ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-з/807/109/25 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Кухаря С.В.,

Гончар М.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 Сніжка Романа Васильовича про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_1 , треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, Запорізький обласний державний нотаріальний архів про звільнення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, Запорізький обласний державний нотаріальний архів про звільнення майна з-під арешту.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2025 року позов задоволено.

Знято арешт з нерухомого майна, а саме: жилого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , накладений постановою АА 423053, 04.10.2002 року Шевченківського відділу державної виконавчої служби, (архівний запис); реєстраційний номер обтяження 2121245; зареєстровано 24.06.2005 09:47:40 за № 2121245, реєстратором: Запорізький обласний державний нотаріальний архів, Запорізька область, м. Запоріжжя, б-р Центральний, 20, додаткові дані: архівний номер 3039939ZAPI, архівна дата: 24.10.2002, дата виникнення: 24.10.2002, № реєстра: 105656-335, внутр. N 9F014F392BF33C336224, коментарий: заборона73.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 30 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2025 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, Запорізький обласний державний нотаріальний архів про звільнення майна з-під арешту закрито.

05 серпня 2025 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення по справі.

В обґрунтування заяви зазначено, що в апеляційній скарзі скаржник зазначив, що в порядку, передбаченому статтею 141 ЦПК України, після ухвалення рішення по суті позовних вимог, відповідачем до суду будуть подані докази, які підтверджують розмір витрат, які підлягають відшкодуванню відповідно до положень ЦПК України.

26 серпня 2025 року від представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 надійшли заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового судового рішення не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що постановою Запорізького апеляційного суду від 30 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2025 року скасовано. Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, Запорізький обласний державний нотаріальний архів про звільнення майна з-під арешту закрито.

05 серпня 2025 року до суду надійшла заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення по справі.

Відповідно до пункту 3 ч. 1, частин 3, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з частинами 5, 6 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У цьому випадку суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів із дня постановлення, зокрема ухвали про закриття провадження у справі, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

За змістом ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник унаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, наприклад: 1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана); подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин; заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; 2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; 3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; 4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; 5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Отже, системне тлумачення наведених положень закону дають підстави вважати про те, що необґрунтовані дії, у даному випадку позивача ОСОБА_2 , як підстава для компенсації здійснених заінтересованими особами витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України повинні передбачати наявність свідомих недобросовісних дій ОСОБА_2 , які б давали змогу стверджувати про зловживання ним своїми процесуальними правами.

На переконання апеляційного суду, що у цій справі саме по собі подання ОСОБА_2 до місцевого суду позову, а не скарги в регламентованому розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України, не може свідчити про необґрунтовані (неправильні, недобросовісні) його дії, які б були підставою для компенсації судових витрат, оскільки це є правом ОСОБА_2 , передбаченим ЦПК України, доступ до якого йому є гарантованим, зокрема, пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України.

Водночас судом апеляційної інстанції провадження у даній справі було закрито не з підстав необґрунтованості позову ОСОБА_2 , а з підстав неможливості її розгляду в порядку позовного провадження з одночасним роз`ясненням скаржнику права звернутися в порядку оскарження розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України,

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат, у даному випадку зацікавлені особи, мають довести, які саме необґрунтовані (неправильні, недобросовісні) дії скаржника були ним здійсненні при звернені до суду, під час розгляду справи та в чому вони виражені, а саме: чи діяв він недобросовісно і пред`явив необґрунтовану скаргу; чи систематично протидіяв правильному і швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний скаржник мав на меті протиправну мету - ущемлення прав й інтересів зацікавлених осіб; чи були його дії умисні та який ступінь його вини і чим це підтверджується тощо.

Подібні висновки містяться, зокрема, в постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі № 148/312/16-ц, від 14.01.2021 у справі № 521/3011/18, які, згідно з приписами вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, апеляційний суд ураховує при виборі і застосуванні норм права до даних спірних правовідносин.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що є відсутні підстави для визнання дій скаржника необґрунтованими (неправомірними, недобросовісними) або ж зловживання ним процесуальними правами внаслідок використання ОСОБА_2 свого права на звернення до суду з позовом, яке йому гарантоване, зокрема ст. 17, пунктом 27 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, що не може свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами та ці його дії не можуть уважатися необґрунтованими, недобросовісними й тягнути за собою обов`язок відшкодувати понесені заінтересованими особами судові витрати на професійну правничу допомогу.

З огляду на викладене, апеляційний суд уважає, що заява представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 є необґрунтованою, оскільки заявниками не доведено своїх вимог про необхідність стягнення зі ОСОБА_2 на свою користь понесених судових витрат на правову допомогу.

За наведених обставин, на переконання колегії суддів, у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення слід відмовити.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді: