адвоката у суді першої інстанції, а саме Подільському районному суді м. Києва. Пунктом 4.3. цього ж договору установлено, що гонорар визначений у п.4.2. цього договору виплачується авансом у 100%, тобто у розмірі 41 000 гривень впродовж банківських днів

Вказував, що на виконання п.4.3. договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 16 серпня 2024 року, Скрипченком О.В. 16 серпня 2024 року оплачено кошти зазначені у п.4.3. договору.

Зазначав, що 11 листопада 2024 року між ОСОБА_1 та АБ «Роспотнюка Владислава» підписано акт виконаних робіт, згідно якого позивачем прийнято визначені у ньому роботи без зауважень та застережень.

Посилався на те, що враховуючи спірні правовідносини, які склалися між сторонами спору, предмет та ціну позову, категорію складності справи, віддаленість суду який розглядав спір та об'єм виконаної роботи адвоката, який здійснює свою адвокатську діяльність у формі Адвокатського бюро, надані послуги є співмірним та такими, що відповідають фактичному обсягу наданої правничої допомоги.

Вказував, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що позовні вимоги позивача були задоволено частково, а тому суд мав застосувати положення п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, втім застосував положення п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, та поклав судові витрати повністю на відповідача, що свідчить про грубе порушення норм процесуального права, а відтак таке оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про покладення на відповідача пропорційно задоволеним судом вимог судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу.

19 березня 2025 року від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просила відмовити у задоволенні апеляційних скарг, посилаючись на їх безпідставність та необгрунтованість.

Судове засіданні проводилося в режимі відеоконференції.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційних скарг підтримали, просили її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту мотоциклу у розмірі 246 160,34 грн., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити позивачу вказану майнову шкоду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 23 листопада 2023 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП.

У вказані постанові судом встановлено, що 23 жовтня 2023 року о 19 год 20 хв. ОСОБА_1 в м. Києві по вул. Великій Васильківській, 100А, будучи пішоходом здійснив раптовий вихід та перехід проїжджої частини поза пішохідним переходом, де на дорозі організовано двосторонній рух по три смуги в кожному напрямку, що розділені дорожньою розміткою, в результаті чого відбулося зіткнення з мотоциклом «Yamaha», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є позивач ОСОБА_3 та подальше падіння ОСОБА_1 на автомобіль «Suzuki» д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до отримання транспортних засобів з матеріальними збитками та тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , чим порушив вимоги п.4.14 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст.124 КУпАП.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На підтвердження позовних вимог щодо розміру майнової шкоди, позивач надав висновок експертного дослідження від 17 травня 2024 року №ЕД-19/111-24/24120-АВ, складений експертом Ізмайловим Д.В.

Відповідно до вказаного висновку вартість матеріального збитку, який завданий власнику мотоцикла «Yamaha», д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок ДТП станом на дату ДТП 23 жовтня 2023 року становить 150 370,35 грн., вартість відновлювального ремонту - 246160,34 грн.

У висновку №ЕД-19/111-24/24120-АВ експертом зазначено, що вартість відновлювального ремонту мотоцикла «Yamaha», д.н.з. НОМЕР_1 більша за ринкову вартість транспортного засобу в непошкодженому стані. В такому випадку, відповідно до п.4.3 (в) Методики відновлення дослідженого КТЗ економічно недоцільно (необгрунтовано).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Поняття збитків визначено статтею 22 ЦК України. Так, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.

При цьому, особою, яка має право на відшкодування збитків у разі проведення відновлювального ремонту, є саме та особа, що понесла відповідні витрати.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2021 року у справі №204/5314/18 (провадження №61-17280св20), від 02 грудня 2021 року у справі №753/17190/18 (провадження №61-4879св21).

Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим, чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року у справі №125/1216/20 вказала на те, що за змістом статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Порядок відшкодування завданої позивачу шкоди мав відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV, і позивач мав передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.

Подібні правові висновки викладені і у постановах Верховного Суду від 22 лютого 2018 року в справі № 140/481/16-ц, від 01 серпня 2018 року у справі №363/2222/16-ц, від 30 січня 2019 року в справі №753/21303/16-ц, від 14 липня 2020 року в справі № 525/1592/18, від 01 серпня 2018 року в справі №363/2222/16-ц, від 01 квітня 2020 року в справі №754/10777/15-ц, від 21липня 2022 року у справі №752/13375/19.

У постанові від 20 жовтня 2021 року у справі №205/1314/16-ц Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, та вказав на те, що у разі коли відсутні відомості про вартість пошкодженого автомобіля після ДТП, необхідної для визначення розміру відшкодування у порядку статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то обґрунтованим є висновку про неможливість встановлення обґрунтованості чи необґрунтованість зазначеного в позовній заяві розміру майнової шкоди.

У постанові від 09 лютого 2023 року у справі №369/7115/20 Верховний Суд погодився з висновками апеляційного суду, що оскільки автомобіль Audi Q7 внаслідок ДТП вважається фізично знищеним, то позивач мав право на відшкодування шкоди у вигляді різниці між вартістю цього автомобіля до та після ДТП (за вирахуванням сплаченого йому страхового відшкодування), водночас повинен був довести зазначені суми, проте він не виконав своїх процесуальних обов`язків, зокрема, не надав до суду належних та допустимих доказів вартості автомобіля після ДТП, що унеможливлює захист його порушених прав за матеріалами цієї справи.

Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2022 року у справі №521/10766/18 вказав на те, що згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об'єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Виходячи з положень ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.

Тобто позивач мав право на відшкодування шкоди у вигляді різниці між вартістю мотоцикла до та після ДТП, водночас повинен був довести зазначені суми, проте він не виконав своїх процесуальних обов`язків, зокрема, не надав до суду належних та допустимих доказів вартості мотоцикла після ДТП, що унеможливлює захист його порушених прав за матеріалами цієї справи.

За відсутності визначення вартості пошкодженого транспортного засобу до та після ДТП суд позбавлений можливості визначити різницю.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги до ОСОБА_1 про стягнення вартості відновлювального ремонту мотоцикла у розмірі 246 160,34 грн. задоволенню не підлягають. Тобто доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині знайшли своє підтвердження.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, а відтак рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартості відновлювального ремонту мотоциклу у розмірі 246 160,34 грн. та витрат по оплаті експертних послуг у розмірі 7270 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди з наступних підстав.

Частиною 1 ст.1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю. Відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до вимоги чинного законодавства України особа, якій завдано збитків, має також право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є поставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розглядаючи позови про відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, слід враховувати, що згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 3 ст.23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Згідно з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Колегія суддів вважає, що розмір коштів на відшкодування моральної шкоди, яку слід стягнути з відповідача на користь позивача у розмірі 5000 грн. суд визначив правильно, виходячи з обставин її заподіяння, характеру і ступеню страждань позивача, внаслідок пошкодження його мотоцикла, а також виходячи із засад розумності, виваженості, співмірності та справедливості.

Доводи апелянта про те, що відсутні передумови для стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_3 , який не обгрунтував її розміру з посиланням на належні докази наявності моральної шкоди та глибини страждань позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції вірно було встановлено, що саме у зв`язку з порушенням правил безпеки руху з боку відповідача та з його вини було пошкоджено мотоцикл позивача, що потягло зміну звичного укладу його життя, а тому відповідач повинен відшкодовувати завдану моральну шкоду в розмірі визначеному судом першої інстанції.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі №530/1731/16-ц зроблено висновок, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Постановляючи ухвалу про відмову у прийнятті додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позовні вимоги позивача було задоволено частково, а тому судові витрати у такому випадку покладаються на відповідача.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення з відповідача майнової шкоди, відповідно:

ухвала Подільського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати на правову допомогу понесені в суді першої інстанції у розмірі 10000 грн. та витрати по сплаті судового збору понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 5761,78 грн.;

рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 2934,30 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. підлягає зміні шляхом зменшеннярозміру стягнутого судового збору з 2934,30 грн. до 53,11 грн., розміру витрат на професійну правничу допомогу з 10000 грн. до 181 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартості відновлювального ремонту мотоциклу у розмірі 246 160 грн. 34 коп. та витрат по оплаті експертних послуг у розмірі 7270 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову у задоволенні вказаних вимог.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі 2934 грн. 30 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.змінити, зменшити розмір стягнутого судового збору з 2934 грн. 30 коп. до 53 грн. 11 коп., зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу з 10000 грн. до 181 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року - задовольнити частково.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відшкодування витрат на правову допомогу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 витрати на правову допомогу понесені в суді першої інстанції у розмірі 10000 грн. та витрати по сплаті судового збору понесені в суді апеляційної інстанції в розмірі 5761 грн. 78 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: