Справа № 369/5202/25
Провадження №4-с/369/67/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2025 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Козак І.А.,

при секретарі Кавун Є. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 із скаргою про визнання неправомірними бездіяльність уповноважених осіб Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), мотивуючи скаргу тим, що ОСОБА_2 стало відомо, що на квартиру співвласником якої він являється за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт.

Підстава обтяження постанова про арешт майна боржника, 1112/3, 14 грудня 2009 року, ВДВС Києво Святошинського РУЮ, реєстраційний номер обтяження 9343152.

Після неодноразових звернень як скаржника так і представника скаржника адвоката Панькової С.М. до державної виконавчої служби арешт не знято. Письмово повідомлено, що згідно даних АСВП на виконанні у Відділі перебували виконавчі провадження № 10145260 (виконавчий лист № 2-3259 від 11 грудня 2008 року виданий Києво - Святошинським районним судом Київської області), 7714713 (виконавчий лист 2-3259 від 11 грудня 2007 року виданий Києво Святошинським районний судом Київської області), 14689217 (виконавчий лист № 2-3259 від 11 грудня 2007 виданий Києво Святошинським районним судом Київської області).

Станом на 23 серпня 2023 року виконавчі листи не перебувають на виконанні у державній виконавчій службі, матеріали виконавчих проваджень знищені за закінченням строку зберігання завершених виконавчих проваджень згідно Наказу Міністерства юстиції України №1829/5 від 07 червня 2017 року про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями та запропоновано відповідно до ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» звернутися до суду.

У судове засідання скаржник не з`явилася, при цьому представник позивача адвокат Панькова С.М. подала до суду заяву у якій просить суд здійснювати розгляд справи за відсутності скаржника та представника, вимоги викладені у скарзі підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

У судове засідання представник Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) не з`явився, про час та день розгляду справи був повідомлений належним чином.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 накладено арешт.

Підстава обтяження постанова про арешт майна боржника, 1112/3, 14 грудня 2009 року, ВДВС Києво Святошинського РУЮ, реєстраційний номер обтяження 9343152.

Зареєстровано 14 грудня 2009 року за № 9343152 реєстратором: Київська обласна філія Державного підприємства «Інформаційний центр» .

Власник майна, що обтяжується - ОСОБА_1 .

05 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області з метою з`ясування обставин накладення арешту.

Відповідно до відповіді на вказане вище звернення, позивачу ОСОБА_1 було повідомлено, що з відомостей запису № 9343152 Єдиного реєстру заборон неможливо встановити номер виконавчого провадження, при здійсненні якого державним виконавцем було накладено арешт.

Оскільки ОСОБА_1 не має заборгованостей перед третіми особами та відкритих виконавчих проваджень щодо стягнення боргу, адвокат Панькова С.М. звернулася з заявою про скасування арешту нерухомого майна.

У результаті розгляду вище вказаної заяви надано відповідь від 25 серпня 2023 року за вих. № 28395905. Повідомлено, що згідно даних АСВП на виконанні у Відділі перебували виконавчі провадження № 10145260 (виконавчий лист № 2-3259 від 11 грудня 2008 року виданий Києво - Святошинським районним судом Київської області), 7714713 (виконавчий лист 2-3259 від 11.12.2007 виданий Києво Святошинським районний судом Київської області), 14689217 (виконавчий лист № 2-3259 від 11 грудня 2007 виданий Києво Святошинським районним судом Київської області).

Згідно даних ВП спецрозділ вказані виконавчі провадження стосувалися заборгованості ОСОБА_1 за комунальні послуги перед КП «УМГ», проте в рамках якого саме виконавчого провадження було накладено арешт та з яких підстав виконавцем не було знято обмеження інформація відсутня, виконавчі листи не перебувають у виконавчій службі.

Станом на 23 серпня 2023 року матеріали виконавчих проваджень знищені за закінченням строку зберігання завершених виконавчих проваджень згідно Наказу Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07 червня 2017 року про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

02 травня 2024 року Києво Святошинським районним судом Київської області розглянуто цивільну справу № 369/14698/23 за позовом ОСОБА_1 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування заходів примусового виконання рішень та винесено ухвалу, закрито провадження у справі.

26 лютого 2025 року Київським апеляційним судом винесено постанову, якою ухвалу суду першої інстанції залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. В постанові зокрема зазначено, про право на звернення до суду з скаргою у порядку передбаченому розділом VII ЦПК України.

Враховуючи постанову Київського апеляційного суду скаржник звернувся з скаргою до суду.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

У разі відсутності матеріалів відкритого виконавчого провадження орган державної виконавчої служби у разі звернення особи зі скаргою має обґрунтувати правомірність тривалого перебування майна особи під арештом та забороною відчуження, а тому звернення з вимогою, зокрема, щодо оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України буде ефективним способом захисту.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 01 лютого 2023 року № 206/2832/21 (провадження № 61-10757св22).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

При розгляді справ за скаргами на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та за зверненнями учасників виконавчого провадження суди мають керуватися положеннями статті 55 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, Закону України «Про державну виконавчу службу»,Закону України «Про виконавче провадження», іншого законодавства, яким врегульовано ці питання.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадженняце сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цьогоЗаконута інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 11 вказаного Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав,згідно із статтею 48 цього Закону.

Частинами першою, другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» визначені підстави зняття арешту з майна, у якій, серед іншого, зазначено, що у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження №61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Ці норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальні заходи не повинні призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених Законом.

Частиною 1 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт майна в межах виконавчого провадження за своєю суттю є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів боржника в інтересах забезпечення ефективного захисту прав стягувача та реалізації актів правосуддя.

Отже, арешт майна як спосіб забезпечення реального виконання рішення передбачає накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Судом встановлено, що арешт на майно був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника № 1112/3 від 14 грудня 2009 року, матеріали виконавчого провадження знищенні за закінченням строку зберігання, повторно виконавчий документ до виконання не пред`являвся.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту, накладеного державним виконавцем на майно боржника у виконавчому провадженні, відомості щодо якого відсутні в органу виконавчої служби у зв`язку із знищенням, є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння майном з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження на час звернення заявника із вказаною скаргою.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що незняття виконавчою службою арешту змайна є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби. Тому, порушене право ОСОБА_1 підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.

Керуючись статями 18, 259, 260, 261, 447,451,452 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати неправомірною бездіяльність уповноважених осіб Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 та зобов`язати уповноважених осіб Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 виданий 06 вересня 2018 року, орган що видав 3232) накладеного на підстави постанови про арешт майна боржника, 1112/3, 14 грудня 2009 року, ВДВС Києво Святошинського РУЮ, зареєстрованого 14 грудня 2009 року за № 9343152 реєстратором Київська обласна філія державного підприємства «Інформаційний центр».

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І.А. Козак