ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/5560/23
Провадження № 2/362/216/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участі секретаря Тельнової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Василькові Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справуза позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Білоконь Світлана Іванівна, про визнання недійсним договору дарування та скасування реєстрації права власності,

в с т а н о в и в:

Представник ОСОБА_1 адвокат Каленський І.Б. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Білоконь С.І., про визнання недійсним договору дарування та скасування реєстрації права власності.

Обгрунтовуючи позовні вимоги зазначав, що позивачка у віці 71 рік, за наявності інвалідності третьої групи (безстроково) та необхідності її переоформлення на другу групу, потребуючи в силу похилого віку допомоги і догляду, погодилася на запропоноване їй сином, відповідачем ОСОБА_2 , укласти з ним договір довічного утримання (догляду), за умовами якого ОСОБА_1 передасть ОСОБА_2 у власність належній їй на праві власності 33/100 частин будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :011:0301, на якій розташована вказана частина житлового будинку, взамін чого останній буде зобов?язаний забезпечувати ОСОБА_1 утриманням (доглядом) довічно на умовах договору довічного утримання (догляду) щодо: харчування, організації та супроводу з приводу переоформлення групи інвалідності, супроводу до медичних установ, утримання її житла і присадибної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 в належному стані. Вказані умови довічного утримання (догляду) також були обумовлені з боку ОСОБА_1 тим, що її чоловік ОСОБА_4 не в змозі вказане для неї виконувати в силу також свого похилого віку та оскільки сам є інвалідом другої групи (безстроково). Крім того, при здійсненні ОСОБА_2 утримання (догляд) ОСОБА_1 , він буде впевнений, що надалі його рідна сестра ОСОБА_5 не буде претендувати на зазначені частини належного ОСОБА_1 нерухомого майна в порядку спадкування.

Вказував, що 21 жовтня 2022 року між позивачкою та відповідачем був укладений правочин, що посвідчений нотаріально.

Відповідач до позивачки не з?являвся на телефонні дзвінки не реагував, необхідного догляду за нею не здійснював.

Взимку 2022 року, позивачці стало відомо з об?яв у мережі Інтернет, що ОСОБА_2 розміщено об?яву про продаж вказаної частини будинку.

У березні 2023 року ОСОБА_1 , отримавши від ОСОБА_2 на її вимогу примірник договору від 21.10.2022 року, укладеного між ними, виявила, що замість договору довічного утримання (догляду), 21.10.2022 року вона уклала з ОСОБА_2 договір дарування, що посвідчений приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Білоконь С.І. та зареєстрований в реєстрі за № 455, за умовами якого безоплатно передала у власність обдарованому належні їй 33/100 часток у праві власності на житловий будинок та земельної ділянки, на якій розташована частка зазначеного будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначав, що за твердженням ОСОБА_1 зазначений договір укладений під впливом помилки із неправильним сприйняттям нею фактичних обставин договору, що вплинуло на її волю укласти з ОСОБА_2 договір дарування замість договору довічного утримання, від чого б вона утрималася якщо б не така помилка, а тому укладений договір не відповідає її внутрішній волі щодо правової природи й змісту правочину, що вона помилилася щодо правової природи правочину, прав та обов?язків, які виникнуть після його укладення між нею та відповідачем, також ОСОБА_6 не мала повного уявлення не тільки про предмет договору, що був фактично укладений, а тому цей договір є таким, що укладений без досягнення згоди з боку ОСОБА_1 щодо всіх істотних умов.

При цьому, зауважував, що фактична передача вказаного нерухомого майна від позивачки відповідачу не відбулася, у житлових приміщеннях цієї частини житлового будинку АДРЕСА_1 знаходяться речі та документи рідної сестри відповідача ОСОБА_3 (дочки позивачки).

Посилаючись на викладені обставини, положення ст. ст. 203, 215 ЦК України, висновки Верховного Суду, представник позивача просив:

- визнати недійсним договір дарування частки у праві власності на житловий будинок і земельної ділянки, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що посвідчений 21.10.2022 року Білоконь С.І. , приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області (зареєстровано в реєстрі за №455);

- скасувати реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 33/100 (тридцять три сотих) частини будинку АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214, земельні ділянки місця розташування: кадастровий номер::01:011:0301, номер об`єкта в РПВН: 22523350, дата, час державної реєстрації: 21.10.2022 11:29:04, підстава внесення запису: договір дарування, частки у праві власності на житловий будинок і земельної ділянки, серія та номер: 455, виданий 21.10.2022, визнавши незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65207631 від 21.10.2022 12:00:09 прийняте приватним нотаріусом Білоконь С.І., Бучанський районний нотаріальний округ, Київська обл.;

- скасувати реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: земельна ділянка площею 0,0218 га, кадастровий номер :01:011:0301, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 214, дата, час державної реєстрації: 21.10.2022 11:29:04, підстава внесення запису: договір дарування, частки у праві власності на житловий будинок і земельної ділянки, серія та номер: 455, виданий 21.10.2022, визнавши незаконним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 65207631 від 21.10.2022 12:00:09 прийняте приватним нотаріусом Білоконь С.І., Бучанський районний нотаріальний округ, Київська обл.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з наданням позивачу строку протягом десяти днів з дати її отримання для усунення недоліків позову, зазначених в ухвалі суду (т.1 а.с.57).

На виконання ухвали суду, позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання (т.1.с.82).

27.03.2024 року від представника позивача адвоката Каленський І.Б. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог (т.1 а.с.111-120).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 01.04.2024 року заяву про уточнення позовних вимог повернуто без розгляду (т.1 а.с.157-158).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2024 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Каленського І.Б. про витребування доказів, витребувано з Київського обласного державного нотаріального архіву належним чином засвідчену нотаріальну справу з копіями документів, на підставі яких посвідчено договір дарування від 21.10.2022, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.190-192).

09.08.2024 року від Київського обласного державного нотаріального архіву на виконання ухвали суду18 червня 2024 року надійшли матеріали (т.1а.с.202-235).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті, визначено порядок з?ясування обставин, вирішено викликати та допитати в якості свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (т.1 а.с.243-245).

19.05.2025 року від представника відповідача адвоката Дулі В.В. до суду надійшли письмові пояснення, в яких остання зазначала, що при підписанні оскаржуваного договору сторони були ознайомлені з його змістом, також нотаріусом було роз?яснено сторонами права, обов?язки та наслідки укладеними договору, жодних умов та застережень щодо довічного утримання позивача в оскаржуваному договорі не зазначено, тому твердження позивача, що вона вважала, що укладає договір довічного утримання є необгрунтованим і не підтверджується жодними доказами. Посилаючись на висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 травня 2020 року в справі №633/268/17 вказувала, що наявність в дарувальника захворювань та його похилий вік не можуть свідчити про укладення ним договору під впливом помилки та не є підставою для визнання цього договору недійсним. Не погоджуючись з доводами позивача про те, що будинок відповідачу не передавався, оскільки в ньому знаходяться речі ОСОБА_3 , зазначала, що ОСОБА_3 ніколи не проживала в будинку, що є предметом оскаржуваного договору, а здавала майно, яке було у власності позивача, в оренду, що підтверджується наданою копією договору. Разом з цим, ОСОБА_3 з 2022 року переїхала проживати за кордон, де і проживає на даний час. Крім того, позивач у спірному будинку також ніколи не проживала, фактичним місцем проживання позивача є будинок АДРЕСА_2 , який належить позивачу на праві власності, що підтверджується наданими суду доказами. Також зазначала, що на час укладення оспорюваного договору дарування, нерухоме майно було в непридатному стані в зв?язку з влучанням боєприпаса, після укладення договору відповідач провів ремонт пошкодженої будівлі за рахунок власних коштів, про що були додані докази. Посилаючись на недоведеність позовних вимог, представник відповідача просила в позові відмовити (т.2 а.с.71-74).

02.06.2025 року від представника позивача адвоката Каленського І.Б. до суду надійшло пояснення, в якому він зазначав, що оспорюваний договір має бути визнаний недійсним, оскільки майно належало позивачці на праві особистої власності, під час укладення договору дарування позивач помилилася щодо обставин, на момент укладення даного договору вона не мала наміру укладати договір дарування, який був укладено внаслідок помилки, а бажала укласти договір довічного утримання, помилившись щодо правової природи правочину, прав і обов?язків сторін, оскільки потребувала стороннього догляду та допомоги, що підтверджується поясненнями свідків. На момент укладення договору позивачка мала незадовільний стан здоров?я та похилий вік, що також вплинуло на правильність сприйняття нею фактів та обставин правочину та вплинуло на її волевиявлення. Відповідач після укладення договору нічим не допомагав позивачці. Наявність зазначених обставин, вказують на помилку при укладенні договору дарування, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення (т.2 а.с.91-92).

Представник позивача адвокат Каленський І.Б у судовому засідання просив позов задовольнити, оскільки позивачка вважала, що укладає договір довічного утримання зі своїм сином, але потім вона дізналась, що уклала договір дарування, а тому оспорюваний договір укладено на підставі помилки.

Позивачка у судовому засіданні просила позов задовольнити, оскільки у 2009 році їй донька подарувала будинок у с. Мархалівка, у 2022 році донька виїхала за кордон. До неї приїхав син, щоб їй допомагати та сказав, що вони укладуть договір довічного утримання. У нотаріуса вона договір не читала, бо забула окуляри, але вона довіряла сину, а тому підписала. Потім вона поїхала додому, але не взяла копію договору. Потім їй син привіз копію договору, і тоді вона дізналась, що уклала договір дарування замість договору довічного утримання. Дії нотаріуса вона не оскаржувала. Щодо ремонту після пошкодження майна, то заміну вікон робили вона з дочкою.

Представник відповідача адвокат Дуля Т.В. у судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити, оскільки п.12 договору дарування підтверджено, що сторони розуміли права та обов?язки щодо укладення даного правочину, п.16 даного договору передбачено, що власник передала правовстановлюючі документи, нотаріусом було роз?яснено умови договору. Жодних умов та застережень щодо довічного утримання позивача договір дарування не містить. Третя особа взагалі в цьому будинку не проживала, а здавала цей будинок в оренду. Третя особа проживає з 2022 року проживає за кордоном, в Греції. Позивачка проживає у будинку в м. Буча, що належить їй на праві власності, в спірному будинку не проживала, про що були долучені відповідні докази.

За змістом вимог частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали, всебічно і повно з?ясувавши обставини справи в їх сукупності, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи пояснення представників сторін, свідчення свідків виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке грунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, суд дійшов висновку, що позов не підлягає огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до частиною 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що на підставі договорів дарування частини житлового будинку від 07 листопада 2009 року, укладених між ОСОБА_3 ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_1 (Обдарована), посвідчених приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Кизим Л.В. та зареєстрованих у реєстрі за №№ 881, 887, ОСОБА_1 належало 33/100 часток у праві власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , і земельної ділянки, на якій розташована зазначена частка житлового будинку (т.1 а.с. 202-207, 211-212).

ОСОБА_3 згідно з копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_1 до реєстрації шлюбу з ОСОБА_11 мала прізвище ОСОБА_12 (т.1 а.с.44)

Відповідно до копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 ОСОБА_13 є донькою ОСОБА_1 (т.1 а.с. 43-44).

Згідно з копією паспорта громадянина України серія НОМЕР_3 , виданого Шевченківським РУ ГУ МВС України у м. Києві, місце проживання ОСОБА_3 07.09.2010 р. зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.38-41).

Відповідно до копії Договору дарування частки у праві власності на житловий будинок і земельної ділянки (далі Договір), 21 жовтня 2022 року ОСОБА_1 (Дарувальник) та ОСОБА_2 (Обдарований) уклали Договір, згідно з яким Дарувальник передала безоплатно у власність Обдарованому, а Обдарований прийняв у власність належні Дарувальнику 33/100 часток у праві власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , і земельну ділянку, на якій розташована зазначена частка житлового будинку (т.1 а.с. 203-204).

ОСОБА_2 згідно з копією свідоцтва про народження Серія НОМЕР_4 є сином ОСОБА_1 (т.1 а.с.45, 230).

У вказаному Договорі зазначено, що сторони уклали цей договір, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам?яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлені нотаріусом із приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений ними правочин (т.1 а.с.203).

У пункті 4 Договору вказано, що дар цей сторони оцінили за домовленістю в сумі 200 000, 00 грн.

Як зазначено в пункті 5 Договору Дарувальник стверджувала, що на момент укладення цього договору вона дійсно є власником відчужуваної частки у праві власності на житловий будинок і земельної ділянки, і не має обмежень щодо свого права розпорядження ними, поряд з іншим, що права третіх осіб (права наймача, право застави, право довічного утримання тощо) щодо частки у праві власності на житловий будинок і земельної ділянки, відсутні, будь-які спори щодо них відсутні.

У пункті 10 Договору вказано, що про зміст прав та обов?язків за цим договором, про правові наслідки укладеного правочину ОСОБА_10 та Обдарованому нотаріусом роз`яснено.

Згідно з пунктом 12 Договору сторони цього договору стверджували та повідомляли, що дії сторін відбуваються в межах повноважень, договір укладається ними у відповідності до їхньої волі, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску, у момент укладення цього договору вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли керувати ними, розуміють природу цього правочину, свої права та обов?язки за цим договором, при укладенні договору відсутні будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними, правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивними).

У пункті 16 Договору зазначено, що в присутності нотаріуса Дарувальник передала Обдарованому документи на відчужувані частку у праві власності на житловий будинок і земельну ділянку. Сторони усвідомлюють, що цим актом підтверджено передачу відчужуваних частки у праві власності на житловий будинок і земельної ділянки Обдарованому.

Зазначений договір підписано сторонами, посвідчено приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Білоконь С.І. та зареєстровано в реєстрі за №455.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта від 26.04.2023 №330361116 на підставі договору дарування частки у праві власності на житловий будинок і земельної ділянки від 21.10.2022, ОСОБА_2 є власником 33/100 у праві спільної часткової власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , і земельної ділянки, на якій розташована зазначена частка житлового будинку, право власності якого на зазначене майно зареєстровано 21.10.2022 (т.1 а.с.23-28).

Згідно з копією паспорта серія НОМЕР_5 громадянина України, виданого Ленінградським РУ ГУ МВС України в м. Києві місце проживання ОСОБА_1 з 18.12.2012 р. зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.13-15, 226).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта від 01.04.2024 №372159592 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_1 , також останній належить на праві власності земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок (т.1а.с.181-186).

Згідно з копіями посвідчення Серія НОМЕР_6 від 20.09.99, довідки серії КИ-1 № 087780, виданої Міністерством охорони здоров?я України ОСОБА_1 , з вересня 1999 року є пенсіонеркою, з 01.07.2004 року є особою з інвалідністю 3 групи (т.1 а.с.29, 32).

Відповідно до копій медичних виписок з історії хвороби від 11 січня 2005 року та від 08 липня 2014 року ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 06 грудня 2004 року по 11 січня 2005 року встановлено діагноз лівосторонній посттравматичний гонартроз IV ст., 25 червня 2014 року проведене оперативне втручання ревізійне ендопротезування лівого колінного суглоба (т.1 а.с.33-35).

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 надали суду пояснення про наступне.

Свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомила, що вона є сусідкою ОСОБА_14 , з якою знайома з 2015 року, вони спілкуються сім?ями і знає її чоловіка, який постраждав від «Чорнобильської» аварії та має 2 групу інвалідності, з ними добрі, хороші відносини. Їй відомо, що ОСОБА_15 вже пенсіонерка і має 3 групу інвалідності, самостійно передвигається тільки на милицях, і потребує сторонньої допомоги. Відомо, що в неї є донька на ім?я ОСОБА_16 і син ОСОБА_17 . Знає, що вже давно діти ОСОБА_15 своїх батьків не відвідують, так як донька ОСОБА_16 постійно проживає за кордоном у Греції, а син десь у Київській області. Їй відомо, що в с. Мархалівка в неї є 1/3 частина будинку,яку їй подарувала донька ОСОБА_3 в 2009 році. ОСОБА_18 розповідала, що у 2022 році вона уклала зі своїм сином договір «Довічного» утримання в обмін на 1/3 частина будинку, через кілька місяців син ОСОБА_17 привіз їй договір дарування. Зі слів ОСОБА_15 вона не бажала дарувати належне їй майно, вона це зробила внаслідок помилки (т.2 а.с.93).

Свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомила, що вона проживає в м. Буча, ОСОБА_18 є її сусідкою, з якою вона знайома з 2005 року, вони спілкуються, періодично зустрічаються, знає її чоловіка, з яким вона проживає і який постраждав від «Чорнобильської» аварії та має 2 групу інвалідності, з ними обома в неї хороші відносини. Їй відомо ОСОБА_15 вже пенсіонерка і має 3 групу інвалідності, самостійно ходити не може, якщо потрібно, то на милицях, і потребує сторонньої допомоги. Знає, що в неї є донька ОСОБА_16 і син ОСОБА_17 . Їй відомо, що діти дуже давно своїх батьків не відвідують, так як донька ОСОБА_16 постійно проживає за кордоном у Греції, а син десь у Київській області. Їй відомо, що в с. Мархалівка в неї є 1/3 частина будинку, яку їй подарувала донька. ОСОБА_15 їй розповідала, що в 2022 році зі своїм сином уклали договір «Довічного» утримання в обмін на 1/3 частина будинку, через кілька місяців син ОСОБА_17 привіз їй договір дарування. Зі слів ОСОБА_15 вона не бажала дарувати належне їй майно, вона це зробила внаслідок помилки (т.2 а.с.94).

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) ( частини третя статті 215 ЦК України).

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 викладено висновок, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У постанові Верховного Суду від 21 лютого 2025 року в справі №363/112/23 зроблено висновок, що правочин, вчинений під впливом помилки, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення.

У постанові Верховного Суду від 01 грудня 2022 року у справі № 335/15805/17 (провадження № 61-7595св22) зазначено, що: «тлумачення ст. 229 ЦК України дозволяє стверджувати, що під помилкою розуміється неправильне, помилкове, таке, що не відповідає дійсності уявлення особи про природу чи елементи вчинюваного нею правочину. Законодавець надає істотне значення помилці щодо: природи правочину; прав та обов`язків сторін; властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність; властивостей і якостей речі, які значно знижують можливість використання за цільовим призначенням. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі ст. 229 ЦК України повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також те, що вона має істотне значення; під природою правочину слід розуміти сутність правочину, яка дозволяє відмежувати його від інших правочинів. Причому природа правочину охоплюватиме собою його характеристику з позицій: а) оплатності або безоплатності (наприклад, особа вважала, що укладає договір довічного утримання, а насправді уклала договір дарування); б) правових наслідків його вчинення (наприклад, особа вважала, що укладає договір комісії, а насправді це був договір купівлі-продажу з відстроченням платежу); помилка, яка істотним чином впливає на формування волі сторони правочину, повинна існувати на момент його вчинення. Схематично вплив обставин, які мають істотне значення можливо відобразити таким чином: «немає істотної помилки - відсутнє вчинення правочину». Незнання закону не включено до переліку помилок, яким надається істотне значення. Це по суті є відображенням ще римського принципу ignorantia juris nocet (з лат. - незнання закону шкодить); поза віднесенням до обставин, які можуть бути розцінені як такі, що мають істотне значення, знаходиться мотив правочину. Мотив правочину - це стимул його вчинення і дозволяє встановити, чому саме особа вчинює правочин. Тому мотив, за яким вчинено правочин, правового значення не має. Хоча й законодавець і вказує на допустимість надання мотиву правочину значення істотної помилки у випадках, встановлених у законі. Проте таких випадків на рівні норми закону законодавець не передбачив».

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Виходячи зі змісту статтей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування».

Схожі за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №759/17065/14-ц та від 15 вересня 2021 року в справі №161/17523/16-ц.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просила визнати недійсним договір дарування частки у праві власності на житловий будинок і земельної ділянки, оскільки договір укладений внаслідок помилки щодо природи правочину, а також неправильного сприйняття фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення позивача укласти з відповідачем договір дарування замість договору довічного утримання.

Як встановлено судом, і вбачається з матеріалів справи 21 жовтня 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали Договір дарування частки у праві власності на житловий будинок і земельної ділянки (далі Договір та/або договір дарування).

Згідно з вказаним Договором ОСОБА_1 ( ОСОБА_10 ) передала безоплатно у власність ОСОБА_2 (Обдарованому), а Обдарований прийняв у власність належні Дарувальнику 33/100 часток у праві власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , і земельну ділянку, на якій розташована зазначена частка житлового будинку (т.1 а.с.203-206).

До укладення договору дарування нотаріусом позивачку було попередньо ознайомлено з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладений сторонами правочин, що підтверджується змістом оспорюваного договору, підписаного позивачкою.

При укладенні договору дарування про зміст прав та обов?язків за цим договором, про правові наслідки укладеного правочину нотаріусом роз?яснено як Дарувальнику так і Обдарованому (пункт 10 Договору).

Крім того, сторони стверджували та повідомляли, що договір укладається ними у відповідності до їхньої волі, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску, у момент укладення цього договору вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли керувати ними, розуміють природу цього правочину, свої права та обов?язки за цим договором, при укладенні договору відсутні будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними, правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивними), як свідчення про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню сторін договору (пункт 12 Договору).

У присутності нотаріуса Дарувальник передала Обдарованому документи на відчужувані частку у праві власності на житловий будинок і земельну ділянку, усвідомлюючи, що цим актом підтверджено передачу відчужуваних частки у праві власності на житловий будинок і земельної ділянки Обдарованому (пункт 16 Договору).

Позивачка власноручно виконала підпис у договорі дарування, розуміючи, що укладається саме такий вид договору, а приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Білоконь С.І. визначившись щодо її волі, роз`яснивши зміст договору та наслідки укладення договору дарування, посвідчила даний договір та зареєструвала в реєстрі за №455.

Отже, позивачка мала намір на укладення саме договору дарування на користь свого сина, а не іншого правочину, про що достеменно свідчить зміст укладеного правочину.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначала, що в силу похилого віку, наявності інвалідності третьої групи, після встановлення ендопротезу колінного суглобу лівої ноги та необхідності після повторної операції у 2014 році здійснення відповідного переоформлення третьої групи інвалідності на другу групу, потребуючи сторонньої допомоги і догляду, погодилася на пропозицію її сином укласти з ним договір довічного утримання (догляду), при цьому договір не читала, бо забула окуляри.

У матеріалах справи міститься копії медичних виписок з історії хвороби від 11 січня 2005 року та від 08 липня 2014 року про те, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні з 06 грудня 2004 року по 11 січня 2005 року встановлено діагноз лівосторонній посттравматичний гонартроз IV ст., 25 червня 2014 року проведене оперативне втручання ревізійне ендопротезування лівого колінного суглоба (т.1 а.с.33-35).

Слід зауважити, що Верховний Суд у постанові від 29 березня 2024 року у справі № 523/13811/21 наголошує, що лише з`ясування таких обставин, як вік позивача, його стан здоров`я самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Наведені обставини можуть бути лише опосередкованими доказами наявності такої помилки. В іншому випадку усі правочини, укладені особами відповідного віку, стан здоров`я яких є поганим, підлягали б визнанню недійсними, що призвело б до обмеження правочиноздатності такої категорії осіб, що, у свою чергу, порушувало б гарантії, проголошені в статті 21 Конституції України щодо рівності осіб у їх правах.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження обставин про те, що позивачка потребувала сторонньої допомоги і догляду, і судом таких обставин не встановлено.

Також під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що під час укладення оспорюваного договору дарування позивачка не була ознайомлена з договором, умовами правочину та не розуміла його значення та наслідків.

Крім того, позивачкою не доведено, що укладення спірного правочину суперечило її внутрішньому волевиявленню, а сам по собі факт похилого віку та поганий стан здоров?я останньої не свідчить про укладення договору дарування під впливом помилки.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 03 травня 2022 року у справі № 715/2513/19, від 26 жовтня 2022 року у справі № 947/32485/20, від 15 березня 2023 року у справі № 288/1366/21, від 15 листопада 2023 року у справі № 308/8309/22, від 17 квітня 2024 року у справі № 564/1067/22, від 25 квітня 2024 року у справі № 336/6427/20, від 23 травня 2024 року у справі № 501/3591/21.

Позивачка не довела, що на момент укладення оспорюваного договору дарування вона помилялася стосовно правової природи укладеного нею правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним, оскільки, укладаючи цей договір, вона усвідомлювала його істотні умови і правові наслідки його укладення.

Водночас, суд також встановив, що з 18 грудня 2012 року фактичне місце проживання позивача у житловому будинку в м. Буча Київської області, в якому вона зареєстрована та який належить позивачу на праві власності, також остання є власником земельної ділянки, на якій розташований зазначений будинок (т.1а.с.181-186).

Отже, спірна частка будинку не була єдиним житлом позивачки на час укладення оспорюваного правочину.

За змістом статтей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно положень статтей 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачкою в процесі розгляду даної справи не доведено, що на момент укладення оспорюваного договору дарування квартири, вона помилялася стосовно правової природи укладеного нею правочину.

Також позивачем не наведено обставин, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним, не надано належних і допустимих доказів на підтвердження того, що вона не усвідомлювала істотні умови і правові наслідки його укладення.

При цьому, зміна свого рішення дарувальником або зміна ставлення до його наслідків після укладення правочину не свідчать про наявність такої помилки у позивача станом на момент укладення оспорюваного правочину. Суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність (постанови Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 447/2297/19, від 15 березня 2023 року у справі № 288/1366/21, від 15 травня 2023 року у справі № 522/9246/19, від 02 серпня 2023 року у справі № 138/246/22, від 25 квітня 2024 року у справі № 336/6427/20, від 29 березня 2024 року у справі № 523/13811/21).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору дарування, укладеного 21 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Білоконь С.І. та зареєстровано в реєстрі за №455, з підстав вчинення під впливом помилки, а відтак позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування та скасування реєстрації права власності не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 16, 202, 203, 215, 229, 717 ЦК України, статтями 2, 4, 10-12, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Білоконь Світлана Іванівна, про визнання недійсним договору дарування та скасування реєстрації права власності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_5 .

Треті особи: ОСОБА_3 , АДРЕСА_6 , Приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Білоконь Світлана Іванівна, 08292, Київська обл., м. Буча, бульв. Богдана Хмельницького, буд. 4, офіс 43.

Текст рішення складено 04.11.2025 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко