Справа №456/4670/24 Головуючий у 1 інстанції:Микитин В.Я.
Провадження №22-ц/811/1063/25 Доповідач в 2-й інстанції:Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

секретар: Чиж Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на додаткове рішення Сколівського районного суду Львівської області в складі судді Микитина В.Я. від 10 березня 2025 року у справі за заявою відповідачки ОСОБА_3 , подану через представника адвоката Гришка Сергія Олександровича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

в с т а н о в и л а :

рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 11 лютого 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, - відмовлено у повному обсязі.

Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на об`єкти нерухомого майна дві земельні ділянки площею 0,1400 га кожна, кадастрові номери :02:000:0138, :02:000:0220, розташовані у АДРЕСА_1 , й зареєстровані 21.09.2021 року за ОСОБА_3 , реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , номери запису про право власності: 44077663, 44077132, та на об`єкт рухомого майна транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ моделі CLS 550, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований 24.09.2021 року за ОСОБА_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

Додатковим рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 10 березня 2025 року у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 20 000 (двадцять тисяч) грн. на відшкодування судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, а саме витрат на професійну правничу допомогу.

Вказане додаткове рішення оскаржив ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі просить скасувати додаткове рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 березня 2025 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат в частині витрат на правову допомогу у повному обсязі.

Вважає, що додаткове рішення першої інстанції незаконне та необґрунтоване, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що дана справа є справою незначної складності, витрати часу адвоката на надання консультацій не є обґрунтованими та необхідними у такій кількості, особливо враховуючи те, що навіть при наданні такої кількості консультацій до їх часу не враховано, ані підготовки документів для представлення інтересів відповідача, ані ознайомлення з матеріалами справи. Адвокатом Гришко С.О. було надано двічі одну й ту саму послугу, а саме: участь у судовому засіданні у судових дебатах та надання до суду письмової форми таких дебатів. Вважає, що до критерію реальності та розумності адвокатських послуг слід було віднести лише наступну надану відповідачу АБ «Гришко і Партнери» правову допомогу, а саме: консультації адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, а також участь адвоката у судових засіданнях у справі. Тому присудженні до стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. є завищеними, оскільки: обсяг виконаних адвокатом робіт та наданих послуг не був значним; час, витрачений на підготовку процесуальних документів та участь у судових засіданнях, не є тривалим, вартість аналогічних послуг у подібних. Додає, що представником відповідачки було надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла відповідачка і з розглядом справи лише під час участі у судових дебатах. З огляду на це, вважає, що судом не могла бути прийнята до уваги заява відповідачки про ухвалення додаткового рішення. Також враховуючи, що розмір судового збору за подання скарги на рішення суду залежить від суми судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги (крім оскарження ухвали суду з процесуальних питань), то і підстави вимагати сплати судового збору за подання апеляційної або касаційної скарги на додаткове рішення (додаткову постанову) суду щодо розподілу судових витрат відсутні.

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України та клопотання представника відповідачки про розгляд справи у відсутності сторін.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів заяви про ухвалення додаткового рішення, заперечення позивача проти ухвалення додаткового рішення, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного додаткового рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 2 ч.3 п.12, 77, 81, 133, 137 ч.1-6, 141 ч.8, 246, 270 ч.1 п.3, ч.2, ч.3, ч.4 ЦПК України та задовольняючи заяву про ухвалення додаткового рішення частково, виходив з того, що 16.12.2024 року між відповідачкою ОСОБА_3 та АБ «ГРИШКО І ПАРТНЕРИ» був укладений договір про надання правової допомоги №16/12/24-1. В подальшому, на підставі договору про надання правової допомоги №16/12/24-1 від 16.12.2024 року, між відповідачкою ОСОБА_3 та АБ «ГРИШКО І ПАРТНЕРИ» 16.12.2024 року була підписана додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги №16/12/24-1 від 16.12.2024 року, згідно якої, визначений порядок оплати юридичних послуг (гонорару) бюро за надання правової допомоги при розгляді позовної заяви, поданою ОСОБА_2 до відповідачки ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім?єю та поділ майна подружжя; визначений вид та обсяг правової допомоги; визначений та встановлений гонорар адвоката за надання вищезазначених послуг, яка сторонами була визначена фіксованою та становила суму в розмірі 63 000 грн., яка розраховувалася в процентному відношенні, - 5%, від розміру заявленої ціни позову. що, на переконання суду, буде справедливим і відповідати меті цивільного судочинства. Суд дійшов до висновку про можливість при визначенні суми відшкодування виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін, що, на переконання суду, є справедливим і відповідатиме меті цивільного судочинства. За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність за результатами розгляду цієї заяви у даній справі ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про судові витрати, що полягають у стягненні коштів на професійну правничу допомогу, тобто зменшити їх розмір з 63 000 грн. до 20 000 грн., які підлягають стягненню з позивача ОСОБА_2 на користь відповідачки ОСОБА_3 , у зв?язку із ухваленням рішення за наслідками розгляду справи по суті про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону, доводи ж скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

У березні 2025 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якому просив:

- встановити факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`є як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з грудня 2019 року по грудень 2023 року.

- визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності:

- на частину земельної ділянки площею 0,1400 гектара, кадастровий номер :02:000:0138, що знаходиться за адресою: Львівська область, Стрийський район (колишня назва Сколівський район, назву змінено відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення і ліквідацію районів» від 17.07.2020 року, N?807-1Х), село Тухля, Квартал К-6, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 245;

- на 1/2 частину земельної ділянки площек) 0,1400 гектара, кадастровий номер :02:000:0220, що находиться за адресою: Львівська область, Стрийський район (колишня назва Сколівський район, назву змінено відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення і ліквідацію районів» віл 17.07.2020 року, N?807-ІХ), село Тухля, Квартал К-6 реєстраційний помер об?єкта нерухомого майна: 245;

- на 1/2 частину транспортного засобу MERCEDES-BENZ CLS 550, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_6 .

В обґрунтування позову зазначав, що сторони у справі у період з грудня 2019 року по січень 2024 року проживали однією сім?єю як чоловік та жінка, шлюб вони не реєстрували, оскільки в цьому не вбачали потреби, питання укладання офіційного шлюбу не обговорювали. За час проживання однією сім?єю як чоловіка та жінки, сторони у справі разом їздили на відпочинок, для чого перетинали разом державний кордон України, спільно святкували дні уродин та інші свята. За цей час відповідачка ОСОБА_3 народила двох дітей - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а позивач ОСОБА_2 є їх батьком. Також, за цей час сторони у справі спільно набули дві земельні ділянки площею 0,1400 га кожна, кадастрові номери :02:000:0138 та :02:000:0220, розташовані у с. Тухля Стрийського району Львівської області, у кварталі К-6, та транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ моделі CLS 550, реєстраційний номер НОМЕР_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , таке майно було придбане виключно за кошти позивача ОСОБА_2 та в період, коли відповідачка ОСОБА_3 вже перебувала при надії й вони разом очікували народження сина. Все наче було добре, проте в грудні 2023 року позивач ОСОБА_2 запідозрив відповідачку ОСОБА_3 в невірності та, опісля підтвердження зазначеного факту, вже з січня 2024 року вони припинили притаманні подружжю відносини. За їх взаємною згодою, син сторін у справі залишився проживати із позивачем ОСОБА_2 як його батьком, а дочка сторін у справі залишилася проживати разом із відповідачкою ОСОБА_3 як її матір?ю, а тому спору з приводу визначення місця проживання дітей на даному етапі у сторін у справі немає чого не можна сказати про спір з приводу спільно набутого майна. Оскільки сторони у справі близько чотирьох років проживали як чоловік та жінка однією сім?єю, але не перебували між собою у шлюбі, то вище перелічене майно, що було набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, а тому повинно бути поділене між ними порівну.

Рішенням від 11 лютого 2025 року Сколівський районний суд Львівської області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, відмовлено у повному обсязі. Скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на об`єкти нерухомого майна дві земельні ділянки площею 0,1400 га кожна, кадастрові номери :02:000:0138, :02:000:0220, розташовані у АДРЕСА_1 , й зареєстровані 21.09.2021 року за ОСОБА_3 , реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , номери запису про право власності: 44077663, 44077132, та на об`єкт рухомого майна транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ моделі CLS 550, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований 24.09.2021 року за ОСОБА_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 .

14.02.2025 року ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_3 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив:

- ухвалити додаткове рішення на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 63 000 (шістдесят три тисячі) грн., які складаються з витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заяви зазначав, що 11.02.2025 року судом не розглядалося питання щодо судових витрат ОСОБА_3 при розгляді справи, а тому це є підставою для ухвалення додаткового рішення. Вказав, що відповідно до чинного законодавства видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз?яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

26.02.2025 року ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції заперечення проти ухвалення додаткового рішення, в якому просив:

- в задоволенні вимог ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу та відшкодування судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 63 000, 00 грн. відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування такого зазначав, що попередній (орієнтований) розрахунок судових витрат у встановленому законом порядку не подавався, а, відтак, задоволенню не підлягає. Окрім того, у пункті 3 додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги № 16/12/24-1 від 16.12.2024 року, укладеного між АБ «ГРИШКО І ПАРТНЕРИ» та відповідачкою, долученої представником цієї відповідачки до заяви про ухвалення додаткового рішення, зазначено наступне: розмір гонорару адвоката за надання вищезазначених послуг становить фіксовану суму, а саме 5% від ціни позову та складає суму в розмірі 63000 грн. Водночас у пункті 135 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року ( справа №922/1964/21) відзначено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 904/4507/18, відтак просить суд відмовити в ухвалення додаткового рішення.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Вказане відповідає правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі №671/1957/20.

Як вбачається із матеріалів справи, правильно встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано, 16.12.2024 року між відповідачкою ОСОБА_3 та АБ «ГРИШКО І ПАРТНЕРИ» був укладений договір про надання правової допомоги №16/12/24-1. (а.с.160)

Відповідно до п.1 цього договору бюро бере на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту з метою захисту інтересів клієнта в якості його захисника та представника зі всіма правами, що має клієнт.

Відповідно до п.4 цього договору за надання правової допомоги клієнт сплачує на бюро гонорар, розмір і порядок оплати якого погоджується сторонами у додатку до даного договору.

На підставі вказаного договору про надання правової допомоги №16/12/24-1 від 16.12.2024 року, між відповідачкою ОСОБА_3 та АБ «Гришко і партнери» 16.12.2024 року була підписана додаткова угода №1 до договору про надання правової допомоги №16/12/24-1 від 16.12.2024 року. (а.с.160 зворот)

Відповідно до п.3 цієї додаткової угоди №1 розмір гонорару адвоката за надання послуг становить фіксовану суму, в саме 5% від ціни позову та складає суму в розмірі 63 000?00 грн.

12 лютого 2025 року між Адвокатським бюро «Гришко і партнери» та ОСОБА_3 укладено Акт про приймання-передачу наданих послуг (а.с.161), з якого вбачається, що адвокатським бюро були надані наступні послуги:

- шість консультацій адвоката по 60 хв., разом 360 хв.;

- підготовка документів для представлення інтересів клієнта 30 хв.;

- ознайомлення з позовними вимогами та матеріалами справи наданими ОСОБА_2 - 120 хв.;

- вибір стратегії дій для захисту інтересів Клієнта в суді - 45 хв.; складення та направлення заяв про участь у судових засіданнях у режими відеоконференції - 45 хв.;

- складення та направлення до суду письмової форми судових дебатів - 120 хв.;

- безпосередня участь у 2 судових засіданнях - 125 хв.;

- підготовка та складення необхідних документів для звернення до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по справі №456/4670/24 - 120 хв.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що зважаючи на обсяг виконаних робіт, здійснених адвокатом, складність справи, обґрунтованість та пропорційність наданих послуг до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, судом першої інстанції правильно встановлено, що погоджений гонорар у розмірі 63000 грн. не є спів мірним із наданими послугами адвокатом, з урахуванням чого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення судових витрат за правничу допомогу до 20 000 грн., що відповідатиме засадам розумності та справедливості, з урахуванням правових позицій викладених в постановах Верховного Суду у справах №905/1795/18 та №922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є неспівмірним.

Що стосується доводів апелянта про те, що справа є незначної складності, витрати часу адвоката на надання 6 консультацій не є обґрунтованими та необхідними у такій кількості, особливо враховуючи те, що навіть при наданні такої кількості консультацій до їх часу не враховано ані підготовки документів для представлення інтересів відповідачки, ані ознайомлення з матеріалами справи, то такі було враховано судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення.

Також, відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що представником ОСОБА_3 було надано попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які відповідачка понесла та очікує понести у зв`язку із розглядом справи лише під час участі у судових дебатах, то такі є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, представник відповідачки у заяві від 10.02.2025 року на виконання вимог ч.8 ст.141 ЦПК України, до початку судових дебатів повідомив про орієнтовний розмір судових витрат при розгляді справи та заявив, що докази понесених судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, що і було зроблено.

Зважаючи на вказане, доводи скарги слід вважати безпідставними, а саму скаргу слід залишити без задоволення, додаткове ж рішення суду, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргуОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Додаткове рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2025 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра