ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

31 жовтня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 127/7841/25

Головуючий у першій інстанції Бойко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1579/25, 22-ц/4823/1578/25

Чернігівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шитченко Н.В.,

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14 липня 2025 року та додаткове рішення цього суду від 24 липня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

У С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача 47 042,65 грн 3 % річних, нарахованих на суму простроченої заборгованості, та 133 080,03 грн інфляційних втрат, нарахованих у період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 19 лютого 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 50 000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути отримані кредитні кошти не пізніше 18 лютого 2017 року та сплатити відсотки за користування ними у порядку, визначеному кредитним договором. 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, за умовами якого банк відступив фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками. За укладеним 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» договором факторингу до позивача перейшло право вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками.

Позивач зазначав, що у зв`язку з системним невиконанням позичальником умов кредитного договору від 19 лютого 2007 року утворилась заборгованість. Рішенням Бобровицького районного суду від 27 січня 2014 року задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» та стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 19 лютого 2007 року у розмірі 522 696,07 грн, яке набрало законної сили. Наразі рішення суду відповідачем не виконано, отже грошове зобов`язання вважається простроченим, у зв`язку з чим наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 штрафних санкцій, передбачених ст. 625 ЦК України, за період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14 липня 2025 року у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат відмовлено.

Додатковим рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 24 липня 2025 року заяву представника відповідача адвоката Лисова Є.М. задоволено. Стягнуто з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 20 351,25 грн у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи», не погодившись з ухваленими судовими рішеннями та посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновку суду першої інстанції про те, що справа № 729/1721/13-ц, в якій ухвалено заочне рішення Бобровицького районного суду від 27 січня 2014 року, не стосується вирішення цього спору через розбіжності у даті укладення кредитного договору та відмінність сторін договору.

Скаржник зазначає, що, обґрунтовуючи заявлені вимоги, товариство зазначило, що 19 лютого 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір. До позовної заяви додано письмові вимоги до позичальника, в яких його повідомлено про зміну назви юридичної особи (кредитодавця), тобто відповідач достеменно обізнаний про зміну найменування банківської установи. Те, що назва банку змінювалась, підтверджується і рішенням від 29 листопада 2022 року у справі № 216/3075/22, за змістом якого з 15 жовтня 2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» змінив найменування на ВАТ «Сведбанк», з 26 червня 2009 року на ПАТ «Сведбанк», а з 29 квітня 2013 року на ПАТ «Омега Банк», при цьому код ЄДРПОУ установи залишався незмінним, що свідчить про універсальне правонаступництво.

Указує, що дату кредитного договору «19 липня 2007 року» зазначено у мотивувальній частині рішення Бобровицького районного суду від 27 січня 2014 року помилково, а районний суд, вирішуючи цей спір, залишив поза увагою те, що сторони обох кредитних договорів, їх істотні умови та особисті дані позичальника є повністю ідентичними.

Позивач вважає хибним висновок районного суду про відсутність у позивача доказів підтвердження переходу до нього права вимоги за кредитним договором від 19 лютого 2007 року, оскільки він суперечить приписам ч. 5 ст. 82 ЦПК України щодо встановлення судовим рішенням певних обставин. Наведеним заочним рішенням суду від 27 січня 2014 року встановлено укладення між юридичними особами договорів факторингу від 28 листопада 2012 року, за якими право вимоги до боржника за грошовим зобов`язанням перейшло спочатку до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», а згодом до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Товариство стверджує про порушення судом норм процесуального права при ухваленні додаткового рішення, оскільки всупереч приписам ч. 3, 4, 5 ст. 128 ЦПК України розгляд питання про стягнення судових витрат призначено наступного дня після отримання відповідної заяви від сторони відповідача, чим позбавлено позивача можливості вчасно підготувати та надати відповідні заперечення.

Наголошує на тому, що суд першої інстанції вирішив питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу без дотримання критерію реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру. Заявлена до стягнення сума витрат на правову допомогу є необґрунтованою. Згідно з отриманою відповіддю № 13605394 представник відповідача адвокат Лисов Є.М. з 21 грудня 2020 року зареєстрований у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС. Маючи особистий електронний кабінет, представник відповідача мав можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, але не скористався цим правом. Отже указані в акті наданих послуг витрати за участь у судових засіданнях 16 червня та 14 липня 2025 року (з урахуванням часу на дорогу з м. Києва до Бобровицького районного суду та назад) є безпідставними. Відсутні докази, що підтверджують фактично витрачений представником час загальною тривалістю 8 год на аналіз позовної заяви, підготовку та подання відзиву. Позивач вважає, що судом безпідставно стягнуто на користь ОСОБА_1 комісію банку у сумі 101,25 грн.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року доповнення до апеляційної скарги повернуто ТОВ «Кредитні ініціативи».

У наданому відзиві представник відповідача адвокат Лисов Є.М., вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, а ухвалені у справі рішення законними та обґрунтованими, просить повністю відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду від 14 липня 2025 року та додаткове рішення від 24 липня 2025 року залишити без змін.

Відповідач вважає хибними твердження ТОВ «Кредитні ініціативи» про преюдицийність встановлених в ході розгляду справи № 729/1721/13-ц обставин під час вирішення цього спору. Зазначає, що оригінал кредитного договору, наданий на вимогу суду першої інстанції, не є тим кредитним договором, що був предметом судового розгляду відповідно до змісту рішення Бобровицького районного суду від 27 січня 2014 року, зокрема за текстом рішення кредитний договір укладено 19 липня (а не лютого) 2007 року між ВАТ «Сведбанк» (а не АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ОСОБА_1 . Тому суд дійшов вірного висновку, що справи № 729/1721/13-ц та № 127/7841/25 можуть стосуватися різних кредитних договорів.

Сторона відповідача вважає, що оскільки позивачем не надано договорів факторингу, укладених 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» і ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» і ТОВ «Кредитні ініціативи», за якими до нього начебто перейшло право вимоги до відповідача, неможливо встановити, чи містять ці правочини застереження щодо можливості нарахування 3 % річних та інфляційних втрат. Зазначає, що навіть у разі доведення позивачем наявності у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором та переходу до нього всіх прав первісного кредитора, підтверджене судовим рішенням у справі № 729/1721/13-ц зобов`язання стало натуральним та не підлягає захисту в судовому чи примусовому порядку.

Вважає безпідставними твердження скаржника про необґрунтованість визначеного до стягнення розміру витрат на правову допомогу та порушення судом процесуальних норм. Наголошує на тому, що у поданому відзиві на позовну заяву було наведено попередній розрахунок суми судових витрат, які ОСОБА_1 планував понести у зв`язку з розглядом справи судом першої інстанції. Позивачем заперечень або клопотань ні щодо попереднього розрахунку суми судових витрат, ні щодо заяви про ухвалення додаткового рішення не подавалося, а суд не може з власної ініціативи вирішувати питання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Бобровицького районного суду від 22 липня 2025 року явку учасників не визнано обов`язковою, тому вимога щодо направлення судової повістки за 5 днів до дати судового засідання у цьому випадку не застосовується. Понесені відповідачем витрати на адвокатські послуги підтверджено належними докази. Витрачений адвокатом час на надання професійної правничої допомоги, зокрема, на підготовку відзиву на позов, є реальним і доказів на спростування цього позивачем не надано. Участь сторони в судовому засіданні в режимі відеоконференції є правом, а не обов`язком сторони, не звільняє адвоката від підготовки до судового засідання та не може бути підставою для зменшення розміру відповідних витрат. Крім того, участь у судовому засіданні, призначеному на 14 липня 2025 року, зумовлена необхідністю особистого ознайомлення представника відповідача з оригіналом кредитного договору.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а судові рішення скасувати, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Ухвалені у цій справі судові рішення таким вимогам не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи», суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів існування у відповідача заборгованості перед товариством та права на нарахування та стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Суд указав, що оригінал кредитного договору свідчить про те, що правочин укладено 19 лютого 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 . За обставинами, встановленими заочним рішенням Бобровицького районного суду від 27 січня 2014 року у справі № 729/1721/13-ц, правовідносини стосувались кредитного договору від 19 липня 2007 року, укладеного між ВАТ «Сведбанк», а не АКБ «ТАС-Комерцбанк», та відповідачем. Тобто, відомості про кредитний договір у цій справі та у справі № 729/1721/13-ц відрізняються, а справи можуть стосуватися різних кредитних договорів, що унеможливлює вирішення справи по суті.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_2 20 351,25 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції зазначив, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу стороною відповідача надано належні докази, а перерахування ОСОБА_2 коштів на рахунок адвоката підтверджено документально платіжною інструкцією від 17 липня 2025 року на суму 20 250 грн з банківською комісією у розмірі 101,25 грн. Суд зазначив, що бере до уваги складність та обсяг самої справи, співмірність її складності із наданими адвокатом послугами, витраченим ним часом та кількістю судових засідань, а також неподання позивачем належних та допустимих доказів, які б свідчили про необґрунтованість та неспівмірність витрат на правничу допомогу, які понесено відповідачем.

З наведеними висновками суду першої інстанції не може погодитися апеляційний суд, зважаючи на наступне.

У справі встановлено, що 19 лютого 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0101/0207/88-006, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 50 000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути отримані кредитні кошти до 18 лютого 2017 року та сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором (а.с. 79-80).

На сайті Національного банку України за запитом «ПАТ «ОМЕГА БАНК» наведено перелік усіх назв, які мав банк: ІНТЕЛЕКТБАНК (з 31 жовтня 1991 року); АКБ «Київ-Приват» (з 31 жовтня 1996 року); АКБ «ТАС-Комерцбанк» (з 09 жовтня 2001 року); ВАТ «Сведбанк» (з 16 листопада 2007 року); АТ «Сведбанк» (публічне) (з 05 червня 2009 року); ПАТ «ОМЕГА БАНК» (з 24 травня 2013 року) (а.с. 216).

ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 січня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в сумі 522 696,07 грн та 3 441 грн судового збору (а.с. 192-193). Цим рішенням встановлено, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» (правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк») та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитними зобов`язаннями.

28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитними зобов`язаннями.

18 вересня 2024 року ТОВ «Кредитні ініціативи» скерувало на адресу ОСОБА_1 досудову вимогу (а.с. 17-18), в якій повідомило відповідача про те, що через невиконання ним рішення суду нараховано штрафні санкції: 47 042,65 грн 3 % річних та 133 080,03 грн інфляційних втрат. Боржнику запропоновано у 30-денний строк з дня отримання письмової вимоги сплатити кошти на банківські реквізити ТОВ «Кредитні ініціативи». Досудову вимогу позичальником не виконано.

Згідно з наданим позивачем розрахунком інфляційні втрати за прострочення грошового зобов`язання у період з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року становлять 133 080,03 грн, а 3 % річних за цей же період складають 47 042,65 грн (а.с. 11).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України). Стаття 514 ЦК України встановлює, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, за умови переходу права вимоги до нового кредитора, зобов`язання має виконуватися у тому порядку і у тому самому обсязі, як і зобов`язання перед первісним кредитором.

Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц та від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18).

Крім того, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів (постанова Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц).

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Зважаючи на наведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Кредитні ініціативи» про стягнення 3% річних та інфляційних втрат не відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

За матеріалами справи встановлено, що 19 лютого 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0101/0207/88-006, оригінал якого наявний в матеріалах справи, і відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 50 000 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути отримані кредитні кошти до 18 лютого 2017 року та сплатити відсотки за користування кредитом.

На сайті Національного банку України наведено перелік усіх назв, які мав банк ПАТ «Омега Банк»: ІНТЕЛКТБАНК (з 31 жовтня 1991 року); АКБ «Київ-Приват» (з 31 жовтня 1996 року); АКБ «ТАС-Комерцбанк» (з 09 жовтня 2001 року); ВАТ «Сведбанк» (з 16 листопада 2007 року); АТ «Сведбанк» (публічне) (з 05 червня 2009 року), ПАТ «Омега Банк» (з 24 травня 2013 року).

Рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 січня 2014 року у справі № 729/1721/13-ц, яке набрало законної сили 25 лютого 2014 року встановлено, що за укладеним 28 листопада 2012 року договором факторингу ПАТ «Сведбанк» (правонаступник АКБ «ТАС-Комерцбанк») відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитними зобов`язаннями. За іншим укладеним 28 листопада 2012 року договором факторингу ТОВ «ФК «Вектор Плюс» відступило, а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитними зобов`язаннями.

Цим рішенням стягнуто з Козюберди на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в сумі 522 696,07 грн та 3 441 грн судового збору.

Апеляційний суд погоджується з доводами скаржника про те, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже, твердження відповідача, з якими погодився суд першої інстанції, вирішуючи спір, про недоведеність переходу до ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за договорами факторингу, суперечать наведеним вище нормам ЦПК України, а наявність у ТОВ «Кредитні ініціативи» права вимоги за договорами факторингу не підлягає доказуванню при вирішенні цього спору.

Однією з підстав відмови у задоволенні позову суд першої інстанції визначив відсутність доказів наявності у відповідача заборгованості перед товариством, пославшись на відмінність інформації про кредитний договір, яка наведена у судовому рішенні, від інформації, наявній в оригіналі кредитного договору, що укладений між банківською установою та ОСОБА_1 . Зокрема, суд зазначив, що правочин укладено 19 лютого 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем, а відповідно до рішення Бобровицького районного суду від 27 січня 2014 року у справі № 729/1721/13-ц з ОСОБА_1 стягнуто кошти за договором від 19 липня 2007 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк», а не АКБ «ТАС-Комерцбанк», та відповідачем. Суд припустив, що оскільки відомості про кредитний договір у двох справах відрізняються, вони можуть стосуватися різних кредитних договорів.

Проте, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування (а отже і судове рішення) не може ґрунтуватись на припущеннях. Апеляційний суд погоджується з доводами позивача про універсальне правонаступництво юридичної особи внаслідок неодноразової зміни найменування АКБ «ТАС-Комерцбанк», що підтверджується інформацією з відкритих джерел, зокрема, сайту Національного Банку України. За запитом «ПАТ «ОМЕГА БАНК» відображається перелік усіх назв, які мав банк: ІНТЕЛЕКТБАНК (з 31 жовтня 1991 року); АКБ «Київ-Приват» (з 31 жовтня 1996 року); АКБ «ТАС-Комерцбанк» (з 09 жовтня 2001 року); ВАТ «Сведбанк» (з 16 листопада 2007 року); АТ «Сведбанк» (публічне) (з 05 червня 2009 року); ПАТ «Омега Банк» (з 24 травня 2013 року).

Отже, у рішенні Бобровицього районного суду від 27 січня 2014 року, яким з ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто кошти за кредитним договором, наведено назву банку, яку ця фінансова установа мала на час звернення ТОВ «Кредитні ініціативи» до суду. Протилежної інформації матеріали справи не містять. ОСОБА_1 не надав суду належних доказів того, що ним 19 липня 2007 року з ВАТ «Сведбанк» укладався інший кредитний договір за № 0101/0207/88-006, а отже справи можуть стосуватись різних правочинів та відповідно зобов`язань.

Крім цього, за заявою ТОВ «Кредитні ініціативи» ухвалою Бобровицького районного суду від 29 серпня 2025 року (а.с. 194-195) виправлено описку, допущену в рішенні Бобровицького районного суду від 27 січня 2014 року у справі № 729/1721/13-ц, зокрема, в описовій частині рішення визнано вірною дату укладення кредитного договору № 0101/0207/88-006 «19 лютого 2007 року» замість невірної «19 липня 2007 року». Наведене судове рішення є чинним.

Таким чином, наявними судовими рішеннями та письмовими доказами підтверджено, що предметом судового розгляду у справі № 729/1721/13-ц був кредитний договір, укладений 19 лютого 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , за невиконання умов якого з боржника в судовому порядку стягнуто кредитну заборгованість, яку відповідачем до цього часу не погашено.

Апеляційний суд відхиляє твердження сторони відповідача про те, що зобов`язання є натуральним через те, що рішення суду не може бути виконано, а отже нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних втрат є безпідставним.

За правовою позицією Великої Палати Верховного Суду чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (постанова від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18).

Отже, відсутність на виконанні в органах виконавчої служби судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором від 19 лютого 2007 року не позбавляє нового кредитора права на пред`явлення вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15 сформулювала висновок про те, що «натуральним є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція ст. 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога у такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку».

Натомість у справі, що переглядається, зобов`язання за кредитним договором не є натуральним, оскільки ці зобов`язання отримали судовий захист рішенням Бобровицького районного суду Чернігівської області від 27 січня 2014 року, а тому кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за весь період невиконання рішення суду про стягнення коштів в межах строку позовної давності, який обчислюється останніми трьома роками, які передували подачі позову.

Беручи до уваги наведене, апеляційний суд вважає, суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов хибного висновку про недоведеність позивачем наявності у ОСОБА_1 заборгованості перед товариством та права для нарахування та стягнення 3 % річних та інфляційних втрат за прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі судового рішення.

ТОВ «Кредитні ініціативи» визначило період, за який обраховуються 3 % річних та інфляційні втрати, з 23 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, та вважало, що з відповідача слід стягнути 3 % річних у сумі 47 042,65 грн, а також інфляційні втрати у сумі 133 080,03 грн (а.с. 11).

Формула для розрахунку 3 % річних: відсотки = сума боргу х процентна ставка (%) / 100% х кількість днів / кількість днів у році, де:

сума боргу сума простроченого боргу;

процентна ставка (%) 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України;

кількість днів різниця між датою закінчення розрахунку та датою початку розрахунку;

кількість днів у році кількість днів у календарному році.

Кількість прострочених днів у 2019 році становить 311 днів, у 2020 році 366 днів, у 2021 році 365 днів та у 2022 році 54 дні.

Таким чином, розмір 3 % річних у 2019 році становить 13 360,98 грн (522 696,07 грн х 3 % х 311 днів / 365 днів); у 2020 році 15 680,88 грн (522 696,07 грн х 3 % х 366 днів / 366 днів); у 2021 році 15 680,88 грн (522 696,07 грн х 3 % х 365 днів / 365 днів); у 2022 році 2 319,91 грн (522 696,07 грн х 3 % х 54 дні / 365 днів), що загалом складає 47 042, 65 грн. Такий розмір 3 % річних наведено і позивачем у поданому суду розрахунку.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу та наступною формулою: інфляційні нарахування = сума боргу х сукупний індекс інфляції/100% сума боргу, де:

сума боргу сума простроченого боргу;

сукупний індекс інфляції добуток щомісячних індексів за відповідний період.

Сукупний індекс інфляції за період з лютого 2019 року по лютий 2022 року становить: 100,9 % ? 101 % х 100,7 % х 99,5 % х 99,4 % х 99,7 % х 100,7 % х 100,7 % х 100,1 % х 99,8 % х 100,2 % х 99,7 % х 100,8 % х 100,8 % х 100,3% х 100,2 % х 99,4 % х 99,8 % х 100,5 % х 101 % х 101,3 % х 100,9 % х 101,3 % х 101 % х 101,7 % х 101,7 % х 101,3 % х 100,2 % х 100,1 % х 99,8 % х 101,2 % х 100,9 % х 100,8 % х 100,6 % х 101,3 % х 101,6 % = 122 954 %.

Отже, розмір інфляційних втрат за указаний період складатиме 119 979,66 грн (522 696,07 грн х 122 954 % / 100 % 522 696,07 грн). Саме цю суму інфляційних втрат належить стягнути з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Беручи до уваги неправильне застосування норм матеріального права, апеляційний суд відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 14 липня 2025 року скасувати та частково задовольнити позов, стягнувши на користь позивача з ОСОБА_1 загалом 167 022,31 грн 3 % річних та інфляційних втрат.

Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21. Тобто додаткове рішення це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції, тому й додаткове рішення цього суду також слід скасувати.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

За подання позову в електронному вигляді ТОВ «Кредитні ініціативи» сплачено 2 422,40 грн судового збору (а.с. 8). За подачу апеляційної скарги через систему «Електронний суд» позивач на виконання ухвали Чернігівського апеляційного суду від 02 вересня 2025 року сплатив судовий збір у розмірі 3 633,60 грн (а.с. 139 зворот).

Беручи до уваги розмір заявлених позовних вимог (180 122,68 грн) та їх часткове задоволення (167 022,31 грн), пропорційно судом задоволено позовні вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» на 92,73 %.

Оскільки суд частково задовольняє апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та частково задовольняє позов, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат, понесених позивачем, і пропорційно задоволених вимог стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» 2 246,29 грн у рахунок відшкодування судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 3 369,44 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, що загалом становить 5 615,73 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» задовольнити частково.

Рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 14 липня 2025 року та додаткове рішення цього суду від 24 липня 2025 року скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» 3% річних у сумі 47 042,65 грн, інфляційні втрати у сумі 119 979,66 грн та 5 615,73 грн судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», зареєстроване місцезнаходження: вул. Вікентія Хвойки, 21, м. Київ, 04655, .

ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 05 листопада 2025 року.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова