04.11.2025 Справа № 363/5214/25
РІШЕННЯ

Іменем України

04 листопада 2025 року м. Вишгород

Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Баличевої М.Б.; за участю секретаря судових засідань Гриб І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

04.09.2025 року представник позивача звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з вказаною позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №385300 від 27.10.2018 року у загальному розмірі 21 306,40 грн., яка складається з: суми заборгованості - 16 280,00 грн., суми інфляційних втрат - 3 559,86 грн., суми 3% річних - 1 466,54 грн., а також судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу.

Позов обґрунтовує тим, що 27.10.2018 року, між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №385300, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти в розмірі 7 000,00 грн. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000,00 грн., а відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у неї виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «ВІН ФІНАНС». Відповідно до розрахунку заборгованості, що був складений на дату укладення договору відступлення права вимоги №1 від 12.04.2018 року, загальна сума заборгованості відповідача перед новим кредитором складає 16 280,00 грн., з яких : сума основного боргу 4 000,00 грн. сума боргу за процентами 2 160,00 грн., сума боргу за пенею та штрафами 10 120,00 грн. 12.04.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами. 18.02.2019 року укладено додаткову угоду №12 та на виконання договору факторингу підписано реєстр прав вимоги №13 від 18.02.2019 року про те, що на умовах вищезазначеного договору право вимоги до ряду боржників, в тому числі до ОСОБА_1 за договором про надання фінансового кредиту №385300 від 27.10.2018 року перейшло до нового кредитора - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (ТОВ «ВІН ФІНАНС»). 25.07.2024 року відповідно протоколу загальних зборів №1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС».

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 17.09.2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, при цьому в прохальній частині позовної заяви розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, при цьому 07.10.2025 року надала до суду відзив та заяву в яких просила застосувати наслідки пропуску позовної давності відповідно до ст. 267 ЦПК України та відмовити в задоволенні позову або задовольнити позовні вимоги частково, зменшивши розмір заявленої до стягнення заборгованості, визнавши недопустимими стягнення штрафів та відсотків, що перевищують основну суму боргу.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності учасників провадження суд враховує їх належне повідомлення про день, час та місце розгляду справи, прохання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, те, що відповідач скористалася наданим їй правом та подала відзив на позовну заяву, висловивши свою позицію щодо заявлених вимог, а також положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані до суду докази у їх сукупності було встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилом ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 27.10.2018 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №3853000.

Згідно з п.п. 1.1 Договору Товариство надає Клієнту грошові кошти в розмірі 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп. (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом.

Відповідно до п.п. 1.2 Договору сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування кредитом: 1,71 % (один кома сім один процентів) від суми кредиту за кожний день користування кредитом (624,15 % річних) у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору (п.п. 1.2.1 Договору).

Відповідно до п.п. 1.3 Договору сукупна вартість кредиту складає 151,30 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 6052,00 грн. (у грошовому виразі) та включає в себе: проценти (відсотки) за користування кредитом 51,30 % від суми кредиту (у процентному виразі) або 2052,00 грн. (у грошовому виразі) (п.п 1.3.1 Догвоору)

Згідно з п. 1.4 Договору строк дії договору 30 днів, але в будь-якому разі цей Договір діє до повного виконання Клієнтом своїх зобов`язань за цим Договором. Кредит надається строком на 30 днів.

Відповідно до п. 1.5 Договору кредит надається шляхом: перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок Клієнта (п.п. 1.5.1 Договору); здійснення грошового переказу на ім`я Клієнта через внутрішньодержавні платіжні системи (п.п. 1.5.2 Договору).

Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно Графіка платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору (п. 3.1 Договору).

Згідно з п. 3.2 Договору нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, починаючи з дня надання кредиту (перерахування грошових коштів на банківський картковий рахунок Клієнта) в межах строку надання кредиту визначеного у пункті 1.4. цього договору, за виключенням дати повернення кредиту та сплати нарахованих процентів зазначеної у Графіку розрахунків (Додаток 1 до цього Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору згідно чинного законодавства України та цього Договору.

Згідно з п. 4.2 Договору порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору.

У відповідності до п. 4.3 Договору у випадку повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом протягом 3 (трьох) днів, після закінчення визначеного пунктом 1.4. цього Договору строку користування кредитом, пеня та/або штраф за несвоєчасне виконання Клієнтом зобов`язань за договором не нараховується.

Згідно з п. 4.4 Договору у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству: пеню в розмірі 3% (три процента) від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 (дев`яносто) днів (п.п. 4.4.1); на 4 (четвертий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн. (п.п. 4.4.2); на 30 (тридцятий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн. (п.п. 4.4.3); на 90 (дев`яностий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн. (п.п. 4.4.4).

Додатком №1 до договору про надання фінансового кредиту №385300 від 27.10.2018 року є графік розрахунків.

Факт надання ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 4 000,00 грн. підтверджується листом ТОВ «ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» №5607-ВП від 22.05.2025 року. Крім того, суд враховує, що самою відповідачкою не заперечувався факт підписання кредитного договору, отримання кредитних коштів та користування ними.

12.04.2018 року між ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (фактор) та ТОВ «АВЕНТУС Україна» (клієнт) укладено договір факторингу №1 відповідно до умов якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах визначених цим договором.

Згідно реєстру прав вимог №13 від 18.02.2019 року ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №385300 від 27.10.2018 року.

З долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №385300 від 27.10.2018 року становить 16 280,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. основний борг., 2 160,00 грн. проценти, 400,00 грн. штрафи, 9 720,00 грн. пеня.

25.07.2024 року відповідно протоколу загальних зборів №1706 перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ТОВ «ВІН ФІНАНС».

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч.1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Стаття 1054 ЦК України вказує, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 612 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст. 516 ЦПК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 27.10.2018 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», кредитний договір №385300, за умовами якого ТОВ «АВЕНТУС Україна» зобов`язалось надати позичальнику кредит у сумі 4 000,00 грн на строк 30 календарних днів.

ТОВ «АВЕНТУС Україна» належно виконало умови кредитного договору, надавши відповідачу кредитні кошти у сумі 4 000,00 грн.

Позичальник, у свою чергу, не виконала зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів, допустивши заборгованість за договором за тілом кредиту у розмірі 4 000,00 грн та нарахованими відсотками у сумі 2 160,00 грн. У зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, зазначені суми підлягають стягненню з відповідача.

Умовами договору, також передбачена відповідальність сторін за не виконання такого, зокрема у випадку прострочення повернення суми кредиту за користування кредитом Клієнт зобов`язаний сплатити Товариству: пеню в розмірі 3% (три процента) від суми кредиту за кожний день прострочення, починаючи з 4 (четвертого) дня прострочення. Строк нарахування пені не може перевищувати 90 (дев`яносто) днів (п.п. 4.4.1); на 4 (четвертий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 100 грн. (п.п. 4.4.2); на 30 (тридцятий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 300 грн. (п.п. 4.4.3); на 90 (дев`яностий) день прострочення, крім пені, додатково сплатити штраф у розмірі 500 грн. (п.п. 4.4.4).

Внаслідок прострочення повернення суми кредиту ОСОБА_1 нараховано штраф у розмірі 400,00 грн. та пеню у розмірі 9 720,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Покладення на боржника додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Аналіз наведених в розділі 4 умов кредитного договору дає підстави для висновку, що пеня і штраф передбачені як відповідальність позичальника за порушення зобов`язань щодо порушення строків та умов виконання грошового зобов`язання перед банком.

З наданого банком розрахунку заборгованості убачається, що пеня нарахована за період з 30.11.2018 року до 18.02.2019 року на суму заборгованості та складає 9 720,00 грн., а штраф нарахований 30.11.2018 року у розмірі 100 грн. та 26.12.2018 року у розмірі 300 грн.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків сплати процентів за користування кредитом, нарахованих за один і той самий період суперечить положенням статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Аналогічні висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №761/32393/14, від 14 листопада 2018 року у справі №199/13926/13, від 06 грудня 2018 року у справі №201/13681/15-ц, від 05 грудня 2018 року у справі №511/1041/14-ц, від 13 грудня 2018 року у справі №207/5010/15-ц, від 06 лютого 2019 року у справі № 296/9078/15-ц.

Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року у справі №2-685/10 (провадження № 61-15423св19) зазначив, що «у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6- 2003цс15 відсутній висновок про те, який вид неустойки (штраф чи пеню) підлягає стягненню та який критерій має бути застосовано для його вибору. Тлумачення статей 3 та 549 ЦК України дозволяє стверджувати, що при виборі того який вид неустойки (штраф чи пеня) повинен стягуватися, слід враховувати справедливість і розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Тому необхідно визначити стягнення якого виду неустойки (штрафу чи пені) є нерозумним і несправедливим, з урахуванням їх розміру».

Зважаючи на те, що за одне і те саме порушення заборонено притягнення до подвійної відповідальності, суд дійшов висновку про відмову ТОВ «ВІН ФІНАНС» в задоволенні позову щодо стягнення з відповідача пені за порушення сплати кредиту в розмірі 9 720,00 грн.

Позивачем, також нараховані 3% річних та індекс інфляції за період з 23.02.2019 року до 23.02.2022 року, тобто до початку оголошення в Україні воєнного стану, проте, даний розрахунок не вірний, оскільки сума заборгованості відповідача становить 6 560,00 грн, а не 16 280,00 грн.

Розрахунок здійснюється за формулою: Інфляційні нарахування = Сума боргу ? Сукупний індекс інфляції / 100% - Сума боргу, де: Сума боргу сума простроченого боргу, Сукупний індекс інфляції добуток щомісячних індексів за відповідний період.

Сукупний індекс інфляції = 100,90% ? 101,00% ? 100,70% ? 99,50% ? 99,40% ? 99,70% ? 100,70% ? 100,70% ? 100,10% ? 99,80% ? 100,20% ? 99,70% ? 100,80% ? 100,80% ? 100,30% ? 100,20% ? 99,40% ? 99,80% ? 100,50% ? 101,00% ? 101,30% ? 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% = 121,866% (за період Березень 2019 - Лютий 2022)

Інфляційні нарахування = 6 560,00 грн (сума боргу) ? 121,866% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 6 560,00 грн (сума боргу) = 1 434,44 грн.

Розрахунок 3% річних розрахунок здійснюється за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення.

З 23.02.2019 року до 31.12.2019 року період прострочення зобов`язання становить 312 днів, з 01.01.2020 року до 31.12.2020 року період прострочення зобов`язання становить 366 днів, з 01.01.2021 року до 23.02.2022 року період прострочення зобов`язання становить 419 днів.

Так, сума 3% річних, яка підлягають стягненню з відповідача становить: 6 560,00 грн (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 312 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 168,22 грн

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №385300 від 27.10.2018 року у загальному розмірі 6 560,00 грн., з яких: 4 000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 2 160,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками та 400 грн. заборгованість за штрафами, а також 3% річних у розмірі 168,22 грн. та інфляційних витрат у розмірі 1 434,44 грн.

В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Таким чином, зупинення строку позовної давності відбулося з 02 квітня 2020 року.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Водночас, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб із наступним продовженням воєнного стану в Україні та дією такого на момент прийняття судового рішення.

Згідно з п. 19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Отже, на момент звернення ТОВ «ВІН ФІНАНС» до суду із позовом строк позовної давності не сплив.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки позов ТОВ «ВІН ФІНАНС» задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 928,00 грн., виходячи з розрахунку: розмір задоволених позовних вимог 8 162,66 грн. * 2 422,40 грн. сума сплаченого судового збору / 21 306,40 грн. розмір заявлених позовних вимог.

Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

На підтвердження отриманих правничих послуг позивач надав: копію договору про надання правової допомоги №33 від 22.03.2024 року, додаткову угоду від 22.03.2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних АБ «Анастасії Міньковської» необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» щодо стягнення кредитної заборгованості, акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг), згідно яких підготовка позовної заяви з додатками про стягнення кредитної заборгованості вартує 5 000,00 грн.

Таким чином, суд враховує правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2020 року у справі №760/11145/18, враховуючи фактичний обсяг наданих Адвокатським об`єднанням «Правовий діалог» юридичних послуг, співмірність суми витрат із складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), суд доходить висновку, що дана справа є незначної складності й не потребувала заявленого позивачем часу для підготовки процесуальних документів адвокатом, виходячи з співмірності заявлених вимог, вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу на стадії розгляду у розмірі 5 000,00 грн. підлягають частковому задоволенню у розмірі 3000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 526, 527, 530, 610, 611, 627, 1049, 1054 ЦК України, статтями 12, 81, 141, 263-265, 274-279, 280, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС»: заборгованість за кредитним договором №385300 від 27.10.2018 року у розмірі 6 560,00 грн., 3% річних у розмірі 168,22 грн., інфляційні витрати у розмірі 1 434,44 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 928,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3 000,00 грн., а всього стягнути 12 090 (дванадцять тисяч дев`яносто) гривень 66 копійок.

В іншій частині - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул Авіаконструктора І. Сікорського, 8).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Суддя М.Б. Баличева