Справа № 354/1168/25
Провадження № 2/354/593/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

06 листопада 2025 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Ваврійчук Т.Л.

з участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Яремче цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Ватутін І.П., 28.08.2025 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 05.12.2024 року у сумі 141601,75 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 05.12.2024 року між сторонами був укладений договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивачка надала відповідачці у позику грошові кошти у сумі 128835,60 грн, зі строком повернення до 05.01.2025 року. У разі прострочення повернення повернення взятих у позику коштів ОСОБА_2 відповідно до ст.625 ЦК України зобов`язалася сплатити позивачці неустойку, у виді штрафу у розмірі 3% суми несвоєчасно повернутої заборгованості. Позивачкою обов`язок щодо надання коштів у позику виконано у повному обсязі. Відповідачка взяте на себе зобов`язання щодо повернення позики у визначений договором строк не виконала, не наодноразові телефонні дзвінки перестала відповідати та всіляко ухиляється від спілкування, направлену на її адресу 07.08.2025 року письмову вимогу про повернення боргу у сптрок до 25.08.2025 року залишила без відповіді. У зв`язку із цим позивачка змушена звернутись до суду за захистом порушеного права та просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідачки на її користь заборгованість за договором позики у сумі 141601,75 грн, з яких: 128835,00 грн основний борг, 2795,54 грн 3% річних, та 9971,21 грн інфляційні втрати, нараховані за період з 05.12.2024 року по 25.08.2025 року із урахуванням правових позицій, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 року у справі №903/602/24 щодо неможливості зменшення трьох відсотків річних та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.10.2023 року у справі №904/4332/22, від 24.01.2024 у справі №917/991/22, від 01.10.2024 року у справі №910/18091/23, від 05.11.2024 року у справі №902/43/24 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.03.2024 року у справі №712/4975/22 щодо неможливості зменшення інфляційних втрат. Також позивачка просить стягнути на її користь сплачений судовий збір у сумі 1416,02 грн та 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 01.09.2025 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 02.10.2025 року підготовче провадження у даній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились. Представник позивачки адвокат Ватутін І.П. через підсистему «Електронний суд» подав клопотання про розгляд справи у відсутності позивачки та її представника. Вказав, що позивачка заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, щодо заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином шляхом направлення ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із позовоною заявою та доданими до неї документами та судових повісток про виклик як за зареєстрованим місцем проживання так і за місцем проживання, вказаним у борговій розписці, які повернуті до суду АТ «Укрпошта» із відміткою «одержувач відсутній за вказаною адресою». Відзиву на позов до суду не подала.

Суд вважає, що відповідачка про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомила, а тому відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 05.12.2024 року ОСОБА_2 отримала у позику від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 128835,60 грн, які зобов`язалась повернути у повному обсязі у строк до 05.01.2025 року, про що свідчить складена та підписана того ж дня сторонами письмова розписка про отримання грошей за договором позики, оригінал якої долучений позивачкою до матеріалів справи.

У розписці зазначено, що у разі прострочення повернення коштів ОСОБА_2 зобов`язується відповідно до ст.625 ЦК України сплатити ОСОБА_3 неустойку: штраф у розмірі 3% від суми несвоєчасно повернутої заборгованості.

05.08.2025 року позивачка направила на адресу відповідачки письмову вимогу про повернення боргу, в якій вказала, що згідно боргової розписки від 05.12.2024 року ОСОБА_2 зобов`язалась повернути отримані у позику грошові кошти у сумі 128835,60 грн у строк до 05.01.2024 року. Враховуючи те, що позичальник у визначений строк позику не повернула, не відповідає на телефонні дзвінки та ухиляється від спілкування із кредитором, вимагала повернути вищевказаний борг у строк до 25.08.2025 року. Одночасно попередила, що у разі невиконання зазначених вимог змушена буде звернутись із позовом до суду.

Факт направлення даної вимоги відповідачці підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком АТ «Укрпошта» від 07.08.2025 року.

За вказаних обставин, до правовідносин, що виникли між сторонами, підлягають застосуванню наступні норми матеріального права.

За змістом ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Cтаттею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості .

Частиною другою ст.1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вимог ч.ч.1,3 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Згідно вимог ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою ст.612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Договір позики за своїми правовими ознаками є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Верховний Суд у справі 750/2316/19 від 14.07.2021 року зазначив, що письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 року у справі №464/3790/16-ц.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів.

Судом встановлено та підтверджується дослідженими доказами, що між сторонами у справі 05.12.2024 року був укладений договір позики грошових коштів, за умовами якого позикодавець ОСОБА_1 передала у власність позичальникові ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 128835,60 грн, а позичальник зобов`язалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк до 05.01.2025 року. Факт укладення зазначеного договору та виконання позивачкою свого зобов`язання за договором позики і отримання грошових коштів позичальником засвідчується долученою до матеріалів справи письмовою розпискою.

При цьому наявність у позивачки оригіналу боргової розписки від 05.12.2024 року свідчить про те, що на момент звернення до суду боргове зобов`язання відповідачкою не виконане, що відповідає змісту ст.545 ЦК України.

Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, будь-яких доказів на простування факту укладення між нею та позивачкою договору позики та отримання нею грошових коштів у сумі 128835,60 грн за борговою розпискою від 05.12.2024 року чи їх повернення позикодавцю у визначений строк суду не надала.

Із урахуванням наведеного, враховуючи факт невиконання позичальником взятих на себе боргових зобов`язань, що не спростовано відповідачкою, суд приходить до висновку, що із ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивачки заборгованість за договором позики від 05.12.2024 року у сумі 128835,60 грн.

Щодо заявленої вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Згідно боргової розписки від 05.12.2024 року ОСОБА_2 зобов`язалась у разі прострочення виконання взятого на себе зобов`язання з повернення отриманих у позику коштів у строк до 05.01.2025 року сплатити позикодавцю відповідно до ст.625 ЦК України неустойку у виді штрафу у розмірі 3% річних.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-ІХ від 24.02.2022 року, в Україні введено воєнний стан з 05.00 год 24.02.2022 року, дія якого неодноразово продовжувалася Указами Президента України і триває дотепер.

У зв`язку із викладеним, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 3% річних у сумі 2795,54 грн та інфляційних втрат у розмірі 9971,21 грн за прострочення виконання зобов`язань за договором позики, які нараховані за період з 05.12.2024 року по 25.08.2025 року слід відмовити.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь позивачки заборгованості за договором позики від 05.01.2024 року у сумі 128835,60 грн. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Щодо вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною шостою ст.137 ЦПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з п.п.1,2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до правової позиції, висловленої Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12.02.2020 року у справі №648/1102/19, від 11.11.2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до наведеного у позовній заяві попереднього розрахунку витрат на правничу допомогу, розмір понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу становить 5000,00 грн куди входить: ознайомлення з матеріалами справи, консультації по суті справи, розробка процесуальних чи інших документів, узгодження правової позиції позивачки, участь адвоката у судових засіданнях у справі, інші дії, що обумовлені договором-дорученням про надання правової допомоги, фіксований розмір якої становить 5000,00 грн.

На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн позивачем до позовної заяви додано:

- Договір-доручення про надання правової допомоги від 10.07.2025 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Ватутіним І.П., відповідно до умов якого адвокат із урахуванням положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» і чинного законодавства України бере на себе зобов`язання надавати клієнту правничу допомогу, юридичні консультаційні послуги, здійснювати представництво і захист інтересів клієнта в процесі стягнення заборгованості за борговою розпискою з ОСОБА_2 в судах усіх юрисдикцій та інстанцій, а клієнт зобов`язується вчасно і в повному обсязі оплатити надані адвокатом послуги. Вартість наданої правової допомоги(роботи) адвоката за умовами цього договору (в тому числі ознайомлення з матеріалами справи, консультації по суті справи, розробка процесуальних чи інших документів, узгодження правової позиції клієнта, участь у судових засіданнях у справі, інші дії, що обумовлені цим договором) погоджена із клієнтом і оцінюється у розмірі 5000,00 грн без ПДВ. Вартість роботи адвоката за цим договором є фіксованою і підлягає виплаті незалежно від результатів розгляду справи. Фактичне виконання адвокатом своїх зобов`язань за цим договором підтверджується Актом виконаних робіт, який вважається невід`ємною частиною цього договору;

-ордер серії ІФ №008833 від 26.08.2025 року на представництво адвокатом Ватутіним І.П. інтересів ОСОБА_1 у судах всіх інстанцій у справі за позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу на підставі договору про надання правової допомоги від 10.07.2025 року;

-свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №763 від 09.02.2011 року, видане адвокату Ватутіну І.П.;

-акт здачі-приймання роботи за Договором-дорученням від 10.07.2025 про надання правничої допомоги від 26.09.2025 року відповідно до якого адвокатом Ватутіним І.П. на виконання умов зазначеного договору були виконані наступні роботи(надані послуги): 1) проведено аналіз взаємовідносин ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на предмет існування між ними договірних відносин. Проаналізовано текст розписки ОСОБА_2 від 05.12.2024 року та витрачено 0,3 год.; 2) надано правовий висновок щодо перспективи стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за борговою розпискою. Узгоджено із замовником правові позиції щодо подання позову та витрачено 0,5 год.; 3) розроблено позовну заяву до Яремчанського міського суду Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за угодою про позику грошових коштів у розмірі 128835,60 грн, інфляційних та річних, судових витрат, витрат на правничу допомогу та витрачено 0,4 год.; 4) виготовлено три примірники позовної заяви про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості та додатки до позовної заяви в кількості трьох комплектів (для суду і для відповідача). Надіслано рекомендованим цінним листом з описом вкладеного позовун заяву на адресу відповідача. Завеезено і подано особисто виконавцем позовну заяву з додатками до Яремчанського міського суду Івано-Франківської обласіт та витрачено 2 год.; 5) підготовчлено та надіслано до суду через систему ЄСІТС вмотивовану заяву про розгляд справи за відсутності сторонни позивача та витрачено 0,3 год. Загальний обсяг витраченого часу на виконання поставлених замовником завдань за умовами Договору про надання правничої допомоги від 10.07.2025 року складає 7,1 год. За умовами Договору вартість роботи виконавця погоджена із клієнтом і оцінюється у розмірі 5000,00 грн, є фіксованою і підлягає виплаті незалежно від результатів розгляду справи. Здійснена виконавцем робота/надані послуги задовольняє замовника, який не має претензій до виконавця.

Відповідно до правової позиції, висловленої Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 року у справі №922/445/19 та підтвердженої Верховним Судом у постановах від 12.02.2020 року у справі №648/1102/19 і від 11.11.2020 року у справі №673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, загальна сума витрат на адвокатські послуги не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 13.03.2025 року у справі №275/150/22, суд керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.

У даній справі відповідачкою не заявлено клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, а тому приймаючи до уваги те, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково на 90,98%(128835,60х100/141601,75), то розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає до стягненню з відповідачки на користь позивачки пропорційно розміру задоволених позовних вимог становить 4549,00 грн (5000/100х90,98%).

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягають стягненню витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1288,36 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (128835,60х1416,02/141601,75).

Згідно ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики-задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 борг за договором позики від 05 грудня 2024 року у сумі 128835(сто двадцять вісім тисяч вісімсот тридцять п`ять) грривень 60 коп.

У задоволенні решти позовних вимог- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 1288 (одна тисяча двісті вісімдесят вісім) гривень 36 коп та 4549(чотири тисячі п`ятсот сорок дев`ять) гривень 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Копію рішення направити учасникам справи.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована: АДРЕСА_2 , проживає: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 06 листопада 2025 року.

Головуючий суддя: Тетяна ВАВРІЙЧУК