ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 листопада 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/4671/25

Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1611/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Висоцької Н.В.,

суддів Мамонової О.Є., Онищенко О.І,-

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,-

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 24 червня 2025 року (повний текст рішення складено 26.06.2025) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила (з урахуванням уточненої позовної заяви) стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду завдану внаслідок затоплення квартири в розмір 59 210,94 грн, упущену матеріальну вигоду у розмірі 9000 грн, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, понесені судові витрати у розмірі 14 968,96 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 25.01.2025 з вини відповідача відбулось залиття квартири позивача. Згідно із висновком експертного дослідження від 21.03.2025 вартість ремонтно-відновлювальних робіт становить 53 645 грн, проте відповідач у добровільному порядку відмовився відшкодувати шкоду. Квартиру АДРЕСА_1 позивачем передано в оренду ОСОБА_6 за 3000 грн на місяць, а після затоплення та на час ремонту позивач втратила можливість здавати житло в оренду, у зв`язку з чим понесла фінансову шкоду у виді упущеної вигоди у розмірі 9000 грн. Одночасно позивач зазначає, що залиттям квартири їй завдана моральна шкода, яку вона оцінює в 10000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 24.06.2025 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої залиттям квартири задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 59 207,94 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн у відшкодування моральної шкоди, а всього 64207,94 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судового збору.

Обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності, належними і допустимими доказами, наявності підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення майнової та моральної шкоди, разом з тим, за висновком суду, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення упущеного вигоди.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення районного суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції вину відповідача не встановлено, акт комісії із залиття складений із конфліктом інтересів.

Зазначає, що акт залиття квартири АДРЕСА_2 від 27.01.2025 є сфальсифікованим, недостовірним, яким скористався власник квартири АДРЕСА_3 , враховуючи зазначення в акті тривалого затоплення, яке позивач використав для стягнення матеріальної та моральної шкоди з сусідів.

Судом першої інстанції не встановлено причини витоку води, яку спричинено діями працівника ЖЕКу, відповідно складений акт перекладає вину на ОСОБА_2 .

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційних скарг та додані до них матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу не подано.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_7 ), ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 є співвласником в рівних частках квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло (а.с. 25, т. 1).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 415081730 від 25.02.2025 квартира за адресою: АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с. 42, т. 1).

Даними Акту № 1 від 27.01.2025 підтверджується, що 25.01.2025 за адресою: АДРЕСА_5 сталося залиття квартири АДРЕСА_2 , залиття відбулось з квартири, яка розташована вище, а саме з квартири АДРЕСА_6 . У квартирі АДРЕСА_2 спостерігається пошкодження оздоблення стін та стель у ванній, туалеті та кухні: вологі плями по всіх поверхнях, почорніння на стелі ванної, туалету, кухні та на стінах туалету та кухні, відшарування шпалер у кухні та туалеті, пошкодження багету та плитки (з пінопласту) на стелі кухні. Причиною залиття є тривале протікання трубопроводу внутрішньоквартирної системи гарячого водопостачання на з`єднанні трубопроводу після приладу обліку гарячого водопостачання (а.с. 24 на звороті, т. 1).

Відповідно до висновку експертного дослідження № ЕД-19/125-25/2771-БТ від 21.03.2025 вартість ремонтно-відновлювальних робіт, з урахуванням вартості будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень квартири за адресою: АДРЕСА_7 , внаслідок залиття сусідами зверху, станом на час проведення дослідження становить 53 645 грн (а.с.11-24, т. 1).

Рахунком-фактурою № 190-95 від 27.02.2025 підтверджено, що вартість проведення експертних досліджень, оцінки майна, майнових прав і професійної оціночної діяльності на замовлення фізичних або юридичних осіб: будівельно-технічне дослідження, складає 5252,94 грн. Отримувач послуг ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_7 (а.с. 26, т. 1).

Відповідно до договору оренди від 01.02.2021 житлове приміщення № 43 за адресою: АДРЕСА_5 , здавалось в оренду ОСОБА_6 за 3000 грн на місяць з 01.02.2021 по 01.01.2025 (а.с. 34-36, т. 1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованості вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі, оскільки доведено розмір збитків, які позивач вимушена понести для ремонтно-відновлювальних робіт, та часткового задоволення вимог щодо моральної шкоди, врахувавши глибину та тривалість страждань, та відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення упущеної вигоди.

Рішення суду оскаржується в частині задоволених позовних вимог щодо відшкодування матеріальної та частково задоволеної моральної шкоди, в іншій частині рішення суду не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині задоволених позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині рішення, оскільки районним судом обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, виходячи із підстав позову та встановлених обставин, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог (повністю чи частково) або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Першочергово захист цивільних прав та інтересів полягає в з`ясуванні того, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

Суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав для виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У частинах 1, 2 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Згідно із положеннями частини першої, п`ятої, шостої ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Сторона має довести ті обставини, на які вона посилається, і саме, такі належним чином вчинені дії позивача, за загальним правилом, є підставою для задоволення його позову. Натомість відсутність належного спростування іншою стороною обставин, на які посилається сторона без належного їх доведення, а сама по собі не є підставою для задоволення позову, оскільки суперечить загальним принципам доказування у цивільних справах, встановлених процесуальним законом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).

Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, що затверджені Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року № 76 "Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій" у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4.

Згідно Додатку № 4 та роз`яснення Міністерства з питань житлово-комунального господарства України щодо ремонту квартири після залиття (лист від 29.12.2009 №12/20-11-1975) в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Якщо власник житла, який спричинив залиття, відмовляється від підписання акту, це не може вплинути на його правильність та юридичну значимість (постанова КЦС ВС по справі №753/20314/15-ц від 12.11.2018).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує, що Акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) № 1 від 27.01.2025 складений членами комісії ОСОБА_8 , А. Зайцем, затвердженого начальником ВТС КП «Деснянське» Чернігівської міської ради С. Криволап містить усі необхідні дані та відомості, а саме: дату його складання, анкетні дані та посади членів комісії, які приймали участь у його складанні, адресу квартири, що зазнала пошкоджень, характер ушкоджень та їх обсяг, адресу квартири, з якої відбулося залиття, отже правильним є висновок суду першої інстанції, що акт є належним і допустимим доказом протиправності поведінки відповідача та вини у залитті квартири та заподіянні матеріальної шкоди, враховуючи, що акт є первинним документом, що засвідчує факт певної події.

Крім того, відповідно до Висновку від 21.03.2025 № ЕД-19/125-25/2771-БТ, проведеного за заявою ОСОБА_1 про проведення будівельно-технічного експертного дослідження по квартирі АДРЕСА_1 , встановлено, перелік пошкоджень заподіяних квартирі за адресою: АДРЕСА_7 внаслідок залиття сусідами зверху, вартість ремонтно-відновлювальних робіт, з урахуванням вартості будівельних матеріалів, виробів та конструкцій, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень квартири за адресою: АДРЕСА_7 , внаслідок залиття сусідами зверху, станом на час проведення дослідження становить 53 645 грн (а.с. 11-24, т. 1).

Отже, факт залиття квартири, власником якої є позивач, підтверджується актом про залиття, аварію, що трапилась на систему центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) № 1 від 27.01.2025 та висновком експерта № ЕД-19/125-25/2771-БТ від 21.03.2025, що відповідно до статей 77, 78 ЦПК України є належними і допустимими доказами.

Враховуючи вищевикладене, власник квартири (позивач) довів факт залиття, розмір завданої шкоди, протиправність дій сусіда ОСОБА_9 , який не спростував своєї вини у заподіянні збитків та їх розмір.

Таким чином, доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_10 щодо того, що акт від 27.01.2025 про залиття квартири АДРЕСА_2 є сфальсифікованим, недостовірним та складеним із конфліктом інтересів, як і посилання, що не встановлено причини витоку води, яку скаржник вважає спричинено діями працівника ЖЕКу, проте складений акт перекладає вину на ОСОБА_2 є необґрунтованим, спростовуються матеріалами справи та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення в оскаржуваній частині та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення в оскаржуваній частині.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367-369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 24 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 05.11.2025.

Головуючий Судді :