Справа № 650/4171/25
провадження № 2/650/2546/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2025 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого - судді Сікори О.О.,

за участю секретаря - Завістовської Л.А.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження в селищі Велика Олександрівка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 (Код ІНН: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Бериславським РС УДМС УКРАЇНИ В ХЕРСОНСЬКІЙ ОБЛАСТІ 4/8/2015. Дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Адреса проживання: АДРЕСА_1 , Тел: НОМЕР_3 , Електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (місцезнаходження 04080, м. Київ, вул. Кирилівська будинок 82, офіс 7 , ) заборгованість за Кредитним договором № 197815 від 23.06.2021 року, в сумі 10040 грн, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі становить 2000 грн; прострочена заборгованість за процентами в розмірі становить 8040 грн.

Щодо судових витрат позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» понесені судові витрати в сумі 2422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 23 червня 2021 року між ТОВ «Займер» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 197815, за умовами якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 2000 грн строком на 21 день зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 2 % на день. Кредит було надано у безготівковій формі на банківську картку відповідача № НОМЕР_4 , що підтверджується інформаційною довідкою та випискою з особового рахунку.

Представник позивача наголосив, що укладення кредитного договору відбулося з дотриманням вимог Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а саме - шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що є належним підтвердженням волевиявлення сторін на укладення договору в електронній формі.

Надалі, на підставі договору факторингу № 01-17/02/2022 від 17 лютого 2022 року, укладеного між ТОВ «Займер» та ТОВ «ФК Кеш ту Гоу», останнє набуло права грошової вимоги до відповідача, що підтверджується витягом з реєстру боржників до зазначеного договору.

Позивач зазначає, що відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів, у зв`язку із чим утворилася заборгованість, яка станом на 16 квітня 2025 року становить 10040 грн, з яких: 2000 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту; 8040 грн - прострочена заборгованість за процентами.

У зв`язку із невиконанням відповідачем договірних зобов`язань на її адресу направлялась письмова вимога про дострокове погашення кредитної заборгованості, проте вимога залишена без виконання, що підтверджується наданими доказами.

Посилаючись на положення статей 525, 526, 530, 610, 611, 612, 625, 629, 1046, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, а також Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», представник позивача зазначив, що відповідачем порушено взяті на себе договірні обов`язки щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування ними, у зв`язку із чим наявні правові підстави для стягнення з неї заборгованості у зазначеній сумі.

Таким чином, позивач вважає, що невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором є належною підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі шляхом стягнення заборгованості та судового збору.

У позовній заяві також зазначено, що позивачем у зв`язку з підготовкою та поданням позову, а також участю у розгляді справи були понесені такі судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 500 грн, які, за твердженням позивача, сплачені адвокату Пархомчуку С.В. відповідно до договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2023 року.

Позивач навів, що вказані витрати підтверджуються: копією договору про надання правової допомоги; актом виконаних послуг; розрахунком наданих послуг; документами, які підтверджують оплату правничої допомоги.

У тексті позову ці витрати були описані як фактично понесені, із зауваженням, що вони підлягатимуть розподілу судом після вирішення справи по суті відповідно до статей 133, 137, 141 ЦПК України.

04 серпня 2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позов в обґрунтування якого ОСОБА_2 зазначила, що позов ТОВ «ФК Кеш ту Гоу» є безпідставним і таким, що не підлягає задоволенню, з огляду на відсутність заборгованості за кредитним договором №197815 від 23 червня 2021 року, а також на втрату кредитором права вимоги у зв`язку з процедурою банкрутства відповідача.

Представник відповідача пояснила, що ОСОБА_1 не має заборгованості перед ТОВ «ФК Кеш ту Гоу», оскільки у 2021 році вона звернулася до Господарського суду Херсонської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи. У межах цієї справи кредиторські вимоги ТОВ «Займер» (первісного кредитора) були визнані та включені до реєстру вимог кредиторів у справі № 923/1535/21. Після укладення договору факторингу від 17 лютого 2022 року право вимоги за вказаним кредитним договором було передано ТОВ «ФК Кеш ту Гоу». Однак на момент відкриття провадження у справі про банкрутство (11 січня 2022 року) право вимоги ще належало ТОВ «Займер», яке й було визнано кредитором у справі. ТОВ «ФК Кеш ту Гоу» не заявило свої вимоги в межах цієї процедури у встановлений тридцятиденний строк, визначений статтею 45 Кодексу України з процедур банкрутства.

Отже, на момент відкриття провадження про неплатоспроможність кредиторські вимоги за кредитним договором уже підлягали врегулюванню в межах справи про банкрутство, а після завершення процедури погашення боргів (ухвала Господарського суду Одеської області від 25 лютого 2025 року) усі зобов`язання ОСОБА_1 були погашені. Відповідно до частини 1 статті 134 Кодексу України з процедур банкрутства, після завершення процедури погашення боргів фізична особа звільняється від зобов`язань, включених до плану реструктуризації або погашення, а виконавчі документи за ними вважаються такими, що не підлягають виконанню.

Таким чином, відповідач звільнена від виконання грошових зобов`язань, у тому числі за кредитним договором №197815, а вимоги позивача втратили правову підставу.

Представник відповідача наголосила, що після відкриття справи про банкрутство усі кредитори мали право заявити свої вимоги протягом тридцяти днів із дня офіційного опублікування оголошення про відкриття провадження (стаття 45 Кодексу України з процедур банкрутства). ТОВ «ФК Кеш ту Гоу» цього не зробило, тому не набуло статусу конкурсного кредитора і не може після завершення процедури погашення боргів вимагати повторного стягнення тієї ж заборгованості.

Позиція відповідача підтверджується положеннями статей 127, 128 Кодексу України з процедур банкрутства, згідно з якими після затвердження плану реструктуризації або завершення процедури погашення боргів вимоги кредиторів, не включені до плану, вважаються погашеними.

Крім того, стаття 134 Кодексу передбачає, що боржник після завершення процедури погашення боргів звільняється від усіх боргових зобов`язань, у тому числі тих, які не були заявлені в межах справи.

У відзиві також наведено розрахунок витрат на правничу допомогу в сумі 10 000 грн, підтверджений: ордером серії АН №1750637 від 31 липня 2025 року; договором про надання правничої допомоги від 22 липня 2025 року та додатковою угодою №1; актом приймання-передачі послуг від 31 липня 2025 року.

У таблиці наведено деталізований опис наданих послуг (ознайомлення з матеріалами справи, підготовка відзиву, консультації, складання процесуальних документів).

Згідно з частиною 3 статті 141 ЦПК України, суд враховує, чи пов`язані витрати із розглядом справи, чи є їх розмір обґрунтованим і пропорційним до предмета спору.

Усі послуги були надані в межах підготовки та подання відзиву на позовну заяву, тому підлягають компенсації у разі відмови у задоволенні позову.

05 серпня 2025 року від представника позивача Пархомчука С.В. надійшла відповідь на відзив, у якій позивач, посилаючись на положення статей 123, 124, 133, 137, 141 ЦПК України, виклав свої заперечення виключно щодо заявлених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

У зазначеній відповіді представник позивача вказав, що заявлена сума витрат є неспівмірною із складністю справи, її предметом та обсягом фактично виконаних адвокатом дій. На думку позивача, витрати відповідача не підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак не можуть бути відшкодовані у заявленому розмірі.

Зокрема, представник позивача наголосив, що відповідно до положень частини третьої статті 137 ЦПК України учасник справи зобов`язаний подати детальний опис виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, а також документи, які підтверджують оплату таких послуг.

Також у відповіді наведено посилання на практику Верховного Суду (зокрема, постанови у справах № 910/4201/19 від 07 вересня 2020 року, № 910/15944/17 від 24 січня 2019 року, № 917/1071/18 від 19 лютого 2019 року, № 206/1293/19 від 19 травня 2021 року) та на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Баришевський проти України», «Гімайдуліна та інші проти України», «Двойних проти України», «Меріт проти України», «Лавентс проти Латвії», «East/West Alliance Limited проти України», в яких підкреслено, що компенсації підлягають лише ті витрати, які є реальними, неминучими та обґрунтованими, а їх розмір має бути розумним.

Посилаючись на наведені правові позиції, представник позивача зазначив, що адвокатський гонорар має бути співмірним із складністю справи, обсягом наданих послуг і часом, витраченим на їх виконання. На переконання позивача, у даному випадку сума у 10 000 грн не відповідає цим критеріям, а тому підлягає зменшенню або не підлягає відшкодуванню взагалі.

06 серпня 2025 року представник позивача Пархомчук С.В. звернувся до суду з окремою заявою про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи № 650/4171/25.

У заяві зазначено, що під час подання позовної заяви позивач уже подав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат у розмірі 12 922,40 грн, який складався з 2 422,40 грн судового збору та 10 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача зазначив, що фактичний розмір винагороди за надані послуги адвоката у межах розгляду цієї справи становить 10 500,00 грн, що підтверджується Актом про отримання правової допомоги від 28 липня 2025 року та квитанцією про оплату від 28 липня 2025 року.

У заяві зазначено, що такі витрати є фактичними, необхідними для забезпечення представництва інтересів позивача в суді та відповідають критеріям реальності й розумності, визначеним у практиці Верховного Суду та Європейського суду з прав людини.

Представник позивача послався на положення статей 2, 15, 133, 137, 141 ЦПК України, статтю 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також практику Верховного Суду, згідно з якою до складу витрат на правничу допомогу входять як витрати, що вже сплачені, так і ті, що підлягають сплаті за умовами договору.

У зв`язку з цим представник позивача просив суд прийняти заяву до розгляду та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Кеш ту Гоу» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 500,00 грн.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до вимог статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтями 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, визначених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом або не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, визначеному договором.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язання є правовідношенням, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом другим статті 1050 ЦК України, якщо договором установлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення тієї частини позики, що залишилася, та сплати належних процентів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №44/9519/12 (провадження №14-10цс18) зазначено, що відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких визначено договором.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно з статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк виконання якого визначено вказівкою на подію, що неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, передбачених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до статті 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

Суд встановив, що 23 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 197815, відповідно до якого товариство надало відповідачці фінансовий кредит у сумі 2000 грн строком на 21 день. Кредит був наданий у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну банківську картку відповідачки № НОМЕР_4 , що підтверджується наданою інформаційною довідкою.

Кредитний договір укладено в електронній формі шляхом використання відповідачкою одноразового ідентифікатора (електронного підпису), який був надісланий на її мобільний номер. Умовами договору передбачено стандартну процентну ставку 2 % на день (730 % річних). Відповідач, підписуючи договір, підтвердив ознайомлення з його умовами та зобов`язався їх виконувати.

17 лютого 2022 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено договір факторингу № 01-17/02/2022, згідно з яким первісний кредитор відступив новому кредитору - ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» - за плату належні йому права грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників від 17 лютого 2022 року. Згідно з цим реєстром, право грошової вимоги до ОСОБА_1 було передано позивачу.

На виконання умов кредитного договору відповідачка зобов`язалася повернути суму кредиту та сплатити проценти за користування кредитними коштами, однак взяті на себе зобов`язання не виконала.

Згідно з випискою з особового рахунку за кредитним договором, станом на 16 квітня 2025 року загальна сума заборгованості відповідачки перед ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» становить 10040 грн, у тому числі: прострочена заборгованість за тілом кредиту - 2000 грн; прострочена заборгованість за процентами - 8040 грн.

Позивач направив на адресу відповідачки вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № 197815 від 23 червня 2021 року, однак на час звернення до суду вимога залишилася без виконання.

Також суд встановив, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 21 грудня 2020 року у справі № 923/1535/21 відкрито провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру реструктуризації боргів боржника, а керуючим реструктуризацією призначено арбітражного керуючого Корольова Вадима В`ячеславовича.

Надалі, ухвалою попереднього засідання від 13 липня 2023 року суд визнав грошові вимоги кредиторів до боржника, зокрема вимоги ОСОБА_3 у сумі 233 413,70 грн.

Після цього, ухвалою Господарського суду Одеської області від 10 серпня 2023 року затверджено план реструктуризації боргів ОСОБА_1 , припинено повноваження арбітражного керуючого Корольова Вадима В`ячеславовича та передбачено погашення визнаних вимог кредиторів у визначеному планом порядку.

Надалі, 21 листопада 2024 року представником боржниці подано до суду звіт про виконання плану реструктуризації боргів, до якого було додано розписку кредитора ОСОБА_3 від 25 жовтня 2024 року про отримання коштів у сумі 78 000 грн та повне погашення заборгованості за договором позики від 16 жовтня 2017 року.

20 лютого 2025 року кредитор ОСОБА_3 звернувся до суду із письмовою заявою, у якій підтвердив повне погашення боргу.

Після розгляду поданого звіту та матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Одеської області від 25 лютого 2025 року у справі № 923/1535/21 суд: затвердив звіт про виконання плану реструктуризації боргів боржника; припинив процедуру реструктуризації боргів ОСОБА_1 ; припинив дію мораторію на задоволення вимог кредиторів; звільнив боржницю від боргів, окрім зобов`язань, визначених частиною другою статті 134 Кодексу України з процедур банкрутства (відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, сплата аліментів тощо); визнав вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений строк або були відхилені судом, погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами - такими, що не підлягають виконанню; закрив провадження у справі про неплатоспроможність фізичної особи.

Таким чином, судом встановлено, що станом на момент розгляду цієї цивільної справи процедура банкрутства (неплатоспроможності) фізичної особи ОСОБА_1 завершена, провадження у справі № 923/1535/21 закрито, а всі кредиторські вимоги, у тому числі вимоги за кредитним договором № 197815 від 23 червня 2021 року, вважаються погашеними відповідно до частини четвертої статті 90 Кодексу України з процедур банкрутства.

Таким чином, позовні вимоги ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» є безпідставними, оскільки заявлені до особи, звільненої від зобов`язань перед кредиторами в установленому законом порядку, а тому у задоволенні позову слід відмовити повністю.

При цьому, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати понесені позивачем у виді сплаченого судового збору в сумі 2422,40 грн та витрат на професійну правову допомогу у розмірі 10 500 грн слід покласти на позивача.

Що стосується розподілу витрат на професійну правову допомогу понесених відповідачем, суд встановив таке.

Представником відповідача заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн, понесені у зв`язку з підготовкою та поданням відзиву на позовну заяву, а також складанням процесуальних документів. На підтвердження понесених витрат подано ордер серії АН №1750637 від 31 липня 2025 року, договір про надання правничої допомоги від 22 липня 2025 року з додатковою угодою №1, а також акт приймання-передачі послуг від 31 липня 2025 року.

З наданих доказів вбачається, що адвокатом фактично надано послуги, пов`язані з аналізом матеріалів справи, складанням відзиву, формуванням правової позиції, підготовкою письмових пояснень та іншими діями, необхідними для належного захисту прав та інтересів відповідача.

Суд оцінює подані документи як належні та допустимі докази понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, а заявлена сума таких витрат є обґрунтованою та співмірною зі складністю справи, її предметом і обсягом роботи, виконаної адвокатом.

При цьому, суд бере до уваги, що позивач звернувся до суду з позовом, усвідомлюючи факт завершення процедури неплатоспроможності відповідачки та її звільнення від боргів, що підтверджується ухвалою Господарського суду Одеської області від 25 лютого 2025 року у справі № 923/1535/21. Таким чином, подання цього позову було завідомо необґрунтованим і фактично спричинило необхідність для відповідача звернутися по правничу допомогу для захисту своїх прав та нести пов`язані з цим витрати.

Враховуючи наведене, суд також вважає, що заявлена представником відповідача сума витрат на професійну правничу допомогу є розумною та відповідає характеру виконаних дій, складності спору та обсягу наданих послуг, адже сам позивач, визначивши у позовній заяві орієнтовний розмір власних витрат на правничу допомогу у сумі 10 500 грн, фактично підтвердив співмірність таких витрат із реальним обсягом правничої роботи у справах цієї категорії. Отже, підстав для зменшення розміру заявлених відповідачем витрат суд не вбачає.

З огляду на викладене, суд вважає заяву представника відповідача обґрунтованою, а тому витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн підлягають стягненню з позивача - ТОВ «ФК Кеш ту Гоу» на користь відповідача ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 141, 209, 259, 263 - 265, 279 ЦПК України, та враховуючи наведені положення цивільного законодавства, Великоолександрівський районний суд Херсонської області

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК КЕШ ТУ ГОУ» (Код , адреса: 04080, м. Київ, вул. Кирилівська, буд. 82, офіс 7) на користь ОСОБА_1 (Ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) понесені під час розгляду даної цивільної справи витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.

Судові витрати понесені позивачем покласти на нього.

Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду через Великоолександрівський районний суд Херсонської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 листопада 2025 року.

Суддя: О.О. Сікора