Справа № 953/5181/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року

Київський районний суд м. Харкова у складі судді Вітюка Р.В.

за участю секретаря судового засідання Лушпай В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Закоморної К.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради за участю третіх осіб, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Першої Харківської міської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку у порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом (з урахуванням заяви про уточнення) до Харківської міської ради, в якій просить визначити, що частка ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку є площа 0,0264 га за адресою АДРЕСА_1 із цільовим призначенням (використанням) обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та становить 1/3 від 0,0794 га (площа земельної ділянки після відрахування площі дома). Судові витрати просив залишити за позивачем.

Позовна заява мотивована таким:

-позивач, після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав 1/8 частку у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , яка належала чоловіку матері, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав;

-позивач оформив право власності на 1/8 частку будинку за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування та отримав свідоцтво на спадщину і зареєстрував право власності;

-земельна ділянка під будинком площею 0, 0892 га була надана ОСОБА_5 (батьку) разом із ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на праві власності для обслуговування будинку на підставі рішення міськради;

-нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на частину земельної ділянки, оскільки визначити частку ОСОБА_5 (батька) у справі спільної власності на земельну ділянку неможливо;

-позивач, посилаючись на статті 16, 368, 370, 1225, 1268, 1269, 1296 ЦК України, статті 86, 89, 120 ЗК України вважає, враховуючи принцип непорушності цільності об`єкту нерухомого майна та земельної ділянки, що знаходиться під ним, наявні підстави для поділу земельної ділянки на рівні долі без урахування земельної ділянки під самим будинком після визнання права власності спадкоємця;

-посилаючись на постанову Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 265/6868/16-ц, вказує, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємиць (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права спадкування, неприйняття ним спадщини, відмови від її прийняття, є відповідний орган місцевого самоврядування.

Виклад позиції відповідача

09.07.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він просив відмовити в задоволенні позову.

Відзив на позов мотивовано таким:

-позовна заява не містить жодних фактів того, що дії чи бездіяльність Харківської міської ради, прийнятих нею рішень, які будь-яким чином порушили права або законні інтереси позивача в межах цивільно-правових відносин, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог;

-згідно з Інформації з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :07:029:0005, площею 0,0892 га, суб`єкти права власності є ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Незалучення інших співвласників до участі у справі призведе до порушення принципу змагальності, рівності сторін та втручання у право приватної власності;

-посилання позивача на постанову Верховного Суду у справі № 522/3974/20 є необґрунтованим, оскільки вона стосується способу захисту. Обставини вказаної і цієї справи відрізняються. У згаданій постанові спір виник між спадкоємцем та іншим спадкоємцем (дружиною спадкодавця), які були співвласниками майна. Вимога стосувалася визначення частки у спільному сумісному майні подружжя, яка входить до спадкової маси, та визнання права власності на частку саме за спадкоємцем. Відповідачем у тій справі була фізична особа інший спадкоємець/співвласник, а не орган місцевого самоврядування;

-вирішення вимоги позивача про виділення 1/8 частки означатиме, що і для інших співвласників також мають бути визначені частки у праві власності на земельну ділянку, і вона перейде з режиму спільної сумісної власності до режиму спільної часткової власності.

Інші пояснення сторін у справі

14.07.2025 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в яких сторона заперечує проти відзиву з таких підстав:

- ОСОБА_2 і ОСОБА_3 не є спадкоємцями ОСОБА_5 і ОСОБА_4 . Тобто, крім ОСОБА_1 інших спадкоємців ОСОБА_5 і ОСОБА_4 немає. З огляду на це, позивач, як відповідача зазначив орган місцевого самоврядування, оскільки у постанові Верховного Суду від 18.12.2019 р. в справі № 265/6868/16-ц зроблено висновок, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування;

- обраний позивачем спосіб захисту відповідає практиці Верховного Суду (постанови від 20.06.2018 у справі №640/13903/16-ц, від 20.06.2018 у справі №266/5267/18, від 20.03.2019 у справі №550/1040/16-ц та ін).

21.07.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких сторона заперечує проти відповіді з таких підстав:

- факт того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є спадкоємцями померлих осіб, не змінює їхнього статусу, як чинних співвласників спірної земельної ділянки на підставі державного акта серії ЯА № 641108 від 01.11.2005. Земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності трьох осіб, і будь-яке рішення суду про визнання права власності на частку в ній безпосередньо впливає на права та інтереси всіх співвласників, незалежно від підстав їхнього набуття права власності;

- посилання позивача на постанову Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 265/6868/16-ц є необґрунтованим, оскільки у вказаній справі зроблено висновок, що орган місцевого самоврядування є належним відповідачем у справах про визнання права власності у порядку спадкування, стосується лише випадків визнання спадщини відумерлою. Водночас у цій справі позивач сам підтверджує, що він є спадкоємцем і прийняв спадщину. Тому відсутні будь-які правові підстави для застосування норми про відумерлу спадщину;

- обрання належного способу захисту не змінює необхідності правильного визначення кола учасників у справі.

Процесуальні дії у справі

Київський районний суд м. Харкова ухвалою від 02.06.2025 відкрив загальне позовне провадження у справі та призначив підготовче засідання. Залучив до розгляду справи третю особу без самостійних вимог Першу Харківську міську державну нотаріальну контору.

10.07.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

14.07.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив.

21.07.2025 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Суд ухвалою від 31.07.2025 залучив до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , продовжив строк підготовчого провадження, зобов`язав позивача направи копію позову третім особам, а останнім надав право надати пояснення. Розгляд підготовчого засідання було відкладено. Також у судовому засіданні суд ставив на обговорення питання щодо належного суб`єктного складу учасників справи. Водночас позивач вважав, що такий визначено правильно, підстав для залучення інших відповідач не вбачав, про що зазначено у відповіді на відзив.

Суд ухвалою від 07.10.2025 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 06.11.2025.

06.11.2025 у судове засідання з`явились позивач та його представник. Відповідач та треті особи у судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (14.10.2025) та довідкою суду про доставку відповідачу та Першій Харківській міській державній нотаріальній конторі ухвали та повістки до електронного кабінету 07.10.2025, що згідно зі статтями 128, 272 ЦПК України вважається належним повідомленням. Заяв та клопотань, які перешкоджають розгляду подано не було.

Позивач та його представниця вважали за можливе здійснювати розгляд у відсутність інших учасників справи.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (частина перша статті 223 ЦПК України).

Суд, ураховуючи належне повідомлення усіх учасників справи, відсутність клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, думку позивача та його представника, дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність інших учасників справи відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України.

Позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Позивач додатково пояснив, що чіткої домовленості з третіми особами ( ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ) щодо розміру часток земельних ділянок, яка передавалась для будівництво фактично під будинок, право власності на частку в якому набув позивач у порядку спадкування, на сьогодні немає, що і є однією з причин звернення до суду з цим позовом. Представник позивача просила визнати право власності на частку земельної ділянки, зазначаючи, що у підготовленій позовній заяві була сформована відповідна вимога.

Фактичні обставини, встановлені судом

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 641108 його видано ОСОБА_5 на підставі рішення XXV сесії IV скликання Харківської міської ради від 06.10.2004 № 156/04. Земельна ділянка площею 0,0892 розташована у АДРЕСА_1 . Відповідно до списку співвласників земельної ділянки до вказаного акту співвласниками земельної ділянки є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 .

Згідно з інформації з Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :07:029:0005, площею 0,0892 га, має цільове призначення "02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)", суб`єкти права власності: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

01.04.2025 державний нотаріус Першої Харківської міської державної нотаріальної контори видав свідоцтво про право на спадщину, згідно з яким ОСОБА_1 є спадкоємцем майна ОСОБА_4 , а саме 1/8 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , яка належала чоловіку спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_4 , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 14 червня 1988 року і зареєстрованого в реєстрі за № 1-3959, право власності на яку зареєстровано Харківським міським бюро технічної інвентаризації 05 липня 1988 року та записано в реєстрову книгу за № 3747, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 120.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 01.04.2025 1/8 житлового будинку літ. "А-1" з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 97,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину 1-241, виданого 01.04.2025.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок літ. "А-1" з надвірними будівлями та спорудами загальною площею 97,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві власності таким особам у наступних частках: ОСОБА_3 5/16 і 1/8 частки; ОСОБА_2 5/16 і 1/8 частки; ОСОБА_1 1/8 частки.

01.04.2025 державний нотаріус Першої Харківської міської державної нотаріальної контори відмовив позивачу у вчинені нотаріальної дії, в оформленні спадкових справ та видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку належить чоловіку спадкодавця ОСОБА_5 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_4 , на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 641108, виданого Харківською міською радою Харківської області 01 листопада 2005 року згідно із рішенням XXV сесії IV скликання Харківської міської ради від 06 жовтня 2004 року № 156/04 на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 без визначення часток у праві спільної власності кожного із них, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди земля за № 66716.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Правовідносини у справі стосуються набуття права власності у порядку спадкування на частину земельної ділянки, у зв`язку з набуттям права власності на частину будинку. Предметом цього спору є визначення частки земельної ділянки позивача у справі пропорційно розміру частки йог

Щодо суб`єктного складу

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Отже, правом на отримання спадщини наділені особи, визначені цивільним законодавством чи заповітом, які дотримались процедури отримання такої спадщини.

У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 752/3435/16, від 29.06.2022 у справі № 175/772/16-ц, від 27.07.2023 у справі № 296/8061/19 та інших.

З наведеного висновку вбачається, суд визначив належне коло відповідачів у справах про спадкування у залежності від наявності або ж відсутності інших спадкоємців (відмови, усунення від спадщини тощо). Так, у першому випадку належним відповідачем буде інший спадкоємиць (спадкоємці), а в другому орган місцевого самоврядування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач успадкував 1/8 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 . Тобто позивачу належить на праві власності частка в житловому будинку. Також іншим співвласниками є треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з частками 5/16 і 1/8.

Щодо земельної ділянки, частку у якій просить визначити позивача, то вона належить на праві спільної власності, крім батька померлого, також його сестрам (тіткам позивача), що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку та інформацією із земельного кадастру.

Відповідно до частин першої, другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 336 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, сторони не позбавлені права звернутись один до одного з позовами про виділ частки із майна.

Отже, визнання права на частку в праві спільної сумісної власності є зміною правового режиму спільної власності, а не способом його виділу в натурі. Тому визнання права на частку в праві спільної власності допускається як виняток, коли неможливо провести реальний виділ спільного майна, у тому числі неподільного.

Слід зазначити, що при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності (постанова Верховного Суду від 21.05.2025 у справі № 404/1436/24).

Повертаючись до обставин цієї справи, суд зазначає, що позивач, набувши право власності на частину будинку, звернувся до суду з вимогою про визначення частки земельної ділянки, яка була надана для будівництва трьом особам: померлому батьку позивача та його сестрам (тіткам позивача). Тобто у спірних правовідносинах відсутній спір про спадкове майно, а наявний спір щодо визначення частки земельної ділянки, спільними власниками якої є треті особи. Відповідно, саме прав цих третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , стосується заявлений у цій справі позов, адже вони є співвласниками спірної земельної ділянки і, в залежності від вирішення спору по суті, таке рішення може впливати на їхні права, а саме визначення правового статусу їхньої майна (припинення спільної сумісної власності, визначення частки тощо).

При цьому сам позивач у судовому засіданні повідомив, що на сьогодні домовленість з третіми особами щодо розміру частки кожного з власників відсутня, тобто фактично наявний спір про розмір кожного із співвласників. До того ж, з наявної інформації розмір частко позивач і третіх осіб у будинку, під будівництво якого надавалась земельна ділянка, є різними, зокрема, позивачу належить 1/8 частки, а третім особам по 5/6 і 1/8.

За таких обставин, суд зазначає, що у цій справі спір стосується визначення частки у майні (земельній ділянці), яке належить на праві сумісної власності окрім спадкодавця і третім особам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Відповідно саме їхніх прав та інтересів стосується заявлений позов, а тому саме вони (треті особи) мають бути відповідачами у цій справі. Харківська міська рада не є власником спірної земельної ділянки, а тому спір у справі не стосується її прав та обов`язків. А тому суд приймає доводи відповідача щодо неналежного визначення відповідачів у цій справі.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

У постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Питання визначення правильного кола учасників справи порушувалось судом у підготовчому засіданні, однак позивач вважав, що саме Харківська міська рада є належним відповідачем у справі і вважав, що підстав для залучення інших співвідповідачів немає.

Отже, враховуючи, що позивач неправильно визначив відповідача у справі, у позові слід відмовити, у зв`язку з пред`явленням його до неналежного відповідача. Належними відповідачами у цій справі є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , як співвласники земельної ділянки, частку у якій просить визначити позивача, оскільки саме їх прав буде стосуватись ухвалене рішення.

Суд відхиляє посилання позивача на постанову Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 265/6868/16-ц, оскільки вона ухвалена за інших фактичних обставин справи. Так, суд вказав, що належним відповідачем у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. За обставинами вказаної справи інші спадкоємці або ж співвласники у частці були відсутні.

Водночас у цій справі, позивач порушує питання визначення частки у праві спільної власності на земельну ділянку, у зв`язку з набуттям ним права на спадкове майно частину будинку. При цьому право спільної власності на земельну ділянку належить також іншим особам (третім особам у справі). Тобто обставини у справі № 265/6868/16-ц є відмінним від обставин цієї справи, а тому вказаний висновок не підлягає врахуванню у цій справі.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд звертає увагу, що позивач не позбавлений права на звернення до суду з відповідними вимогами до належного відповідача (відповідачів).

Щодо способу захисту

Так, позивач у позові просить (з урахуванням уточнення) визначити, що частка ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку є площа 0,0264 га за адресою АДРЕСА_1 із цільовим призначенням (використанням) обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та становить 1/3 від 0,0794 га (площа земельної ділянки після відрахування площі дома).

Як пояснила представниця позивача у судовому засіданні, у проекті позову було сформовано вимогу про визнання права власності на частку у праві спільної сумісної власності.

Водночас до суду було подано позов, в якому вказана вимога відсутня.

Так, згідно з усталеною практикою Верховного Суду (справи № 640/13903/16-ц, № 266/5267/18, № 550/1040/16-ц, № 601/2592/18, № 127/23809/18, № 361/7518/16-ц, № 464/1663/18, № 570/997/19 та № 522/3974/20), на висновки у яких посилається також позивач, суд касаційної інстанції зробив висновок, що визначення частки за померлим є неефективним способом захисту, і належним способом є позов про визнання права власності (права на частку) в порядку спадкування.Суд враховує відповідні висновки Верховного Суду і здійснює розгляд в межа позовних вимог, в яких не було заявлено вимоги про визнання права власності на частку, а лише про визначення частки позивача, що не призведе до ефективного захисту права, у разі встановлення відповідних підстав для задоволення позову. А тому суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на необхідність правильного визначення предмету позову та врахування висновку Верховного Суду, на який він сам посилається.

Висновки за результатами розгляду заяви

Суд дійшов висновку відсутність підстав для задоволення у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача, що є самостійно підставою для відмови у позові. Крім того, суд звертає увагу позивача на обрання неефективно способу захисту.

Судові витрати

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України, у зв`язку з чим залишає судові витрати (судовий збір) за позивачем.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 49, 141, 223, 263 265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до Харківської міської ради про визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 10.11.2025.

Суддя Роман ВІТЮК