Справа № 460/2276/19
Провадження №6/944/74/25
УХВАЛА

03.11.2025 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кондратьєвої Н.А.

з участю секретаря судових засідань Шандрук А.М.

представника позивача Деркач О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові, в режимі відеоконференції, заяву ОСОБА_1 про відстрочення та розстрочення рішення суду у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить: відстрочити виконання рішення Яворівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2020 року по справі № 460/2276/19 до надання АТ КБ «ПриватБанк» актуальних банківських реквізитів для погашення заборгованості та судових витрат з подальшим наданням ОСОБА_1 10 робочих днів з моменту отримання таких реквізитів для здійснення виконання рішення суду, постановити ухвалу про роз`яснення порядку виконання вказаного рішення в частині актуальних банківських реквізитів АТ КБ «ПриватБанк» для погашення заборгованості та судових витрат, розстрочити виконання вказаного рішення строком на 10 місяців із сплатою заборгованості рівними щомісячними частинами.

В обґрунтування заяви зазначає, що рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2020 року залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2025 року по справі № 460/2276/19 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 54565 грн 05 коп заборгованості, в решті позовних вимог відмовлено. В зустрічному позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним відмовлено повністю, стягнуто 1228 грн 08 коп судових витрат. У вказаному рішенні Яворівського районного суду Львівської області вказано 14-ти значний рахунок для погашення заборгованості - НОМЕР_1 , який зазначав банк у позовній заяв від 26.03.2019 року, водночас відповідно до постанови Правління Національного банку України (НБУ) від 28 грудня 2018 року № 162 "Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (IBAN) в Україні" з 13 січня 2020 року завершився перехідний період, і розрахунки в Україні стали проводитися виключно з використанням IBAN рахунків. Рахунок IBAN в Україні складається з 29 символів. Під час розгляду справи банк не надавав нові банківські реквізити для погашення заборгованості та судових витрат, що унеможливлює виконання рішення суду, яке набрало законної сили, оскільки невідомо куди слід перераховувати кошти на виконання такого рішення суду. Також з ухваленого рішення вбачається, що загальна сума для погашення заборгованості та судових витрат є значною для одноразового виконання. З врахуванням наведеного просить заяву задовольнити.

Ухвалою суду від 28.10.2025 року заяву прийнято до розгляду та призначено судове засідання на 03.11.2025 року.

28.10.2025 року представник АТ КБ «ПриватБанк» скерувала через систему «Електронний суд» відзив на заяву ОСОБА_1 про відстрочку та розстрочку рішення суду. В обґрунтування відзиву зазначає, що закон пов`язує можливість відстрочки або розстрочити виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Жодна норма цивільного процесу не пов`язує відстрочення виконання рішення суду до надання стягувачем актуальних банківських реквізитів для погашення заборгованості та судових витрат. Закон не передбачає обов`язку стягувача особисто ініціювати надання боржнику актуальних банківських реквізитів для погашення заборгованості та судових витрат. Рішення суду, яке вступило в законну силу виконується на підставі виконавчого листа, який скеровується стягувачем на адресу виконавчого органу, як це передбачено ЗУ "Про виконавче провадження". За примусове виконання судового рішення державним виконавцем стягується судовий збір у розмірі 10% відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, тому боржник, а не стягувач, повинен бути зацікавлений в отриманні актуальних банківських реквізитів для погашення заборгованості та судових витрат. Доказів звернення ОСОБА_1 до АТ КБ "ПриватБанк" з заявою про отримання актуальних банківських реквізитів для погашення заборгованості та судових витрат не надано, що свідчить про те, що боржник не зацікавлений у виконанні вищевказаного рішення в добровільному порядку, а намагається здійснити затягування виконання вказаного рішення шляхом перекладання своїх обов`язків на стягувача. З огляду на наведене, прохання ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду не підлягає до задоволення. Не підлягає до задоволення прохання ОСОБА_1 про роз`яснення порядку виконання рішення суду в частині актуальних банківських реквізитів АТ КБ «ПриватБанк» для погашення заборгованості та судових витрат, оскільки ст.271 ЦПК України передбачає порядок роз`яснення судового рішення, а не роз`яснення порядку виконання рішення. Також слід зазначити, що тлумачення ч.1 та ч.2 ст.271 ЦПК України свідчить про те, що роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно є незрозумілим, і це ускладнює його реалізацію. У вказаному рішенні суд чітко зазначив: "Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 54565 (п`ятдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) грн 05 коп заборгованості" та " Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" 1228 (тисячу двісті двадцять вісім) грн 08 коп судових витрат." Вказане рішення не допускає кількох варіантів тлумачення, рішення є мотивованим, чітким і зрозумілим, тому відсутні підстави для роз`яснення та розстрочення цього судового рішення. В заяві лише одним реченням зазначено, що загальна сума для погашення заборгованості та судових витрат є значною для одноразового виконання. Однак, жодних доводів з відповідними підтверджуючими документами, на такі твердження в заяві не наведено. Відсутність у відповідача необхідних коштів, в тому числі у зв`язку з скрутним фінансовим станом, не є надзвичайними чи невідворотними обставинами та не звільняють відповідача від відповідальності відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України. Також зазначає, що в заяві ОСОБА_1 просить одночасно як відстрочити, так і розстрочити виконання рішення суду, однак, нормами цивільного процесу не передбачено одночасного застосування виконання рішення як шляхом відстрочення, так і розстрочення. З огляду на наведене, просить відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 в повному обсязі.

28.10.2025 року ОСОБА_1 скеровано додаткові пояснення, в яких зазначає, що 25.10.2025 року на офіційну електронну адресу банку "", яка розташована у розділі "Контакти та реквізити" на офіційному сайті банку "https://privatbank.ua/about/contacts" було надіслано заяву від 25.10.2025 року підписану електронним цифровим підписом, що підтверджується випискою електронної пошти. Як вбачається із вказаної заяви він просив в банку надати актуальні банківські реквізити, однак, відповіді на дану заяву банком не було надано.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні щодо заяви заперечила та надала пояснення, аналогічні поданому відзиву на заяву, просила у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі.

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату та час розгляду його заяви, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши думку представника АТ КБ "ПриватБанк", дослідивши матеріали заяви та цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зі статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 3 ст. 435 ЦПК України визначено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Згідно з ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. (ч.5 ст. 435 ЦПК України)

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Як убачається з роз`яснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання» при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до норм ЦПК і ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Виконання судового рішення у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Розстрочення рішення суду може бути застосована судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строки і порядок, передбачений чинним законодавством.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Узагальнюючи підстави наведені заявником у своїй заяві про відстрочення та розстрочення виконання рішення суду, вбачається, що вони ґрунтуються лише на тому, що загальна сума для погашення заборгованості та судового збору є значною для одноразового виконання та неотриманні нових банківських реквізитів.

При розгляді заяв щодо розстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відстрочення/розстрочення виконання рішення; наявність підстави для розстрочення має бути доведена боржником. Строки такого розстрочення мають знаходитись у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання відстрочення/розстрочення для повного виконання рішення суду. Надання розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

При прийнятті рішення суд враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену в постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 2-1230/11/ провадження № 61-33465 св18, відповідно до якої системний аналіз наведених норм свідчить про те, що при вирішенні заяви державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Вказаних обставин судом не встановлено, а приведені в заяві обставини не є винятковими, тобто такими, що відповідно до закону ускладнюють виконання рішення. Зазначення, що загальна сума заборгованості для одноразового погашення є значною, не є підставою для розстрочки виконання рішення суду та встановлення запропонованого порядку його виконання, а відтак відсутні підстави для задоволення заяви в частині розстрочення рішення суду.

Судом встановлено, що 25.10.2025 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про надання актуальних банківських реквізитів для погашення заборгованості за рішенням суду.

Цього ж дня заявник звернувся до суду заявою про відстрочення та розстрочення рішення суду, роз`яснення порядку виконання вказаного рішення шляхом отримання актуальних реквізитів для погашення заборгованості.

Суд зазначає, що відстрочення виконання рішення суду до надання стягувачем актуальних банківських реквізитів для погашення заборгованості та судових витрат не передбачено нормами цивільного процесуального законодавства. Заявник в праві звернутись до стягувача із заявою про надання реквізитів для погашення заборгованості та судових витрат, про що також наголосив представник АТ БК «ПриватБанк» в судовому засіданні.

Рішення суду від 07.12.2020 року не допускає кількох варіантів тлумачення, рішення є мотивованим, чітким і зрозумілим, тому відсутні підстави для роз`яснення цього судового рішення.

Враховуючи наведене, підстави для задоволення заяви в частині відстрочення та роз`яснення порядку виконання рішення суду шляхом надання актуальних банківських реквізитів, відсутні.

За таких обставин суд дійшов висновку, що в задоволенні заяви ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 353, 435 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення та розстрочення рішення суду від 07.12.2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали складено 04.11.2025 року.

Суддя Наталія КОНДРАТЬЄВА