Справа №366/2434/25
Провадження № 2-з/366/6/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2025 року селище Іванків

Суддя Іванківського районного суду Київської області Гончарук О.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану разом з позовом ОСОБА_1 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки та зобов`язання відповідача укласти додаткову угоду, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Іванківського районного суду Київської області із заявою, в якій просить суд заборонити відповідачу Страхоліській сільській раді здійснювати будь- які дії щодо передачі земельної ділянки :01:002:0037, площею 0,0100 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у власність чи користування третім особам до вирішення справи по суті. Заборонити державному реєстратору Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносити будь-які зміни до записів щодо цієї земельної ділянки, крім тих, що пов`язані з виконанням судового рішення у справі.

В обґрунтування заяви зазначив, що рішенням Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області від 23.01.2009 року № У-24-213 передано ОСОБА_1 в оренду терміном на 5 років земельну ділянку загальною площею 0,01 га для рибогосподарських потреб.

На підставі вищезазначеного рішення між Страхоліською сільською радою (Орендодавець) та ОСОБА_1 (Орендар), був укладений договір оренди землі № 10 від 28.12.2009 року.

Відповідно до п.1 даного договору оренди земельної ділянки Орендодавець надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку, яка розташована в межах Страхоліської сільської ради Іванківського району Київської області в АДРЕСА_2 для рибогосподарських потреб. Згідно п.7 договору він укладався на 5 років.

Пізніше згідно рішення сільської ради № VI-35-207 від 19.12.2014 року додатковою угодою до договору оренди земельної ділянки № 10 від 28.12.2009 року продовжений термін дії договору оренди на 10 років.

Таким чином, строк дії договору оренди земельної ділянки закінчувався 28.12.2024 року.

До закінчення цього строку ним була подана заява щодо продовження терміну дії договору оренди землі № 10 від 28.12.2009 року на земельну ділянку для рибогосподарських потреб площею 0,0100 га з кадастровим номером :01:002:0037.

Листом від 18.11.2024 р. № 06-343672 відповідач повідомив, що рішенням комісії селищної ради з питань агропромислового розвитку, земельних відносин, екології та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи вирішено не продовжувати термін дії договору оренди землі та з метою уточнення питань, які виникли під час розгляду заяви та запросив на засідання постійної комісії, яке відбудеться 13.12.2024 року.

Після засідання комісії він повторно подав заяву від 16.12.2024 р. щодо продовження договору оренди земельної ділянки строком на 10 років, але відповіді щодо розгляду відповідачем цього питання не отримав.

В свою чергу він продовжує користуватися земельною ділянкою, сплачує орендну плату Таким чином, вважає, що відповідач своїми діями (відсутність письмових заперечень щодо продовження строку договору оренди земельної ділянки та той факт, що я продовжую користуватися та сплачую орендну плату за земельну ділянку) визнав поновленим договір оренди земельної ділянки №10 від 28.12.2009 року між Страхоліською сільською радою та ОСОБА_1 на новий строк 10 років.

Відповідно до викладених в позовній заяві правових норм вважає, що відповідач має саме з заявником продовжити договір оренди земельної ділянки шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі.

В той же час орендована земельна ділянка перебуває у комунальній власності, розпорядником якої є відповідач по справі.

У зв`язку з викладеним, вважає, що невжиття заходів до забезпечення позову перешкоджатиме чи взагалі зробить неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач може продати спірне майно або передати у власність чи в оренду іншим фізичним чи юридичним особам, не дочекавшись рішення суду.

Суд, розглянувши заяву про забезпечення позову з доданими документами, зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно з п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; шляхом заборони іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За приписами ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 4 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Таким чином, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що ОСОБА_1 фактично просить суд накласти арешт на земельну ділянку, та заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії щодо передачі вказаної земельної ділянки у власність чи користування третім особам до вирішення справи по суті.

Забезпечення позову у такий спосіб не узгоджується з метою вжиття заходів забезпечення позову, яка закріплена у ч. 2 ст. 149 ЦПК України запобігти ускладненню чи унеможливленню виконання рішення суду або ефективному захисту або поновленню порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Також, слід відмітити, що ОСОБА_1 у заяві не обґрунтовано, яким чином невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на земельну ділянку та заборону користуватися нею може зашкодити виконанню рішення суду у справі, предметом якої є поновлення договору оренди.

Порушуючи питання про заборону Страхоліській сільській раді вчиняти будь-які дії, пов`язані із здійсненням передачі земельної ділянки у власність чи користування третім особам, заявник не наводить жодних обставин, які б могли слугувати підставою для висновку про можливість вчинення відповідачем таких дій.

Отже, твердження ОСОБА_1 про істотне ускладнення або неможливість в майбутньому виконати судове рішення у разі невжиття заходів забезпечення позову, зводяться до припущень заявника.

При цьому, сам заявник зазначає, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка наразі перебуває у зареєстрованому користуванні ОСОБА_1 , а договір оренди земельної ділянки станом на дату подання не розірвано.

Таким чином, наслідки вжиття тих заходів, про які просить заявник, - позбавлення відповідача можливості використовувати земельну ділянку у своїй діяльності - будуть ідентичними наслідкам, які б настали у разі вирішення судом спору на користь заявника.

З огляду на викладене, запропоновані заявником заходи забезпечення позову не є співмірними із предметом спору, який у даному випадку виник між сторонами, і за своїм змістом і способом фактично є вирішенням спору по суті, що відповідно до наведеної норми ч. 10 ст.150 ЦПК України є неприпустимим.

Отже, дослідивши заяву про забезпечення позову, слід дійти висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню, оскільки заявником не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову у вказаний ним спосіб може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, а вжиття заходів, про які просить заявник, фактично є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог до вирішення спору по суті.

Керуючись ст.ст.149-153,353,354, п. 3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень, пп.15.5 п.15 Перехідних положень ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану разом з позовом ОСОБА_1 до Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області про визнання поновленим договору оренди земельної ділянки та зобов`язання відповідача укласти додаткову угоду залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду через Іванківський районний суд Київської області, протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: О.П. Гончарук