Провадження № 22-ц/801/2274/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 рокуСправа № 127/10008/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Закерничної А.О.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Шмігленко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/10008/25 запозовом ОСОБА_1 до Департаменту архітектурно - будівельного контролю Вінницької міської ради, за участю третьої особи Обслуговуючий кооператив «Товариство індивідуальних власників гаражів «АВІАТОР» про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт,

за апеляційною скаргою Департаменту архітектурно - будівельного контролю Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 серпня 2025 року,яке ухвалив суддя Антонюк В.В. в Вінницькому міському суді Вінницької області, повний текст складено 26 серпня 2025 року,

в с т а н о в и в:

В березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту архітектурно - будівельного контролю Вінницької міської ради, за участю третьої особи Обслуговуючий кооператив «Товариство індивідуальних власників гаражів «АВІАТОР» про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт, мотивуючи її тим, що позивач являється членом обслуговуючого кооперативу «Товариство індивідуальних власників гаражів «АВІАТОР», зареєстрований в АДРЕСА_1 , та являється власником гаража за № НОМЕР_1 , розташованого на земельній ділянці, що перебуває у власності товариства.

За дозволом Правління товариства, позивач об`єднав свій гараж із існуючим сусіднім гаражем № НОМЕР_2 та добудував другий поверх над гаражами з дозволу Товариства без відповідних дозвільних документів. Тобто створив новий об`єкт завершеного будівництва - гаражне приміщення, загальною площею 57,7 кв. м., що підтверджуються технічним паспортом виготовленим КП «Вінницьке міське бюро технічної документації» 24 вересня 2024 року.

Позивач зазначає, що з метою введення в експлуатацію гаражного приміщення та реєстрації права власності на новостворений об`єкт у відповідності до рішення виконкому Вінницької міської ради від 11 лютого 2006 року № 206, зі змінами від 26 травня 2011 року № 1233, 18 грудня 2024 року, позивач звернувся до Вінницької міської ради із заявою про створення приймальної комісії для прийняття до експлуатації гаражного приміщення як новоствореного об`єкта.

Порядок введення в експлуатацію гаражів передбачений Положенням про технічну комісію, затвердженим рішенням виконкому Вінницької міської ради від 11 лютого 2006 року № 206, зі змінами від 26 травня 2011 року № 1233, яка створюється для прийняття до експлуатації закінчених будівництвом гаражів в існуючих гаражних кооперативах, гаражно - будівельних кооперативах, товариствах індивідуальних власників гаражів та товариствах власників гаражів.

На заяву позивача від 18 грудня 2024 року, він отримав відповідь з Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради від 27 грудня 2024 року за № Н/01/90722/0121, у якій йому повідомили, що для вирішення порушеного у заяві питання, йому пропонують звернутись безпосередньо до правління кооперативу «Авіатор».

Не погоджуючись з обґрунтуванням відмови, позивач повторно 09 січня 2025 року звернувся із заявою в якій зазначив, що питання про введення в експлуатацію закінчених будівництвом гаражів розглядається технічною комісією, створеною рішенням виконкомом Вінницької міської ради від 26 травня 2011 року №1233 та додатково надав документи у відповідності до Положення про технічну комісію для розгляду питання щодо прийняття до експлуатації закінчених будівництвом гаража в ОК ТІВГ «Авіатор».

Листом від 24 січня 2025 року № Н/21/2145/01-21, позивачу надано відповідь за підписом директора Департаменту транспорту та міської мобільності, в якій зазначено, що: «Для вирішення порушеного у зверненні питання, пропонуємо звернутись безпосередньо до комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації..»

Позивач зазначає, що він звертався до КП «ВМБТІ» для проведення інвентаризації завершеного будівництва шляхом виготовлення технічного паспорта, однак послуг щодо введення в експлуатацію гаражного приміщення вказана установа на даний час не надає.

В подальшому, для реалізації права на введення в експлуатацію гаражного приміщення № 614, розташованого на території ОК ТІВГ «Авіатор», позивач повторно звернувся 11 лютого 2025 року із відповідною заявою до компетентного органу - Департаменту архітектурно - будівельного контролю Вінницької міської ради та надав відповідні документи для прийняття рішення.

28 лютого 2025 року позивач отримав лист за підписом головного архітектора міста, в якому йому запропонували звернутись до комісії, яка розглядає заяви громадян, які є членами ГБК, ТІВГ, ТВГ з відповідною заявою та документами щодо прийняття до експлуатації гаража.

З метою вирішення питання по суті компетентним органом Вінницької міської ради, позивач звернувся 14 березня 2025 року безпосередньо до Департаменту архітектурно - будівельного контролю, в повноваження якого входить розгляд заяв про введення в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, з проханням розглянути питання про введення в експлуатацію гаража № 614 та надбудови над гаражем № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Авіатор».

26 березня 2025 року позивачу надано відповідь за № Н/36/18230/01-36, в якій зазначено, що йому потрібно звернутися до суду для вирішення питання щодо визнання права власності на самочинно збудований об`єкт з подальшим заповненням декларації про готовність до експлуатації.

Фактом завершення будівництвом гаража є Технічний паспорт, за реєстраційним номером у Реєстрі будівельної діяльності ТІ01:3284-8932-4760-4570, виготовлений КП «ВМБТІ» 24 вересня 2024 року.

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд визнати за ним, право власності на гаражне приміщення під № НОМЕР_2 в ОК «Товариство індивідуальних власників гаражів «АВІАТОР» у м. Вінниця по вул. Гетьмана Мазепи 1-А, Вінницької області, загальною площею 57,7 кв. м.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 серпня 2025 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на гаражне приміщення під № НОМЕР_2 в ОК «Товариство індивідуальних власників гаражів «АВІАТОР» у м. Вінниця по вул. Гетьмана Мазепи 1-А, Вінницької області, загальною площею 57,7 кв. м. Судові витрати залишено за позивачем.

Рішення суду мотивоване тим, що реконструкція відбулась відповідно до будівельних норм, позивач є належним користувачем земельної ділянки, на якій розташований гараж. Крім того, прийняття завершеного будівництвом об`єкта було предметом розгляду компетентного органу, відмова якого призводить до порушення прав позивача, відтак право позивача з приводу визнання права власності підлягає захисту в судовому порядку шляхом задоволення позову.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Департамент архітектурно - будівельного контролю Вінницької міської ради подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що є помилковими висновки суду першої інстанції, що реконструкція гаража відбулась відповідно до будівельних норм, оскільки на підтвердження цього факту позивачем не надано жодного підтверджуючого документу. Наявний в матеріалах справи звіт про проведення технічного обстеження підтверджує лише його готовність до експлуатації, а не те, що будівництво велося з додержанням будівельних та інших норм відповідно до законодавства.

Крім того, зазначив, що судом ухвалено рішення із неналежним суб`єктним складом учасників справи, оскільки власником земельної ділянки, на якій позивач побудував спірне майно є ОК «ТІВГ «АВІАТОР».

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що позивач являється членом обслуговуючого кооперативу «Товариство індивідуальних власників гаражів «АВІАТОР», зареєстрованого в м. Вінниці по вул. Гетьмана Мазепи, 1-А та являється власником гаража за № НОМЕР_1 , розташованого на земельній ділянці, що перебуває у власності Товариства, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 січня 2017 року та довідкою з ОК ТІВГ «АВІАТОР» від 14 листопада 2024 року за №32, посвідчену головою правління ОК ТІВГ «АВІАТОР» Попадюк М. В.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23 листопада 2015 року, ОК ТІВГ «Авіатор» належить земельна ділянка з кадастровим номером :01:059:0082.

Як вбачається із виписки з протоколу № 24 від 19 грудня 2023 року, Правління товариства Авіатор» надало дозвіл позивачу на об`єднання гаражів № НОМЕР_1 та № 614 та добудову другого поверху над гаражами, відповідно створено новий об`єкт завершеного будівництва - гаражне приміщення загальною площею 57,7 кв. м., що підтверджується технічним паспортом виготовленим КП «Вінницьке міське бюро технічної документації» 24 вересня 2024 року.

18 грудня 2024 року позивачем подано заяву до Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради про створення приймальної комісії для прийняття до експлуатації гаражного приміщення як новоствореного об`єкт, на яку було надано відповідь 27 грудня 2024 року за № Н/01/90722/0121, що для вирішення порушеного у заяві питання йому пропонується звернутись безпосередньо до правління кооперативу «Авіатор».

09 січня 2025 року позивач повторно звернувся із заявою до Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради, в якій зазначив, що питання про введення в експлуатацію закінчених будівництвом гаражів розглядається технічною комісією створеною рішенням виконкомом Вінницької міської ради від 26 травня 2011 року №1233.

24 січня 2025 року № Н/21/2145/01-21 позивачу надано відповідь з Департаменту транспорту та міської мобільності в якій зазначено, що: «Для вирішення порушеного у зверненні питання пропонуємо звернутись безпосередньо до комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації».

10 лютого 2025 року позивач повторно звернувся до Департаменту архітектурно-будівельного контролю Вінницької міської ради для реалізації права на введення в експлуатацію гаражного приміщення №614 розташованого на території ОК ТІВГ «Авіатор», на що 28 лютого 2025 року позивачу надано відповідь, в якій йому запропонували звернутись до комісії, яка розглядає заяви громадян, які є членами ГБК, ТІВГ, ТВГ з відповідною заявою та документами щодо прийняття до експлуатації гаража.

Відповідно до заяви позивача від 14 березня 2025 року до Департаменту архітектурно-будівельного контролю з проханням розглянути питання про введення в експлуатацію гаража № 614 та надбудови над гаражем № НОМЕР_1 в гаражному кооперативі «Авіатор», позивачу надано відповідь від 26 березня 2025 року № Н/36/18230/01-36, з якої вбачається, що йому необхідно звернутися до суду для вирішення питання щодо встановлення права власності на самочинно збудований об`єкт з подальшим- заповненням декларації про готовність до експлуатації.

Із Консультативного висновку № ІК-7 про оцінку вартості об`єкта нерухомості Вінницької торгово-промислової палати від 18 лютого 2025 року вбачається, що оціночна вартість новоствореного об`єкта становить 373 900 грн.

Згідно звіту про проведення технічного обстеження гаражів № НОМЕР_1 та № 614 (літ. А, А1) надбудова (літ.А2), що розташовані по АДРЕСА_1 в ОК ТІВГ «Авіатор» встановлено, що дані об`єкти готові до експлуатації.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документів, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У частині четвертій статті 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Нормативно регламентованим є право власника на забудову земельної ділянки, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (частина третя статті 375 ЦК України). Відповідно до змісту частини четвертої статті 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

У пункті 45 постанови від 23 червня 2020 року у справі 680/214/16-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148).

Разом з цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК України), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це право не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК України).

Вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та істотних правил.

На підставі частини третьої статті 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до статті 8 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування та забудова земельних ділянок здійснюється їх власниками чи користувачами в установленому законодавством порядку.

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною другою статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлено заборону на виконання будівельних робіт без подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється. Аналогічна норма закріплена пунктом 12 Порядку № 461.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 461 прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I-III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Відповідно до 19-21 Порядку № 461 у разі подання чи оформлення декларації з порушенням установлених вимог орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає її замовнику (його уповноваженій особі) у спосіб, відповідно до якого були подані документи, з письмовим обґрунтуванням причин повернення у строк, передбачений для її реєстрації.

Після усунення недоліків, що спричинили повернення декларації, замовник (уповноважена ним особа) може повторно звернутися до органу державного архітектурно-будівельного контролю для реєстрації декларації.

Рішення про реєстрацію або повернення декларації може бути розглянуто у порядку нагляду (без права реєстрації декларації) Держархбудінспекцією або оскаржено до суду.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність підстав для визнання права власності на самочинно реконструйований об`єкт нерухомості, оскільки визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, який не прийнятий до експлуатації, за відсутності відомостей про його відповідність вимогам державних будівельних норм, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Крім того, вказане самочинне будівництво здійснено позивачем без затвердження у встановленому законом порядку проєктної документації.

Суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до положень закону уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його до експлуатації.

Подібний висновок викладено у Подібні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19, а також постановах Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 760/21223/17-ц, від 28 лютого 2023 року у справі № 466/6895/19.

Колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Таким чином, обґрунтованими є доводи відповідача про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки ОСОБА_1 самочинно реконструйовано спірний гараж без відповідних дозвільних документів та не введено його до експлуатації.

Згідно з принципом єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди (зміст якого розкривається, зокрема, у статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України) особа, яка законно набула у власність будинок, споруду, має цивільний інтерес в оформленні права на земельну ділянку під такими будинком і спорудою після їх набуття (пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 713/1817/16-ц).

До особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) (частина перша статті 377 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частина друга статті 120 ЗК України закріплює принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За приписом цієї частини визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на відповідні житловий будинок, будівлю чи споруду (див висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16).

Перехід права на земельну ділянку до нового набувача нерухомого майна відбувається в силу прямого припису закону, незалежно від волі органу, який уповноважений розпоряджатися земельною ділянкою (див. пункт 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Іншими словами, з моменту переходу права власності на розташоване на земельній ділянці нерухоме майно до нового власника у правовідносинах користування земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, відбувається фактична заміна землекористувача: права й обов`язки землекористувача переходять до нового власника відповідного нерухомого майна.

Відповідно до витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23 листопада 2015 року, ТІВГ «Авіатор» є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:059:0082, цільове призначення для колективного гаражного будівництва.

Згідно з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником гаража НОМЕР_1 , загальна площа 21,1 кв.м., що розташований по АДРЕСА_1 в ОК ТІВГ «Авіатор».

Отже, ОСОБА_1 є належним землекористувачем, оскільки є членом кооперативу за цією ж адресою, відтак наділений правомочностями належного землекористувача щодо реалізації свого права на використання такої земельної ділянки відповідно до закону, а тому є безпідставними доводи апеляційної в частині того, що рішення ухвалено із неналежним суб`єктним складом учасників справи.

Перехід майнових прав до іншої особи зумовлює перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований відповідний об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Особа, яка набула право власності на об`єкт нерухомості, розташований у межах земельної ділянки, якою користувався попередній власник нерухомого майна, набуває право вимагати оформлення на своє ім`я документів на користування всією земельною ділянкою на умовах і в обсязі, які були встановлені для попереднього землекористувача-власника об`єкта нерухомості, або частиною земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування об`єкта нерухомості розташованого на ній (див. пункти 8.16 і 8.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а рішення суду першої інстанції є таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, недоведеність обставин, які суд вважав доведеними, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно положень ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частини другої цієї статті неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо судових витрат

Згідно з ч. 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, тому з позивача ОСОБА_1 на користь Департаменту архітектурно - будівельного контролю Вінницької міської ради підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 5698,50 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту архітектурно - будівельного контролю Вінницької міської ради задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_1 до Департаменту архітектурно - будівельного контролю Вінницької міської ради, за участю третьої особи Обслуговуючий кооператив «Товариство індивідуальних власників гаражів «АВІАТОР» про визнання права власності на самочинно збудований об`єкт відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Департаменту архітектурно - будівельного контролю Вінницької міської ради 5698,50 грн (п`ять тисяч шістсот дев`яносто вісім грн 50 коп.), понесених судових витрат у суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 листопада 2025 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Сало Т.Б.