ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

04 листопада 2025 року

м. Харків

справа № 2-1483/11

провадження № 22-ц/818/3890/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою боржника ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Інновація, Холодногірсько- Новобаварськй відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України по цивільній справі №2-1483/11 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новобаварського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року, постановленої під головуванням судді Баркової Н.В.,

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року боржник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, накладене на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.05.2012 року у справі № 2-1483/11.

Ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року у задоволенні заяви боржника ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким задовольнити заяву боржника і скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви. Також посилається на те, що судом першої інстанції враховано лише факт наявності невиконаного зобов`язання, проте залишено поза увагою, що боржник не ухиляється від виконання рішення суду і не перешкоджає виконавцю у виконанні всіх дій, спрямованих на погашення суми боргу, а неможливість виконання зобов`язання у повному обсязі одним платежем не є ухиленням від виконання зобов`язань. Відсутність майна чи достатньої суми не свідчить про вчинення свідомих дій боржника, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення. Зазначає, що внаслідок перенесених раніше тяжких черепно-мозкових травм та забою головного мозку він потребує постійного лікування та реабілітації. В нашій країні немає в достатності сучасного медичного обладнання та лікування для забезпечення можливості боржнику підтримувати повноцінне життя, у зв`язку з чим боржник планує виїхати за кордон у Німеччину в цілях лікування. Подальше існування обмеження є безпідставним та обмежує права заявника.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що умовою скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон мають слугувати зміна обставин, які стали підставою для застосування до боржника відповідного заходу. Проте, заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ним вжито всіх можливих дієвих заходів для погашення наявної заборгованості, не надано належних і достатніх доказів на підтвердження погіршення стану його здоров`я, доказів необхідності лікування саме за кордоном матеріали справи також не містять.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21.12.2017 року задоволено подання заст. начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Слюта Т.О. Тимчасово обмежено право виїзду за межі України фізичної особи ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання ним зобов`язань за рішеннями судів за зведенним виконавчим провадженням № 54899349, а саме:

- Дзержинського районного суду м.Харкова № 2-2290/11 виданого 19.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості на загальну суму 1 402 829, 31 грн.

- Дзержинського районного суду м.Харкова № 2-2290/11 виданого 19.12.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 200 грн.

- Жовтневим районним судом м. Харкова № 2012/5100/2012 виданого 24.04.2013 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором № 27 від 25 червня 2007 року в розмірі 23 996,63 дол. США (що на час видачі згідно курсу НБУ складає 191 805,06 грн) та 176 308,68 грн., а також витрат по сплаті судового збору в розмірі 3219,00 грн, а всього 371 332,74 грн.

- Жовтневим районним судом м. Харкова № 2-1483/11 виданого 12.09.2013 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СЕБ Банк» заборгованості за договором кредиту № 039-П-В/01/07 від 05.02.2007 р. 529 125,05 грн. та заборгованості за договором кредиту № 045-А-Г/01/07 від 14.02.2007 р. 265865,81 грн., а всього заборгованість у розмірі 1 794990,86 грн.

- Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СЕБ Банк» судових витрат, а саме: суму сплаченого судового збору у розмірі 1700,00 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120,00 грн.

- Жовтневим районним судом м. Харкова № 2-2653/11 виданого 18.07.2013 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «СЕБ Банк» судового збору по 667, 50 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу по 60, 00 грн.

- Жовтневим районним судом м. Харкова № 2 2-818/11 виданого 07.03.2012 р.про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми сплати судового збору в розмірі 239, 91 грн. та витрати у розмірі 120,00 грн., всього: 359,91 грн.

- виконавчого листа №22-1921/2000, виданого 03.02.2009 р. Красноградським районним судом Харківської області про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно АСВП №241881148.

Постановою державного виконавця від 20.03.2024 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1921/2000, виданого 03.02.2009 року Красноградським районним судом Харківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованості по аліментах у розмірі 39820,99 грн. - закінчено.

Даних про виконання інших вищезазначених виконавчих листів матеріали справи не містять.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.09.2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України відмовлено.

01.12.2023 року постановою Господарського суду Харківської області, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 07 лютого 2024 року, серед іншого, відмовлено в задоволенні клопотання ПАТ АБ «Укргазбанк» (вх. № 24121) про закриття провадження у справі; припинено процедуру реструктуризації боргів Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ; припинено повноваження керуючого реструктуризацією арбітражного керуючого Косиневського М.А. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 980 від 23 травня 2013 року); визнано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 банкрутом та введено процедуру погашення боргів; призначено керуючим реалізації Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 арбітражного керуючого Косиневського М.А. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 980 від 23 травня 2013 року) та встановлено розмір оплати послуг арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого реалізацією Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожен місяць виконання ним своїх повноважень; здійснено оприлюднення на офіційному веб-порталі Судової влади України (веб-сайт Вищого господарського суду України) повідомлення про визнання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 банкрутом і введення процедури погашення боргів

Вказані судові рішення Постановою Верховного суду від 11.04.2024 року скасовано, а справу № 922/3920/21 передано на новий розгляд до Господарського суду Харківської області (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118464220).

Господарським судом Харківської області ухвалою від 05.09.2024 року закрито провадження у справі №922/3920/21 про неплатоспроможність фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 .. Скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів, введений ухвалою суду від 03.11.2021 року .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.04.2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України відмовлено.

В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 посилається на те, що 21.12.2017 року Жовтневим районним судом м. Харкова винесена ухвала, якою подання заступника начальника Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області задоволено, тимчасово обмежено право виїзду за межі України фізичної особи ОСОБА_1 . Боржник повідомляє, що в наслідок перенесених раніше тяжких щелепно-мозкових травм та забою головного мозку, перенесеної трепанації черепу він потребує постійного лікування та реабілітації. Перенесені травми та, як наслідок, отримані хвороби постійно прогресують, проте в нашій країні немає в достатності сучасного медичного обладнання та лікування для забезпечення можливості боржнику підтримувати повноцінне життя, у зв`язку з чим боржник планує виїхати за кордон у Німеччину в цілях лікування, оскільки в цій країні є програми лікування з такими діагнозами, як в нього.

Відповідно до ч.1 ст.441 ЦК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч.3 ст.441 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.18 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

За ч.ч.5-7 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Згідно з ч.8 ст.441 ЦПК України відмова у скасуванні тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України не перешкоджає повторному зверненню з такою самою заявою у разі виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Отже, за змістом ч.ч.5, 8 ст.441 ЦПК України підставою для скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України є виникнення нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

За приписами п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - це певного виду санкція, яка може застосовуватися у зв`язку з ухиленням особи від виконання зобов`язання, зокрема виконання судового рішення.

У справі «Soering vs UK» від 07 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 760/1293/17 (провадження № 61-11718св19).

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У даній справі судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що зміст заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України доводить не зміну обставин, що зумовили суд застосування обмеження у праві виїзду боржника за кордон, а зводиться до незгоди заявника з ухвалою суду першої інстанції, якою його тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України до моменту виконання ним своїх зобов`язань.

Посилання заявника на те, що внаслідок перенесених раніше тяжких черепно-мозкових травм та забою головного мозку він потребує постійного лікування та реабілітації у Німеччині є безпідставним.

Зі змісту листа Медичного факультету університетської клініки МАГДЕБУРГ A.o.R клініки кардіології та ангіології від 18.11.2024 року (а.с.202-203, том 3) вбачається, що ОСОБА_1 звертався до клініки, надавши медичні документи в електронному вигляді. Зазначено, що рішення про тип і обсяг оперативного втручання буде прийнято після детального обстеження стану пацієнта та проведення додаткових діагностичних процедур безпосередньо в клініці.

Разом з тим даних про неможливість отримання медичної допомоги та проведення лікування у медичних закладах України матеріали справи не містять.

Посилань на норми чинного законодавства, якими було б передбачено скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого внаслідок ухилення від виконання рішення суду, з підстав вчинення дій, спрямованих на часткове його виконання, подана заява не містить. Доказів на підтвердження повного виконання рішень суду боржником не надано.

Суду не надано доказів, що за час, який минув з дня постановлення ухвали про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, боржником здійснені належні дії для виконання рішень суду та змінились обставини, за існування яких покладено на боржника зазначене обмеження.

Заявником не було надано доказів на підтвердження існування виключних обставин, за яких доцільним та необхідним є скасування тимчасових заходів обмеження у праві виїзду за кордон, а тому підстави для скасування тимчасового обмеження відсутні.

Тимчасові обмеження боржника у праві виїзду за кордон відповідає практиці Європейського суду з прав людини, а саме рішенням у справах: «Гочев проти Болгарії» («Gochev v.Bulgaria» від 26.11.2009), «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia) від 13 листопада 2003 року, «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), «Рінер проти Болгарії».

Зважаючи на вищевказані вимоги законодавства та обставини справи в їх сукупності колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.

Судова колегія приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Новобаварського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення складено 04.11.2025 року