Справа № 194/1377/25
Номер провадження № 2/194/970/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Хоменка Д.Є., за участю секретаря судового засідання - Єрмолаєвої А.Г, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 76) про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Позивач посилається на те, що він протягом тривалого часу працював у шкідливих умовах на підприємстві ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», з повним робочим днем під землею, стаж роботи у шкідливих, підземних умовах складає більше 15 років, який підтверджено трудовою книжкою позивача, що призвело до виникнення професійних захворювань.

Висновком МСЕК від 17квітня2024 року позивачу встановлено первинно 65 відсотків втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з переглядом 01.05.2025 року.

Висновком МСЕК від 14 квітня 2025 року позивачу встановлено повторно 65 відсотків втрати професійної працездатності та третю групу інвалідності з переглядом 01.05.2027 року.

Позивач вважає, що за таких обставин відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду, оскільки він втратив здоров`я саме з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці.

Позивач просить стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, 160 000 грн.

ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» згідно поданого відзиву позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди, а також наявності вини підприємства у спричиненні цієї шкоди. Також представник відповідача зазначає, що ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» є підприємством критичної інфраструктури, а стягнення значних сум моральної шкоди загрожує зупиненням здійснення господарської діяльності.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи справу суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами у зв`язку з відшкодуванням моральної шкоди, регулюються ст.237-1 КЗпП України.

Вивченням матеріалів справи встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідними підрозділами ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з 26.09.1988 по 16.08.2022 року.

Відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 , позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням,у зв`язку з виходом на пенсію ст.38 КЗпП України.

Медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Українським науково-дослідницьким інститутом промислової медицини» про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10.10.2023 р. №1133, підтверджено професійний характер захворювань позивача.

Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА №130750 від 17.04.2024 року позивачу встановлена третя група інвалідності з датою переогляду 15.04.2025 року та визначено 65% втрати професійної працездатності на період з 09.04.2024 року по 01.05.2025.

Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №568109 від 17.04.2024 року позивачу встановлена третя група інвалідності з датою переогляду 15.04.2025року.

Згідно Витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №153/25/440/В від 14.04.2025 р. позивачу встановлена третя група інвалідності, 65% втрати професійної працездатності з датою переогляду 01.05.2027 року.

Згідно виписок із медичної карти амбулаторного(стаціонарного) хворого ОСОБА_1 лікувався від професійних захворювань у період з 04.08.2017 по 21.09.2023 (загальна кількість 18 разів).

Надаючи правову оцінку правовідносинам у справі, суд виходить з наступного.

Згідно до ч.3 ст.43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Відповідно до ст.153 КЗпП України, на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на роботодавця, крім випадків укладення між працівником та роботодавцем трудового договору про дистанційну роботу. При використанні праці домашніх працівників створення належних, безпечних і здорових умов праці покладається на сторони трудового договору. Домашній працівник має право відмовитися від виконання важких робіт, робіт із шкідливими чи небезпечними умовами праці.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.

Роботодавець повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, що запобігають виробничому травматизму, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань у працівників.

Статтею 158 КЗпП України встановлено, що роботодавець зобов`язаний вживати заходів для полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження сучасних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, кращого досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості і загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо.

Роботодавець зобов`язаний вживати заходів для забезпечення безпеки і захисту фізичного та психічного здоров`я працівників, здійснювати профілактику ризиків та напруги на робочому місці, проводити інформаційні, навчальні та організаційні заходи щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню).

Статтею 173 КЗпП України передбачено, що шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Згідно ст.1 Гірничого закону України, шахта - це гірниче підприємство з видобування корисних копалин (вугілля, солей тощо) підземним способом.

Праця шахтарів супроводжується великим ризиком і характеризується низкою особливостей. Оскільки зсуви порід і обвали лишаються частим явищем, відбивання, відкачування, транспортування руди по штреках і штольнях, а також кріпильні роботи пов`язані з небезпекою для здоров`я. Основними виробничими шкідливостями, які характеризують умови праці шахтарів, є несприятливі метеорологічні умови, пил і токсичні гази, шум і вібрація, недостатнє освітлення.

Тобто, робота в шахті є роботою з небезпечними та шкідливими умовами праці, а саме це виробничі процеси та (або) види робіт, що супроводжуються об`єктивними факторами, які створюють загрозу для здоров`я та життя працівників.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці визначається відповідно до Конституції України Верховною Радою України і спрямована на створення належних, безпечних і здорових умов праці, запобігання нещасним випадкам та професійним захворюванням.

Таким чином, судом встановлено, що позивач отримав ушкодження здоров`я під час виконання ним трудових обов`язків у ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», а тому наявні у зв`язку з цим підстави, передбачені статтями 153, 237-1 Кодексу законів про працю України, для відшкодування моральної шкоди.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання(отруєння) від 26.02.2024 року форма П-4, фактично не передбачено вини роботодавця у заподіянні шкоди, хоча встановлено існування шкідливих умов праці, у виді тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу на організм хворого(пил, маса вантажу, рівень шуму, температура повітря та вологість), що були причиною виникнення професійного захворювання.

Однак, ця обставина не може бути підставою для відмови в позові ОСОБА_1 до роботодавця, оскільки, як це випливає з аналізу норм частини 2 статті 153, статті173, частини 1 статті 237-1 Кодексу законів про працю України, до числа умов виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди відносяться наявність моральних страждань працівника або втрати нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника вживати додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, вина роботодавця не є умовою настання такого виду юридичної відповідальності.

Крім того, суд вважає, що під час розгляду справи встановлено, що моральну шкоду позивачу заподіяно з вини відповідача внаслідок виконання ним трудових обов`язків в небезпечних та шкідливих умовах праці.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що отримання позивачем, під час виконання ним професійних обов`язків на підприємствах відповідача, ушкодження здоров`я, за наслідком якого виникла втрата професійної працездатності, відбулось у зв`язку з незабезпеченням належних та безпечних умов праці з боку роботодавця, внаслідок чого позивачу було спричинено моральні страждання у вигляді фізичних та душевних страждань, тому така моральна шкода має відшкодовуватись за рахунок роботодавця, яким є відповідач по справі.

Згідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду України №5 від 25.05.2001 року)(далі за текстом також Пленум) заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Відповідно до частини 3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Доказами, наявності факту заподіяння позивачу моральної шкоди є Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 26.02.2024 року, виписок із медичної карти амбулаторного(стаціонарного) хворого ОСОБА_1 , медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я ДУ «Українським науково-дослідницьким інститутом промислової медицини» про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10.10.2023 р. №1133, згідно яких він лікувався від професійних захворювань з 2017 року по 2023 рік у стаціонарі 18(вісімнадцять) разів, що беззаперечно вплинуло на моральний стан позивача.

Крім того, суд визнаючи заподіяння позивачу моральної шкоди бере до уваги рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року №1-рп/2004, в якому зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричиняє порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я, тощо.

На основі аналізу приведених вище доказів, суд вважає, що вина відповідача у спричинені позивачеві моральної шкоди внаслідок пошкодження здоров`я є доведеною, що є підставою для задоволення позову.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди саме в розмірі 160 000,00 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована та є завищеною.

Враховуючи глибину моральних та фізичних страждань позивача з приводу пошкодження здоров`я, ступінь втрати ним професійної працездатності, судової практики у даній категорії спорів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 65 000,00 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди.

Доводи відповідача, з приводу того, що позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди, а також не надав підтвердження спричинення йому моральної шкоди внаслідок шкідливих умов праці не заслуговують на увагу, так як в п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання.

Водночас згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Визначена судом сума моральної шкоди 65 000грн. перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня 2025 року(8000грн.), тому ця сума підлягає стягненню з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.6 ст.141 ЦПК України).

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з вимогою немайнового характеру та від сплати судового збору звільнений на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог(65 000грн.х100/160000грн.=40,6%, 40,6%х1600грн.(1% від ціни позову майнова вимога)=649грн. 60 коп.),тобто в сумі 649грн.60 коп.

Керуючись ст.ст.263-265,273 ЦПК, на підставі ст.ст.173, 237-1 КЗпП України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду внаслідок отримання професійного захворювання в сумі 65000грн.(шістдесят п`ять тисяч гривень 00 копійок) з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір в сумі 649грн.(шістсот сорок дев`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», 51400 Дніпропетровська область, місто Павлоград, вулиця Соборна, будинок 76, .

Суддя Хоменко Д.Є.