ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9347/25 Справа № 194/2040/24 Суддя у 1-й інстанції - Корягін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року у складі судді Корягіна В.О.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: служба у справах дітей Тернівської міської ради Павлоградського району Дніпропетровської, орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, визначення способів участі батька у вихованні дитини, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 26 червня 2021 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який на підставі рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2024 року було розірвано. Від шлюбу мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу між сторонами проживає з відповідачем.

Зазначає, що 05 серпня 2024 року він звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Рішенням виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпроетровської області від 21 серпня 2024 року № 289/0/5-24, визначено способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною.

Оскільки відповідач не виконує рішення виконавчого комітету Тернівської міської ради від 21 серпня 2024 року, вимушений звернутися до суду та просити суд зобов`язати відповідача не чинити йому перешкоди у зустрічах та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити наступні способи участі у спілкуванні та вихованні дитини малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : необмежене спілкування батька з дитиною телефоном та в режимі "он-лайн" з використанням програмного забезпечення Viber або іншого месенджера з урахуванням режиму дня дитини, ??шляхом побачень і спілкування позивача з дитиною: у робочі дні - двічі на тиждень, а саме по вівторках та четвергах в проміжку часу між 18:00 год. вечора та 08:00 год. ранку наступного дня, з урахуванням стану здоров?я, бажання, інтересів та потреб дитини (місце зустрічі визначається за домовленістю обох батьків), із можливістю перебування дитини за місцем проживання чи перебування позивача, без присутності матері, та з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів; ?шляхом побачень і спілкування позивача з дитиною у перший та третій тиждень кожного місяця у суботу та неділю з 09:00 год. ранку суботи до 20:00 год. вечора неділі, брати сина за місцем свого проживання з ночівлею, з правом відвідування парків, дитячих майданчиків, торгівельно-розважальних центрів, закладів культури тощо, з урахування стану здоров`я дитини; спільний відпочинок позивача з дитиною в період святкування Днів народжень спільних родичів зі сторони батька у робочі дні після закінчення відвідування дошкільних закладів, у майбутньому після закінчення шкільних занять та відвідувань інших додаткових гуртків, які відвідує дитина, та до 21:00 год., у вихідні дні із 09:00 год. ранку до 21:00 год. вечора без присутності матері; спільний відпочинок з дитиною у її День народження та на Новий рік: парні роки дитина святкує разом з батьком, непарні - разом з матір?ю, при цьому сторони обговорюють завчасно години святкувань; ??протягом року, в період дошкільних або шкільних канікул дитина 3 дні (2 ночі) перебуває та проживає разом з батьком за місцем його перебування або реєстрації, а 4 дні (3 ночі) із матір?ю. В період літніх канікул дитина почергово 7 днів перебуває з батьком без присутності матері, потім 7 днів перебуває з матір?ю без присутності батька, з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів, а також виїзду за межі Дніпропетровської області на відпочинок; ??тимчасовий виїзд дитини за межі України з одним із батьків з метою її оздоровлення та відпочинку повинен здійснюватися за попередньою домовленістю між батьками і мати не повинна чинити перешкоди у наданні дозволу на виїзд дитини із батьком; ??у разі хвороби дитини (підтвердженої згідно запису педіатра), якщо це припадає на день зустрічі, зустріч підлягає перенесенню на іншу, погоджену між батьками дату, враховуючи інтереси дитини, стан її здоров?я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до віку дитини.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено ОСОБА_1 , спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення наступного порядку і часу спілкування: у вівторок та четверга кожного тижня з 18:00 год. до 20:00 год. (з врахуванням побажання дитини, за виключенням періоду хворобливого стану дитини чи іншої необхідності, викликаної інтересами самої дитини), місце зустрічей визначається за домовленістю батьків; у перший та третій тиждень кожного місяця у суботу та неділю з 09:00 год. до 20:00 год. вечора за місцем свого проживання з правом відвідування парків, дитячих майданчиків, торговельно-розважальних центрів, закладів культури, місць проведення дозвілля тощо, за бажанням дитини зустріч з батьком може бути продовжена з правом ночівлі до 20:00 год. наступного дня (неділі), з врахуванням побажання дитини, за виключенням періоду хворобливого стану дитини чи іншої необхідності, викликаної інтересами самої дитини), зустрічі відбувається шляхом взяття дитини за місцем її проживання та повернення її за цим місцем проживання; на державні свята, канікулярні дні, дні народження ОСОБА_1 та інші сімейні свята (час і місце та тривалість зустрічей визначається за домовленістю обох батьків з врахуванням побажання дитини, за виключенням періоду хворобливого стану дитини чи іншої необхідності, викликаної інтересами самої дитини); ОСОБА_1 під час зустрічей з дитиною повинен слідкувати за її здоров`ям, піклуватися про її духовний, моральний та фізичний розвиток; ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язані повідомляти засобами телефонного зв`язку один одного про будь-які обставини, що унеможливлюють зустрічі батька з дитиною напередодні дня зустрічі.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову та встановленні способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, яке у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання малолітньої дитини та буде відповідати її інтересам. Обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом першої інстанції не встановлено, відповідачем не доведено, а матеріали справи таких доказів не містять.

Не погодившись з рішенням суду в частині залишених без задоволення вимог, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду змінити, зобов`язавши ОСОБА_4 , не чинити йому перешкоди у спілкуванні та вихованні малолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити наступний спосіб його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною: необмежене спілкування батька з дитиною телефоном та в режимі "он-лайн" з використанням програмного забезпечення Viber або іншого месенджера з урахуванням режиму дня дитини; шляхом побачень і спілкування позивача з дитиною: у робочі дні - двічі на тиждень, а саме по вівторках та четвергах в проміжку часу між 18:00 год. вечора та 08:00 год. ранку наступного дня, з урахуванням стану здоров`я, бажання, інтересів та потреб дитини (місце зустрічі визначається за домовленістю обох батьків), із можливістю перебування дитини за місцем проживання чи перебування позивача, без присутності матері, та з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів; шляхом побачень і спілкування позивача з дитиною у перший та третій тиждень кожного місяця у суботу та неділю з 09:00 год. ранку суботи до 20:00 год. вечора неділі, брати сина за місцем свого проживання з ночівлею, з правом відвідування парків, дитячих майданчиків, торгівельно-розважальних центрів, закладів культури тощо, з урахування стану здоров`я дитини; спільний відпочинок позивача з дитиною в період святкування Днів народжень спільних родичів зі сторони батька - у робочі дні після закінчення відвідування дошкільних закладів, у майбутньому після закінчення шкільних занять та відвідувань інших додаткових гуртків, які відвідує дитина, та до 21:00 год., у вихідні дні із 09:00 год. ранку до 21:00 год. вечора без присутності матері; спільний відпочинок з дитиною у її День народження та на Новий рік: парні роки дитина святкує разом з батьком, непарні - разом з матір`ю, при цьому сторони обговорюють завчасно години святкувань; протягом року, в період дошкільних або шкільних канікул дитина 3 дні (2 ночі) перебуває та проживає разом з батьком за місцем його перебування або реєстрації, а 4 дні (3 ночі) із матір`ю. В період літніх канікул дитина почергово 7 днів перебуває з батьком без присутності матері, потім 7 днів перебуває з матір`ю без присутності батька, з можливістю відвідування культурно-масових, спортивних та розважальних заходів, а також виїзду за межі Дніпропетровської області на відпочинок; тимчасовий виїзд дитини за межі України з одним із батьків з метою її оздоровлення та відпочинку повинен здійснюватися за попередньою домовленістю між батьками і мати не повинна чинити перешкоди у наданні дозволу на виїзд дитини із батьком; у разі хвороби дитини (підтвердженої згідно запису педіатра), якщо це припадає на день зустрічі, зустріч підлягає перенесенню на іншу, погоджену між батьками дату, враховуючи інтереси дитини, стан її здоров`я та потреби у повноцінному розвитку відповідно до віку дитини.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що обмеження часу спілкування батька та дитини може порушити родинний зв`язок, який був утворений з самого народження дитини, яка до розірвання шлюбу батьків проживала у повноцінній сім`ї в турботі та піклуванні обох батьків одночасно, але після розірвання шлюбу мати дитини умисно зменшує зв`язок дитини з батьком, оскільки в силу віку дитина, ще не може висловлювати власну думку, та повторюватиме поведінку матері, що є порушенням прав дитини на повноцінне, рівне спілкування з обома батьками, та проводження рівноцінного часу як з батьком так і з матір`ю,а тому наявні підстави для задоволення позову у повному обсязі. Вказує, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини, а тому наявні правові підстави для задоволення позову.

Не погодившись з рішенням суду в частині визначеного способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду змінити та встановити наступний порядок спілкування з дитиною батьком: бачитися з сином по вівторках та четвергах з 18:00 год. до 20:00 год. враховуючи побажання дитини та стану здоров`я, інтересів та потреб дитини (місце зустрічей визначається за домовленістю батьків); у перший та третій тиждень кожного місяця у суботу та неділю з 09:00 год. до 20:00 год. вечора брати сина за місцем свого проживання з правом відвідування парків, дитячих майданчиків, торговельно-розважальних центрів, закладів культури, місць проведення дозвілля тощо, зустрічі відбувається шляхом взяття дитини за місцем її проживання та повернення її за цим місцем проживання, за винятком хворобливого стану дитини чи іншої необхідності, викликаної її інтересами), о 09:00 год. ранку за місцем його проживання та повернення його матері того ж самого дня не пізніше 20:00 год. вечора, за домовленістю між батьками дитина може залишитися на ночівлю за місцем проживання батька; під час зустрічей з дитиною батько повинен слідкувати за його здоров`ям, піклуватися про її духовний, моральний та фізичний розвиток; ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язані повідомляти засобами телефонного зв`язку один одного про будь-які обставини, що унеможливлюють зустрічі батька з дитиною напередодні дня зустрічі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та зроблено висновки, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що батько дитини проживає у м.Тернівка Дніпропетровської області, в той же час вона разом з сином проживають у м.Дніпро, визначаючи, що за бажанням дитини зустріч з батьком може бути продовжена з правом ночівлі до 20:00 год. наступного дня (неділі), суд першої інстанції не врахував вік дитини та відстань між містами, а тому наявні підставі для зміни рішення суду. Суд першої інстанції не врахував якнайкращі інтереси дитини, що є обов`язковим у даній категорії справ.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду змінити відповідно до апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьки на даний час проживають окремо, дитина проживає з матір`ю. Батько дитини працює та отримує дохід, сплачує своєчасно аліменти на утримання дитини, має у власності частину будинку АДРЕСА_1 , в якому мешкає, та має у будинку все необхідне для дитини.

Підставою звернення ОСОБА_1 до суду стало порушення його права, як батька, на участь у вихованні малолітнього сина без присутності матері, оскільки остання чинить перешкоди у спілкуванні батька з дитиною.

Орган опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 21 серпня 2024 року, визначив способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , 2021 року народження наступним чином: бачитися з сином по вівторках та четвергах з 18:00 год. до 20:00 год. (з врахуванням побажання дитини та стану здоров`я, інтересів та потреб дитини), місце зустрічей визначається за домовленістю батьків; у перший та третій тиждень кожного місяця у суботу та неділю з 09:00 год. до 20:00 год. вечора брати сина за місцем свого проживання з правом відвідування парків, дитячих майданчиків, торговельно-розважальних центрів, закладів культури, місць проведення дозвілля тощо, зустрічі відбувається шляхом взяття дитини за місцем її проживання та повернення її за цим місцем проживання (за винятком хворобливого стану дитини чи іншої необхідності, викликаної її інтересами), за домовленістю між батьками дитина може залишитися на ночівлю за місцем проживання батька; ОСОБА_1 під час зустрічей з дитиною повинен слідкувати за її здоров`ям, піклуватися про її духовний, моральний та фізичний розвиток; ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язані повідомляти засобами телефонного зв`язку один одногло про будь-які обставини, що унеможливлюють зустрічі батька з дитиною напередодні дня зустрічі; ОСОБА_4 не вправі перешкоджати ОСОБА_1 зустрічатися з малолітнім сином.

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є розвинутою згідно його віку дитиною.

Згідно з довідкою, наданій ОСОБА_5 про надання соціально-психологічної допомоги від 20 січня 2025 року, для ОСОБА_3 , 2021 року народження, матір та батько є значущими особами, але на даний час хлопчик віддає перевагу проживанню разом з матір`ю.

Під час розгляду справи, думка дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не з`ясовувалася з урахуванням віку дитини, яка ще не може висловити свою думку.

Згідно із частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (стаття 1).

Згідно із частиною 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно із статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частин 1, 3 статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

У відповідності до частини 2 статті 54 СК України усі найважливіші питання життя сім`ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім`ї.

Згідно із статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Як визначено положеннями статті 150, 151 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

На підставі статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Частиною 1 статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

У відповідності до частини 2 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із частинами 1-3 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. З ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно частини 1 статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 5, 6 статті 19 СК України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 14 вересня 2023 року у справі № 176/2855/19 зазначив, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до частини 1 статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

У даній справі, між сторонами дійсно існують напружені відносини, які носять особистий характер та які вочевидь не сприяють у реалізації батьком можливості регулярно, комфортно спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Факт наявності напружених відносин сторони не заперечували, а навпаки підтвердили під час розгляду справи в суді першої інстанції. У зв`язку з цим такі обставини не дають можливості мирним шляхом вирішити питання порядку спілкування з дитиною, який би влаштовував кожну зі сторін.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

На підставі частини 2 статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статтей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, принаймні в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь- якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (МАМСНUR v. UKRAINE, №10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №753/15487/18 (провадження № 61-18994св19) зазначено, що «відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Суд першої інстанції, встановивши, що між сторонами склались стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дітьми, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, які проживають з матір`ю, дійшов правильного висновку про доцільність спілкування батька з дітьми без присутності матері».

Визначаючи конкретний порядок участі одного з батьків у вихованні дитини, суд має врахувати те, що форми й методи виховання дитини не повинні суперечити Конституції України (стаття 52), Конвенції про права дитини від 02 листопада1989 року (статті 8, 12, 16, 19, 28, 31, 32, 34, 36, 37), Декларації прав дитини, Закону України «Про охорону дитинства» та приймає до уваги те, що позивач бажає брати участь у вихованні доньки і таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.

В аспекті наявності підстав для встановлення обмежень щодо побачень батька з дитиною заслуговує на увагу рішення Європейського суду з прав людини від 19 жовтня 2023 року (заява № 35481/20 «Терещенко проти України»), у якому суд констатував порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при зменшенні періодичності побачень батька з дитиною без відповідних і достатніх підстав для цього.

У зазначеній справі під час розгляду по суті судом не встановлено доказів, які б підтверджували неналежне ставлення батька до виконання своїх обов`язків, особистої неприязності дитини до батька, чи обставин, які б свідчили, що спілкування батька з сином перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало необхідність проведення побачень позивача з дитиною лише у присутності матері.

Право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування дитини з батьком відповідає її інтересам. Між тим, той з батьків, хто проживає окремо, і дитиною має існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості, потребує любові і розуміння. Діти мають рости під опікою і відповідальністю обох батьків, а тому участь позивача у вихованні дитини, спілкуванні між ними не лише забезпечить виконання батьківських прав позивача, а буде відповідати й інтересам дитини.

Таким чином, батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

У постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року у справі № 569/18837/19 (провадження № 61-1728св22) вказано, що визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

З урахуванням вищевикладеного та на підставі належним чином оцінених доказів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки визначений судом порядок спілкування позивача з дитиною є достатнім, таким, що відповідає віковим потребам дитини та принципу розумності, справедливості, збалансованості між інтересами всіх учасників сімейних відносин, пріоритету інтересів дитини та буде достатнім для забезпечення участі батька у процесі виховання малолітнього сина. Визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні з дитиною не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною в інших формах та в інший час, за погодженням батьків. З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати віковим інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується із встановленим способом участі батька у вихованні дитини, який відповідає якнайкращим інтересам дитини та не суперечить висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області від 21 серпня 2024 року.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою наявність у останнього можливості придбати дитині телефон, яка могла б ним користуватись за допомогою матері та спілкуватися з ним в режимі он-лайн з використанням програмного забезпечення Viber, а тому заявлені вимоги в частині необмеженого спілкування з дитиною телефоном та в режимі "он-лайн" з використанням програмного забезпечення Viber або іншого месенджера з урахуванням режиму дня дитини підлягають задоволенню, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки дитина в силу свого віку на даний час не може користуватись цими засобами зв`язку самостійно, однак вказане не позбавляє батька, з урахуванням вікових змін та інтересів дитини, її розвитку та потреб, в подальшому придбати дитині телефон для їх подальшого спілкування.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що обмеження часу спілкування батька та дитини може порушити родинний зв`язок, який був утворений з самого народження дитини, яка до розірвання шлюбу батьків проживала у повноцінній сім`ї в турботі та піклуванні обох батьків одночасно, але після розірвання шлюбу мати дитини умисно зменшує зв`язок дитини з батьком, оскільки з урахуванням віку, дитина ще не може висловлювати власну думку, та повторюватиме поведінку матері, що є порушенням прав дитини на повноцінне, рівне спілкування з обома батьками, та проводження рівноцінного часу як з батьком так і з матір`ю, а тому наявні підстави для задоволення позову у повному обсязі, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки зазначені обставини були предметом розгляду судом першої інстанції, судом надано на ці доводи вичерпну відповідь, а скаржником в свою чергу не доведено вказані обставини належними та допустимими доказами у розумінні норм діючого законодавства, оскільки визначений судом спосіб участі батька у вихованні малолітньої дитини не суперечить письмовому висновку органу опіки та піклування та відповідає якнайкращим інтересам дитини.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини, а тому наявні правові підстави для зміни рішення суду та задоволення позову в цілому, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що батько дитини проживає у м.Тернівка, в той же час вона разом з сином проживають у м.Дніпро, визначаючи, що за бажанням дитини зустріч з батьком може бути продовжена з правом ночівлі до 20:00 години наступного дня (неділі), суд першої інстанції не врахував вік дитини та відстань між містами, а тому наявні підставі для зміни рішення суду, є безпідставними, оскільки визначаючи спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд врахував принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини, з дотриманням розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Посилання ОСОБА_2 на те, що дитина є занадто маленька для того, щоб залишатися із батьком на ночівлю до 20:00 години наступного дня (неділі), не є підставою для обмеження батька у спілкуванні з дитиною. Для налагодження довірчих відносин між батьком і дитиною потрібен час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування і формування емоційної прихильності дитини до батька. Спілкування сина з батьком відповідає її найкращим інтересам, а батько підтверджує своє бажання брати в житті дитини найактивнішу участь.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційних скаргах не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 29 жовтня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 04 листопада 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна