Справа №751/5198/25
Провадження №2/751/1616/25
03 листопада 2025 року місто Чернігів
Новозаводський районний суд міста Чернігова
в складі: головуючого-судді Топіхи Р.М.,
секретаря судового засідання Островської А.С.,
учасники справи:
позивач ТОВ «ВІН ФІНАНС»,
відповідач ОСОБА_1 ,
розглянувши позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
І. Стислий виклад позиції позивача.
ТОВ «ВІН ФІНАНС» в особі директора Романенка М.Е. звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 173484 від 28 травня 2018 року у розмірі 23 183 гривні 14 копійок, а також судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, позивач просив поновити строк звернення до суду, посилаючись на період карантину та введення воєнного стану на території України.
Позов мотивований тим, що 28 травня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту № 173484, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу позику у сумі 7 000 гривень. Зазначає, що ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору про надання фінансового кредиту
№ 173484 від 28 травня 2018 року та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7 000 гривень, а відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість. 12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу
№ 1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 31 жовтня 2018 року укладено додаткову угоду № 7 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги № 8 від 31 жовтня 2018 року про те, що на умовах зазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту № 173484 від 28 травня 2018 року, перейшло до нового кредитора ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 25 липня 2024 року відповідно протоколу загальних зборів № 1706 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС». Наказом № 55-к від 25 липня 2024 року на виконання протоколу загальних зборів № 1706 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства. Позивач посилається на ч. 2 ст. 625 ЦК України та розраховує заборгованість наступним чином: заборгованість відповідача за кредитним договором № 173484 від 28 травня 2018 року 17 714 гривень, інфляційні втрати 3 873 гривні 42 копійки та 3% річних 1 595 гривень 72 копійки, загальний розмір заборгованості 23 183 гривні 14 копійок.
У досудовому поряду вирішити спір не можливо, тому позивач вимушений був звернутись до суду із вказаним позовом.
Також позивач просить поновити строк позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що у відповідності до пункту 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України строки звернення до суду з позовом продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), тому строк на звернення до суду із позовною заявою, який настав під час дії обмежень карантинного характеру, має бути продовженим. Окрім того, позивач посилається на те, що введення в Україні режиму воєнного стану
24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальше продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 20 червня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
29 серпня 2025 року ухвалою суду розгляд справи було відкладено за клопотанням представника позивача у зв`язку з необхідність уточнення позовної заяви.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, в позовній заяві просить розглядати справу без його участі та провести заочний розгляд справи. Станом на 03 листопада 2025 року уточнень до позовної заяви уточнень до позовної заяви від представника позивача не надходило.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, зокрема шляхом направлення повістки за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 223, статей 280, 281 ЦПК України, судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 28 травня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачем
ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансового кредиту
№ 173484 (далі Договір), відповідно до якого товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в розмірі 4 500 гривень, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування кредитом (п. 1.1 Договору).
Відповідно до п. 1.4 Договору строк дії договору 24 дні, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за договором. Кредит надається строком на 24 дні.
У разі порушення Клієнтом строків виконання зобов`язань за Договором та у разі, якщо встановлена підпунктом 1.2.1 пункту 1.2 цього Договору процентна ставка за користування кредитом менша ніж 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству процент за користування кредитом у розмірі 1,8% від суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору. При цьому Клієнт розуміє та надає згоду Товариству, що така зміна процентної ставки не є односторонньою зміною умов договору (п. 3.4 Договору).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач указує на те, що він отримав право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 , уклавши договір факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року з ТОВ «Авентус Україна».
Судом досліджений Договір факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передає (відступає) ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі за договором про надання фінансового кредиту № 173484 від 28 травня 2018 року.
12 квітня 2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено додаткову угоду № 7 та на виконання Договору факторингу підписано реєстр права вимоги № 8 від
31 жовтня 2018 року, відповідно до умов якого до нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги, в тому числі, й до відповідача.
Відповідно до розрахунку заборгованості (станом на дату відступлення права вимоги), підписаного директором ТОВ «Авентус Україна», загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 17 714 гривень, яка складається з: 4500 гривень сума основного боргу, 1 944 гривень сума боргу за процентами, 10 970 гривень сума боргу за пенею та штрафами
(а.с. 16 на звороті).
Суд не бере до уваги наявні в матеріалах справи Договори про надання фінансового кредиту № 121745 від 04 квітня 2018 року, № 160566 від
16 травня 2018 року, оскільки позивачем заявлено вимогу лише щодо стягнення заборгованості за договором № 173484 від 28 травня 2018 року.
25 липня 2024 року відповідно до протоколу загальних зборів № 1706 ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейменовано на ТОВ «ВІН ФІНАНС».
ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Положеннями частин 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема. передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Водночас, згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Зобов`язання в цивільному праві має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності, справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною першою ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до вимог ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Кредитний договір, як і договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені і у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі
№ 755/2284/16-ц. При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, він повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.
Позивачем на підтвердження факту перерахування коштів на адресу відповідача подано довідку WAYFORPAY № 5591-ВП від 07 травня
2025 року, у якій зазначено 150 різних транзакцій, здійснених на різні банківські картки та на різні суми. Проте зазначена довідка не містить жодних відомостей, які б дозволяли однозначно ідентифікувати, що хоча б одна з наведених у ній транзакцій стосується саме відповідача.
Зокрема, у довідці відсутні реквізити отримувача коштів (прізвище, ім`я, по батькові, номер карткового рахунку або інші ідентифікаційні дані, що вказували б на відповідача), призначення платежу, яке б підтверджувало, що переказ здійснювався саме у межах правовідносин між сторонами, будь-які документи (квитанції, банківські виписки, договори чи листування), що підтверджували б зв`язок конкретної транзакції з відповідачем.
За таких обставин подана довідка не може вважатися належним та допустимим доказом зарахування коштів саме на рахунок відповідача, оскільки вона не дає можливості встановити фактичного отримувача грошових коштів.
Розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статті 12, 81 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування. Тобто, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
№ 219/1704/17.
Крім того, в позовній заяві, ТОВ «ВІН ФІНАНС» вказує, що ТОВ «Авентус Україна» відповідно до індивідуальної частини договору
№ 173484 про надання фінансового кредиту ОСОБА_1 було надано позику у сумі 7 000 гривень, в той час як в п. 1.1. Договору зазначено, що Товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 4 500 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, серед іншого, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, суд встановлює на підставі доказів (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Таким чином, оскільки позивачем не доведено наявність у відповідача заборгованості та розмір такої заборгованості, у позові слід відмовити повністю.
Щодо поновлення строку для звернення позивача із позовом до суду, про що він заявляв клопотання у позовній заяві, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з вимогами ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з вимогами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, перебіг якої розпочинається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу, що набрали чинності 20 квітня 2020 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Також, згідно з
п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року
№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. З урахуванням вказаних положень, строк для звернення до суду позивачем не пропущений, тому він поновленню не підлягає.
V. Розподіл судових витрат.
Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК).
У зв`язку із тим, що позовні вимоги не підтягають задоволенню, розподіл судових витрат не здійснюється.
На підставі наведеного, керуючись статтями 526, 527, 610-612, 627-629, 638 ЦК України, керуючись ст.2,10,12,76, 81, 89, 133,141, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України,
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 (місце проживання зареєстровано за адресою:
АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
Суддя Р.М. Топіха