ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 646/7809/20
Номер провадження 22-ц/818/4673/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Люшні А.І., Маміної О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Харківської міської ради на ухвалу Основ`янського районного суду м. Харкова від 21 липня 2025 року в складі судді Білінської О.В. по справі № 646/7809/20 за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ «Трест Житлобуд-1» про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року Харківська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ «Трест Житлобуд-1», про зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 здійснює самочинне будівництво гаражних боксів на земельній ділянці комунальної власності, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та передана територіальною громадою в оренду ПрАТ «Трест Житлобуд-1». Вказана земельна ділянка не відводилась для цієї мети, містобудівні умови та обстеження для проектування гаражних боксів виконавчим органом не надавались. Використання земельної ділянки шляхом її незаконної забудови порушує право власності територіальної громади. Просила зобов`язати ОСОБА_1 знести за свій рахунок дванадцять самочинно збудованих гаражних боксів на земельній ділянці з кадастровим номером: :03:011:0179, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вирішити питання щодо судових витрат.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 20 вересня 2021 року позов задоволено, зобов`язано ОСОБА_1 знести за власний рахунок дванадцять гаражних боксів, самочинно збудованих на земельній ділянці з кадастровим номером: :03:011:0179, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , стягнуто з відповідача на користь Харківської міської ради судовий збір у сумі 2270,00 грн.

У березні 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Основ`янського районного суду м. Харкова від 12 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 задоволено, заочне рішення від 20 вересня 2021 року скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

07 липня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Корольчук Ю.Ю. подав до суду заяву про зупинення провадження у справі.

Заява мотивована тим, що наразі більшість спірних гаражних боксів відчужена ОСОБА_1 іншим особам, за якими зареєстровано на них право власності. У ході розгляду цієї справи необхідно з`ясувати, чи відбувся перехід права власності на земельні ділянки під гаражними боксами при здійсненні реєстрації права власності на них за відповідачем; чи необхідно було здійснити компенсацію вартості частини земельної ділянки у разі державної реєстрації за ним права власності на гаражні бокси, розташовані на цій ділянці; чи відбувся перехід права власності на земельні ділянки під гаражними боксами при здійсненні правочинів щодо їх відчуження іншим фізичним особам та відповідного набуття/реєстрації права власності на них новими власниками; чи необхідно було здійснити компенсацію вартості частини земельної ділянки у разі державної реєстрації/набуття за новими власниками права власності на гаражні бокси, розташовані на вищезазначеній земельній ділянці. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2025 року постановлено передати справу № 346/2938/22 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки Верховний Суд вважає за необхідне відступити від раніше викладених висновків, які не передбачали необхідності компенсації вартості частини земельної ділянки у разі визнання права власності на частину будівлі, розташованої на цій ділянці. Просив зупинити провадження у справі № 646/7809/20 до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (до розгляду справи № 346/2938/22) у касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

21 липня 2025 року від Харківської міської ради надійшли заперечення проти зупинення провадження у справі, мотивовані тим, що відповідач не набув право власності на гаражні бокси, перехід права власності на земельну ділянку під самочинно збудованим майном неможливий. У справі, на яку посилається відповідач, земельна ділянка належала на праві приватної власності одному з подружжя, натомість у даній справі земельна ділянка належить територіальній громаді.

Ухвалою Основ`янського районного суду м. Харкова від 21 липня 2025 року задоволено заяву представника відповідача та зупинено провадження у справі № 646/7809/20 за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ «Трест Житлобуд-1» про зобов`язання вчинити певні дії до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи № 346/2938/22.

Ухвала мотивована тим, що правовий висновок, який може бути сформульований у справі № 346/2938/22, що стосується застосування норми права у подібних правовідносинах, може мати вирішальне значення для розгляду цієї справи.

На вказану ухвалу суду 06 серпня 2025 року через систему «Електронний суд» Харківська міська рада до суду апеляційної інстанції подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що правовідносини, які виникли у цій справі та справі № 346/2938/22, не є подібними. Судом не наведено переконливих мотивів доцільності зупинення провадження у справі, не зазначено критерії подібності правовідносин, та яким саме чином висновки, викладені у справі № 346/2938/22, можуть вплинути на розгляд справи № 646/7809/20. У справі № 346/2938/22, що розглядається Верховним Судом, предметом позову є, зокрема, визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, що перебуває в приватній власності. При цьому, така вимога заявлена в порядку спадкування. Житловий будинок у справі № 346/2938/22 не є об`єктом самочинного будівництва, а земельна ділянка з відповідним цільовим призначенням належала спадкодавцю. Тоді як у даній справі предметом позову є знесення гаражних боксів, самовільно побудованих на земельній ділянці комунальної власності із цільовим призначенням для іншої житлової забудови, яка не надавалась відповідачу у власність чи користування. ОСОБА_1 станом на день звернення з позовом не набув права власності на самочинно побудовані гаражі, та як наслідок не передав право власності на окремі гаражні бокси іншим фізичним особам. Також, ОСОБА_1 не набув і речових прав на земельну ділянку.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9,10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на ухвалу суду про зупинення провадження у справі, яка входить до переліку ухвал суду, зазначених у частині 2 статті 369 ЦПК України, і апеляційні скарги на які розглядаються без повідомлення учасників справи, дана справа підлягає розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення її учасників.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Відповідно до пункту 10 частини 1 статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, Об`єднанню палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини 1 статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Визначаючи наявність передбачених статтею 252 ЦПК України підстав, за яких провадження у справі підлягає зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 10 частини 1 цієї статті, застосовується у тому разі, коли у інших справах, які переглядаються у касаційному порядку вирішуються питання у подібних правовідносинах та від результату їх розгляду залежить можливість розгляду справи, що розглядається.

Надаючи тлумачення терміну «подібні правовідносини» Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, провадження № 14-166цс20 вказала, що цей термін може означати як ті відносини, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші.

Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин, тобто суб`єкту, об`єкту та юридичного змісту, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

Подібність спірних правовідносин, виявлена одночасно за трьома критеріями, означатиме тотожність цих відносин (однакового виду суб`єкти, однаковий вид об`єкта й однакові права та обов`язки щодо нього). Але процесуальний закон не вимагає встановлювати тотожність. У визначених випадках, зокрема, пункт 10 частини 1 статті 252, необхідно встановити подібність правовідносин (відносин), що з огляду на значення слова «подібний» не завжди означає тотожність.

Самі по собі предмети позовів і сторони справ можуть не допомогти встановити подібність правовідносин ні за змістовим, ні за суб`єктним, ні за об`єктним критеріями.

Отже, у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи (див. постанови від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16 травня 2018 року у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 5 червня 2018 року у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31 жовтня 2018 року у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 5 грудня 2018 року у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)). Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

На предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

У постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 265/2189/20 вказано, що: «підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли на розгляді перебуває справа, за наслідками перегляду якої Верховний Суд може прийняти постанову, у якій міститься правовий висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати (частина 2 статті 416 ЦПК України)».

Зупиняючи провадження у цій справі суд першої інстанції виходив з того, що її недоцільно розглядати до закінчення перегляду справи № 346/2938/22 Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду Верховного Суду.

З ухвали Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 квітня 2025 року, якою постановлено передати справу № 346/2938/22 на розгляд Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, та ухвали Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 травня 2025 року про прийняття цієї справи до розгляду вбачається, що Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне відступити від раніше викладених висновків, які не передбачали необхідності компенсації вартості частини земельної ділянки у разі визнання права власності на частину будівлі, розташованої на цій ділянці.

При цьому, предметом спору у справі № 346/2938/22 є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності на нерухоме та рухоме майно, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом, скасування державної реєстрації. Позивачка вважала, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами є спільною сумісною власністю її та померлого, з яким вона фактично проживала як подружжя, а тому вона має право претендувати на його половину, а також на 1/2 частину земельної ділянки, яка має перейти у її власність пропорційно до належної їй частки будинку відповідно до статті 120 ЗК України. Спірна земельна ділянка була приватизована чоловіком позивачки, та після його смерті перейшла у спадок до його брата, тоді як позивачка має право власності на 1/2 частину будинку, зведеного на відповідній земельній ділянці.

Натомість у даній справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_1 предметом спору є вимога про знесення самочинно побудованих гаражних боксів на земельній ділянці комунальної форми власності. Питання щодо переходу права власності на земельну ділянку, як і питання компенсації її вартості, у даному разі не є спірними. Принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, закріплений у статті 120 ЗК України, не поширюється на землі державної, комунальної власності, а реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного.

Отже, правовідносини у даній справі та у справі № 346/2938/22 не є подібними, їх матеріально-правове регулювання є різним, а тому підстав для зупинення провадження у даному випадку не вбачається.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції на зазначене та вимоги закону уваги не звернув, не проаналізував предмети та підстави спорів у справах, свої висновки щодо подібності справ належним чином не мотивував та необґрунтовано задовольнив клопотання відповідача, дійшовши помилкового висновку щодо зупинення провадження у справі.

До того ж, межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи, тоді як таке процесуальне рішення не відповідає принципу ефективності судового процесу, спрямованому на недопущення затягування розгляду справи.

Отже, судом першої інстанції постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Пунктом 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року визначено, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, що може бути оскаржена окремо від рішення суду, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ЦПК України.

Оскільки наразі вирішується процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, та справа підлягає направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду, питання щодо стягнення судових витрат апеляційним судом не вирішується.

Керуючись ст. 367, ч. 2 ст. 369, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради задовольнити.

Ухвалу Основ`янського районного суду м. Харкова від 21 липня 2025 року скасувати, справу направити до Основ`янського районного суду м. Харкова для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 04 листопада 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді А.І. Люшня

О.В. Маміна