Справа № 635/1744/19
Провадження № 2/635/451/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя О.М. Пілюгіна

секретар судового засідання Головінов С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів, третя особа ОСОБА_3 ,

представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 , який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1164440 від 25 грудня 2023 року,

представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 , яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1163458 від 02 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернувся до суду з позовом, вимоги за яким уточнив, та остаточно просить стягнути з відповідача на свою користь суму безпідставно збережених коштів у розмірі 40704,68 доларів США, суму 3% річних у розмірі 4051,51 доларів США, всього: 44756,19 доларів США, що в гривневому еквіваленті за офіційно встановленим курсом НБУ гривні до долара США (41,1756 на 09.10.2024) становить 1842862,98 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що на початку 2015 року ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 домовились про створення станції технічного обслуговування автомобілей (СТО) за рахунок спільних дій та для подальшого здійснення підприємницької діяльності з метою отримання законного прибутку. Для досягнення поставленої мети вони визначили, що взаємне надання, яке вони зобов`язуються надати, може бути виражене як у грошовій або матеріальній формі, так і в особистих послугах; при цьому, не вимагається щоб вони були однакової вартості; однак, усі спільні зусилля мають бути направлені на виконання єдиної справи. ОСОБА_1 мав здійснювати всі організаційні функції з пошуку земельної ділянки під СТО, з придбання будівельного матеріалу, зі здійснення керівництва процесом будівництва СТО, укладення необхідних господарських договорів, а також подальшого пошуку клієнтів для їх обслуговування на створеній СТО. ОСОБА_3 мав надати особисті послуги щодо отримання дозвільної документації, замовлення проектної документації та її погодження, організації введення об`єкту в експлуатацію після завершення його будівництва, пошуку клієнтів для їх обслуговування на створеній СТО. ОСОБА_2 мав сплатити грошові кошти за придбання земельної ділянки на якій буде побудовано СТО, а також сплатити вартість обладнання, необхідного для функціонування СТО, а в подальшому працювати механіком на цій СТО. Для досягнення спільної мети у 2015 році ОСОБА_1 була відшукана необхідна земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , були проведені необхідні перемовини з її власниками та досягнуто згоди щодо її придбання. Грошові кошти на придбання цієї земельної ділянки надав ОСОБА_2 . Оскільки сторони домовились не створювати юридичну особу доки будівництво не буде завершено та СТО не буде введено в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, для спрощення спільної діяльності та виходячи з міркувань раціональності та повної довіри один до одного, право власності на земельну ділянку та нерухоме майно на ній було зареєстровано за ОСОБА_2 . В подальшому, для здійснення будівництва СТО ОСОБА_3 були проведені всі необхідні дії з метою отримання дозвільної документації, були проведені дії для розроблення та погодження проектної документації, після чого були розпочаті будівельні роботи. Подальше здійснення будівельних робіт та придбання для цього будівельних матеріалів проводилось за кошти та організаційними зусиллями ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .. ОСОБА_2 надав грошові кошти на придбання земельної ділянки та виробничого обладнання для СТО. Час від часу сторони разом підводили підсумки здійснених витрат та письмово фіксували результати спільної діяльності. Наприкінці 2016 року будівництво СТО було завершено, а на початку 2017 року об`єкт було введено в експлуатацію. Однак, після введення об`єкту в експлуатацію, сторонами все ще не було досягнуто згоди щодо форми та порядку здійснення подальшої сумісної діяльності та порядку поділу прибутку від такої діяльності. Така неузгодженість подальших дій стала приводом для непорозумінь між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим останній втратив подальший інтерес до спільної діяльності та виявив бажання вийти зі складу учасників спільної діяльності. У зв`язку з виходом зі спільної діяльності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 за погодженням з ОСОБА_2 , було сплачено ОСОБА_3 понесені ним витрати щодо його участі у спільній діяльності та у погодженому розмірі, який становив 11800 доларів США., що в еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ на 31.05.2017 складало 310930 гривень, із розрахунку 26,35 гривень за 1 долар США. Оскільки відшкодування понесених ОСОБА_3 витрат у процесі здійснення сумісної діяльності було здійснено виключно за особисті кошти ОСОБА_1 , то вони домовились з ОСОБА_2 , що понесені витрати будуть враховані в подальшій спільній діяльності. Після виходу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 працював механіком на спільній СТО, а ОСОБА_1 ніс витрати по його утриманню та обслуговуванню, залучав клієнтів і здійснював особисто ремонт їх автомобілів на СТО. Проте, після виходу зі складу учасників спільної діяльності ОСОБА_3 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 так і не було досягнуто подальшої згоди щодо форми здійснення господарської діяльності з використанням СТО. Не було досягнуто згоди щодо поділу витрат та прибутку від здійсненої спільної діяльності. За таких обставин, ОСОБА_1 також вирішив припинити сумісну діяльність з ОСОБА_2 та запропонував йому провести необхідні розрахунки по вже понесеним витратам. Однак, ОСОБА_2 відмовив позивачу у відшкодуванні будь-яких витрат. Так, частина витрат, понесених ОСОБА_1 особисто, та разом із ОСОБА_3 , відображена у письмовому розрахунку, погодженому з ОСОБА_2 ще 31.05.2017. Інша частина понесених ОСОБА_1 витрат відображена у первинних документах (чеки, товарні накладні, акти виконаних робіт, тощо). Зокрема, під час будівництва станції технічного обслуговування автомобілів за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 було придбано як будівельні матеріали, сплачені роботи, так і інші невід`ємні складові СТО, а саме: щебінь, пісок, цемент, бруківка, огорожа, насос, провід, труба, оголовок, трос, різьба UN, ізоляційна стрічка, свердловина, фільтр, глушка, кварц, труба, теплоізоляція «Penoboard» Г-1, теплоізоляція «Penoboard SS», піна клей Profpur pro, піна монтажна Budfix МАКСИ, гідроізоляція «Ceresit», очисник для піни Budfix, двері металеві протипожежні у кількості 9 шт., автоматичні гаражні секційні ворота у кількості 2 шт., розсувна стулка «Altest Klik lock» у кількості 4 шт., віконні блоки, Фурнітура «СВ люкс», поребрик сухопресований у кількості 34 шт., короб 25х16 у кількості 90 шт., шввп 3?2.5 у кількості 250 м., шввп 2х1.5 у кількості 200 м., распред Шм 70 кількістю 12 шт., распред НЭК 100 кількістю 5 шт., бетон марки в22,5 М300 П4 27 м3, диван прямий «ДЕНС», стілець на рамі ISO BLACK 17 кількістю 6 шт., люк полімерний чорний, огорожувальна стрічка, стрічка 3*90*15, піна клей Ceresit, піна монтажна Ceresit, алюм.проф/плитки, саморізи для гіпсокартону, рейка монтажна зрощена 3, суміш про плюс, фуга жасмин, алюм. проф./плитки, піддон для сушки, відлякувач щурів та мишей, мітла без ручки, кий для щіток, поріг ПАС, стрічка 45*50м, алюм. проф./підлоги, монтажна планка, свердло 05,0, гвинт 4,8*50, трубна ізоляція Ізолон, пінопласт, піна клей Ceresit, розета, екструзійний пінополістирол, заклепки, Т-з`єднувач, кут внутрішній 60*60, короб МКЕ, короб електор, розет. з/к, рамка 2-а Суно 774020, рамка 2-а Суно 774042, рамка 3-а Суно 774043, вимикач універсальний Суно 774006, вимикач 2-кл. унів Суно 774008, ґрунтовка СТ 17/5, клапан стельовий з фланц, пакет 45 см, герметик п/у Sikafle, рейка монтажна зрощена 3, свердло 04,2, заклепки, гвинти, інтер`єр преміям 7, підвіконня пласт. ПВХ 25, лампи LED, труба каналізаційна раст, заглушка, гіпсокартон вологостійкий Кнауф, стрічка звукоізоляційна, Піна клей Ceresit, стрічка армуючи, профіль CW 75, гіпсокартон Кнауф, Екструзійний пінополіестерол, трубна ізоляція, коліно ПП, шпилька метрична, труба з рострубом, трійник, хомут з гайкою, шпілька комбінована з шестигранником, редукція ПП, заглушка ПП, Сифон для душевого піддона, сифон Ані для душевого піддона, канал Вентс, Хомут Мікра, з`єднувач каналів Вентс, дюбель для гіпсокартону, стрічка малярна жовта, комбінований гвинт, дюбель для гіпсокартону, Хомут Мікра з гумовою вкладкою, труба з розтрубом, коліно Вентс, трійник Вентс, F-UASTOP E-PERT- 3л, Aura Lu_pro K&B 45 л., профіль UW50, профіль CW 75, профіль UD 27, профіль CD 60, стрічка звукоізоляційна, подовжувач 1/2, пробка 1/2 коротка, саморізи гік мател, монтажна плівка, мішки, скоба, стінова панель, терм. д/холодильника ТБ-3, світильник діодний накла., Біта РН 2х, зимовий засіб в бачок омивача, комплект люкс 60 білий, коробка зм віко політроп, труба прямокутна алюмінієва, карабін пожежний, шуруп кільце, поріг кутовий, диск ЕС, джек телефонний сплата за телефонний зв`язок, решітка металева, герметик марі технік, AlumoMilano Куточок, електрод А, диск по металу, вентилятор вентс, клапан стельовий з фланцем, дверцята ревізійні пласт, AURA UNIGRUND BIOPROTEKT, світильник накладний матовий, картридж Gilette mach, плітка керамічна, декор, плівка 80 мкр чорна, паливо дизельне, бензин автомобільний, емаль ґрунт, штукатурка фінішна. Загалом позивачем ОСОБА_1 придбано будівельних матеріалів та інших складових, які використані при будівництві та експлуатації станції технічного обслуговування, на суму у загальному розмірі 682169, 16 гривень. Незважаючи, що учасниками договору про спільну діяльність, не було дотримано його класичну письмову форму, недотримання цього правила не має наслідком недійсність договору, оскільки таких наслідків законом не передбачено. Так, з самого початку сторонами було скоординовано спільні дії по веденню спільних справ, було визначено правовий статус майна, виділеного для спільної діяльності, визначено участь кожного з учасників у спільній діяльності. Оскільки спільна діяльність може здійснюватися як шляхом об`єднання вкладів так і без такого об`єднання, то майно, що виділяється для спільної діяльності, і вклад учасника у спільну діяльність можуть не збігатися і їх слід розмежовувати. Також, правовий статус такого майна не завжди тотожний правовому режиму спільної власності, і може полягати також у спільному володінні і користуванні майном без створення останньої, тобто власності. Отже істотне значення має правовий статус внесків учасників, тобто з`ясування чи є вони спільною власністю сторін або йдеться про майно, передане в спільне володіння та/або користування, чи були витрачені кошти учасниками та за яким призначенням, а також вартість майна, яке підлягало б поділу за можливості здійснення такого, після фактичного розірвання договору про спільну діяльність. Таким чином станцію технічного обслуговування було зведено за рахунок спільних та скоординованих дій ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . В подальшому право власності на СТО, як нежитлову будівлю, зареєстровано за ОСОБА_2 . ОСОБА_3 вийшов зі складу учасників спільної діяльності та отримав від позивача повне відшкодування понесених ним витрат. ОСОБА_2 залишається на цей час єдиним юридичним власником СТО, незважаючи на те, що ОСОБА_1 , поніс чималі витрати як матеріальні, так і зусилля організаційного характеру по будівництву СТО. ОСОБА_2 продовжує одноосібно експлуатувати станцію технічного обслуговування автомобілів, отримуючи від цього прибуток. Зважаючи, що будівельні матеріали та складові, придбані позивачем для створення станції технічного обслуговування автомобілів, неможливо відокремити без втрати їх властивостей, то ОСОБА_1 не має реальної можливості повернути собі придбане майно. За вказаних обставин позивач змушений звернутися до суду з позовом. Оскільки відповідач коштів позивачу так і не повернув, то він безпідставно зберігає їх у своєму розпорядженні. Зі змісту записів, які велись учасниками спільної діяльності при будівництві СТО, сум понесених витрат, чітко вбачається, що учасники підраховували витрати на будівництво СТО та витрати понесені кожним із них, в іноземній валюті доларах США, з метою подальшого їх врахування після закінчення будівництва, введення об`єкту в експлуатацію та визначення участі кожного при веденні бізнесу або для проведення розрахунків у разі, якщо сторони не досягнуть домовленості у веденні спільного бізнесу. Відповідно до змісту записів, сума понесених витрат за станом на дату виходу зі складу учасників ОСОБА_3 (на 31.05.2017) становила 105531 доларів США, ОСОБА_1 сплатив витрати ОСОБА_3 у розмірі 11800 доларів США станом на 31.05.2017. В подальшому сума витрат ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склала загальну суму у 140967,38 доларів США, у тому числі за рахунок понесених позивачем ОСОБА_1 витрат у розмірі 40704,68 доларів США, що убачається з підрахунку записів книги. На початку листопада 2018 року ОСОБА_1 вийшов з бізнесу, який залишився ОСОБА_2 , а отже, з того часу ОСОБА_2 безпідставно зберігає (утримує) грошові кошти ОСОБА_1 , які так і не повернуті ні повністю, ні частково. Звертаючись до суду з позовом, позивач визначив суму безпідставно збережених відповідачем ОСОБА_2 грошових коштів у національній валюті, здійснивши певний перерахунок з доларів США в національну валюту. Однак, зважаючи на зміну складу суду та тривале неповернення відповідачем майна, вважає за необхідне збільшити розмір позовних вимог та з відповідача суму безпідставно утримуваних (збережених) відповідачем грошових коштів позивача не в національній валюті, а в доларах США у розмірі 40704,68 доларів США, як це передбачено усіма записами, розписками та підрахунками учасників, що також буде відповідати ефективному способу захисту позивача від понесених ним матеріальних втрат, яких він зазнав у результаті тривалого та безпідставного збереження відповідачем грошових коштів. Крім того позивач має право на стягнення 3 відсотків річних за безпідставне користування відповідачем сумою грошових коштів в іноземній валюті в загальному розмірі понесених витрат, а саме 40 704,68 доларів США за весь період безпідставного користування такими коштами, адже нарахування трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Зобов`язання відповідачем по теперішній час не виконано, а отже таке зобов`язання є триваючим, тому позивач вправі вимагати відшкодування матеріальних втрат у зв`язку з простроченням зобов`язання за весь період до поки триває зобов`язання відповідача. Отже, позивач здійснює нарахування 3% річних згідно ст.625 ЦК України в межах строку загальної позовної давності у три роки з урахуванням його продовження на строк дії карантину, введеного 19.12.2020, тобто за період з 01.11.2018 по 23.02.2022 у розмірі 4051,51 доларів США.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху.

14 березня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подав заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2019 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково; заборонено відчуження будівлі літ. «А-1» з виставковим залом, загальною площею 199 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу будівлі серії та номер: 2689 від 11 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гриб Н.М. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 51); заборонено відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0029, площею 0,0301 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серії та номер:2688 від 11 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гриб Н.М. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 51); в задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони проведення будь-яких реєстраційних дій відмовлено.

16 квітня 2019 року відповідач подав заяву про поновлення строку на подачу відзиву.

16 квітня 2019 року відповідач подав заяву про видачу копії ухвали суду про забезпечення позову.

16 квітня 2019 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі з наступних підстав. ОСОБА_1 не може бути позивачем щодо всієї ціни позову, оскільки жодні з зазначених ним грошових коштів не належали та не належать йому на праві приватної власності. Згідно Глави 29 Цивільного кодексу України лише власник або належним чином уповноважена власником, правомочна особа має право вимагати повернення своєї власності. Для застосування ст. 1212 ЦК України немає підстав, оскільки правовідносини сторін регулюються нормами зобов`язального права, які застосовуються до окремих видів угод, в даному випадку угоди про спільну діяльність, яка обов`язково укладається у письмовій формі договору (ст. 1131 Цивільного кодексу України), що не було дотримано. Первинна документація, у вигляді товарних чеків, фіскальних чеків, відвантажувальних накладних, видаткових накладних тощо, долучених до позову на підтвердження понесених позивачем витрат, викрадені у відповідача ОСОБА_1 на початку листопада 2018 року. У зв`язку з фактом крадіжки, виявленим 10.04.2019 після ознайомлення з додатками до позову, 11.04.2019 відповідачем подано відповідну заяву до територіальних органів поліції про вчинення ОСОБА_1 крадіжки у відповідача фінансових документів, на підставі чого розпочато кримінальне провадження за ч. 1 ст. 185 Кримінального кодексу України. В позовній заяві позивач зазначає, що він поніс чималі витрати матеріального характеру по будівництву СТО в будівлі літ. «А-1» з виставковим залом, загальною площею 199 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу на праві приватної власності, що є неправдивим твердженням та не підтверджено належними доказами виходячи з наступного. В 2004 році мати відповідача ОСОБА_6 продала батьківський будинок в селі Стара Покровка Чугуївського району Харківської області за 40000 доларів США, та вказані грошові кошти віддала відповідачу. Крім того, за своє життя відповідач особисто заробив понад 60000 доларів США, торгуючи на базарах в м. Донецьку понад 20 років, працюючи на заводі імені Т.Г. Шевченка, фірмах ОМІС та Локсервіс, приблизно 3 роки жив та працював за кордоном, у тому числі в Англії, а з 2007 року до квітня 2015 року працював на Харківській ювелірній фабриці. Наприкінці 2014 року відповідач, розуміючи, що необхідно розпочати власну справу, приїхав до свого шкільного друга ОСОБА_7 та запропонував відкрити бізнес. Відповідач знав, що ОСОБА_1 займається ремонтом автомобілів неофіційно, тому сказав йому, що накопив певну суму грошових коштів на яку можна розпочати легальний спільний бізнес; не отримавши чіткої відповіді від ОСОБА_1 відповідач поїхав жити та працювати у м. Київ. В цей час відповідачу стало відомо, що ОСОБА_8 разом з ОСОБА_9 стали займатися завезенням з-за кордону на територію України автомобілів з метою їх подальшого перепродажу. Майже через рік після розмови з ОСОБА_1 , він приїхав в м. Київ до відповідача та запропонував придбати землю та побудувати станцію з ремонту та обслуговування автомобілів. Первинна усна домовленість була наступною: відповідач вкладає свої наявні власні грошові кошти на придбання земельної ділянки, на будівництво станції технічного обслуговування, на оформлення дозвільних документів та підприємництва, а ОСОБА_8 буде підшукувати клієнтів. Після повернення відповідача до м. Харкова та придбання земельної ділянки для СТО (у 2015 році), ОСОБА_8 запропонував відповідачу, щоб з ними також працював ОСОБА_10 , який буде займатися придбанням автомобілів за власні кошти, однак в розвиток СТО він вкладати нічого не буде, щоб ні на що не претендував. Врешті, в усній формі відповідач домовився з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 про наступне: відповідач будує за свої власні кошти станцію СТО, займається ремонтом та обслуговуванням автомобілів, ОСОБА_1 підшукує клієнтів, а ОСОБА_12 придбає та перепродає автомобілі за свої власні кошти. Будівництво СТО було розпочато влітку 2016 року. Одночасно з будівництвом СТО ОСОБА_1 запропонував відповідачу побудувати будинок біля санаторію «Роща» в селищі Олешки Харківського району Харківської області, з метою подальшого його перепродажу. На вказаний проект відповідачем особисто витрачено власні грошові кошти у сумі 9000 доларів США на придбання земельної ділянки, яку оформили на дочку ОСОБА_13 якої відповідач не пам`ятає) та 10000 доларів США відповідач надав для придбання криші вказаного будинку. Загалом вартість будинку вийшла у сумі 59614 доларів США. Після будівництва та продажу будинку ОСОБА_8 та ОСОБА_12 не повернули відповідачу жодних вкладених грошових коштів мотивуючи наявністю у них якихось проблем та взагалі, на їх думку, відповідач не має жодного відношення до будівництва зазначеного будинку. Всі товарні чеки, фіскальні чеки, відвантажувальні накладні, видаткові накладні тощо, які підтверджують придбання будівельних матеріалів для будівництва СТО та будинку, відповідач зберігав у себе, а після будівництва СТО ці фінансові документи зберігались в офісі СТО за адресою: АДРЕСА_1 . Частина долучених до позову вищевказаних фінансових документів також підтверджують придбання будівельних матеріалів на будівництво будинку біля санаторію «Роща». У грудні 2016 року було завершено будівництво СТО та з січня 2017 року станція технічного обслуговування розпочала свою діяльність. ОСОБА_1 , окрім роботи з клієнтами, одразу перейняв на себе всі фінансові питання діяльності СТО. Упродовж усього 2017 року, ОСОБА_3 , побачивши, що СТО не дає значного прибутку, як обіцяв ОСОБА_1 , вирішив більше спільно не працювати та не ділити зароблені ним грошові кошти з перепроданих автомобілів, при цьому вихід ОСОБА_3 «зі спільної діяльності» не посвідчувався жодним з документів, а розписка від його імені про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 11800 доларів США має сумнівний характер, адже жодним іншим документом або іншими обставинами не підтверджується його фінансова участь у будівництві СТО. Шляхом проведення експертного дослідження давності документа буде доведено недійсність розписки ОСОБА_3 від 15.09.2017. Продовжуючи свою діяльність, до листопада 2018 року станція технічного обслуговування фактично не вийшла на прибутковий рівень роботи, при цьому відповідач постійно спостерігав як ОСОБА_1 всі зароблені грошові кошти носить із собою, забираючи з каси, у зв`язку з чим повідомив ОСОБА_7 , що не має бажання працювати з людиною, яка привласнює спільно зароблені грошові кошти. При цьому відповідач отримував мізерні грошові кошти, яких вистачало лише на їжу та проїзд до місця роботи/додому. На початку листопада 2018 року ОСОБА_8 покинув бізнес, очоливши керівництво іншої СТО. Крім того перед початком спільної діяльності позивачем не було дотримано обов`язкову письмову форму договору про спільну діяльність, про що ОСОБА_14 сам стверджує у позовній заяві. У вказаному договорі відповідач мав би можливість врегулювати з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 усі важливі питання, які фактично виникали під час співробітництва. У такому договорі мали б бути зазначені всі умови спільної діяльності, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення спільних справ. Також передбачався би строк дії такого договору, умови продовження та розірвання. Крім того, в договорі про спільну діяльність могли б передбачити, за яких умов договір може бути припинено достроково. Однак, позивач з самого початку не бажав оформлення спільної діяльності в передбаченій законом обов`язковій письмовій формі адже фактично не мав відповідних грошових коштів ані для придбання відповідної земельної ділянки, ані для придбання будівельних матеріалів для зведення приміщення СТО, так само як і не мав на меті повернення відповідачу вкладених в придбання земельної ділянки та будівництво СТО грошових коштів, як це сталося з будинком в районі санаторію «Роща». Доводи позивача про те, що недотримання письмової форми договору про спільну діяльність не може бути підставою нікчемності такого правочину необґрунтовані виходячи з наступного. Для застосування ст. 1212 ЦК України немає підстав, оскільки правовідносини сторін для ст. 1212 ЦК України регулюються нормами зобов`язального права, які застосовуються до окремих видів угод. Зокрема, між відповідачем та ОСОБА_15 не існувало жодних договірних правовідносин, а тому й існування між ними зобов`язальних відносин, як б мали виникнути з відповідних угод, унеможливлює застосування до цих правовідносин норми ст. 1212 ЦК України, предметом регулювання якої є безпідставне набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Встановивши відсутність у сторін договірних правовідносин можна дійти обґрунтованого висновку про безпідставність застосування ст. 1212 ЦК України до правовідносин між ОСОБА_1 та відповідачем.

14 травня 2019 року відповідач подав клопотання про передачу справи на розгляд до Орджонікідзевського районного суду міста Харкова.

14 травня 2019 року позивач подав суду відповідь на відзив, в якому просив звернути увагу на наступні факти, які спростовують доводи відповідача та вказують на доведеність обставин справи та обґрунтованість вимог ОСОБА_1 . На думку позивача, відповідач у своєму відзиві підтвердив існуючі правовідносини між ним та ОСОБА_1 , за участі ОСОБА_3 , по створенню станції технічного обслуговування автомобілей (СТО), хоча і з перекрученням дійсних обставин, що передували досягненню такої домовленості та після введення об`єкта в експлуатацію. Так, здійснення спільної діяльності зі створення СТО та подальшого ведення спільного бізнесу було ініційовано саме ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 . ОСОБА_16 , окрім наявності у нього грошових коштів на придбання земельної ділянки та придбання виробничого обладнання, не мав жодного уявлення щодо організації, порядку та будівництва СТО та подальшого ведення бізнесу, саме тому його роль у спільній діяльності обмежувалась цим внеском, а в подальшому він мав працювати механіком. Первинні та фінансові документи, що підтверджують будівництво СТО, товарні та фіскальні чеки, відвантажувальні та видаткові накладні ніколи не належали ОСОБА_2 оскільки він не займався придбанням будівельних матеріалів, не ніс витрат, а тому підписи в цих документах йому не належать. Посилання відповідача на заяву про нібито викрадення ОСОБА_17 документів не підтверджується жодними доказами, а сам по собі факт звернення до правоохоронних органів не вказує про наявність події правопорушення, передбаченого статтею 185 КК України, не свідчить про доведеність його складу чи наявності вини ОСОБА_1 . Така заява є хибною спробою тиску на позивача для уникнення відповідальності ОСОБА_2 . Разом з цим, ОСОБА_2 підтверджує факт його знайомства та ведення спільних справ із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по створенню СТО, про що свідчать його доводи, викладені ним у відзиві на позовну заяву. Однак, посилаючись на наявність у відповідача заощаджень для будівництва СТО і ведення бізнесу, у розмірі 100 000 доларів США необхідно зазначити наступне. Відповідач вказує, що 40 000 доларів США він нібито отримав від своєї матері ОСОБА_18 , яка продала будинок у селі Стара Покровка Чугуївського району Харківської області, при цьому, відповідач не надав відповідні докази на підтвердження отриманої від продажу будинку суми у розмірі 40 000 доларів США, а обмежився заявою самої матері, яка не може замінювати правочин щодо відчуження майна. Проте таких цін щодо вартості будинків у селі Стара Покровка Чугуївського району Харківської області на ринку нерухомості не існує. При цьому, будь-які отримані від продажу будинку грошові кошти підлягають декларуванню, оскільки з них справляються податки та збори, але доказів декларування грошових коштів від продажу будинку відповідачем не надано. Неправдиво ОСОБА_2 наголошує ще й на тому, що за його життя він заробив та заощадив ще 60 000 доларів США, однак, відповідачем не додано копії закордонного паспорту з відмітками про перетин кордону та часу його перебування в Англії. Так само, відповідачем не надано і доказів декларування доходу (сплати податків), нібито отриманого від "торгівлі на базарах", а також відомостей про здійснення ним підприємницької діяльності як в Україні, так і Російській Федерації. Отже, можна дійти висновку, що відповідачем не виконані обов`язки щодо доведення тих обставин на які він посилається в обґрунтування своїх заперечень, а його доводи ґрунтуються виключно на припущеннях. Одночасно, відповідач вводить суд в оману щодо обставин будівництва іншого будинку біля санаторію "Роща" в селі Олешки Харківського району Харківської області, до якого він не має жодного відношення, будівництво якого не має відношення до обставин даної справи. Відповідач у порушення статті 307 ЦК України надав до суду фотографічні знімки з будівельного майданчику, на яких зображений позивач та інші особи. При цьому, така зйомка була здійснена відповідачем таємно, без згоди інших осіб, зображених на фото та до початку даного судового процесу. Наведені дії свідчать про втручання у право на приватне життя осіб, зображених на фотознімках, наданих суду без обґрунтованої необхідності, що вказує на їх протиправність та потребує окремої правової оцінки. Між тим, зазначаючи про витрати понесені на проект будівництва будинку у санаторії "Роща", відповідач також не надає жодних доказів як на підтвердження цих витрат, так на їх взаємозв`язок з обставинами даної справи. Крім того не заслуговують на увагу доводи відповідача, що саме позивач із самого початку не бажав укладати договір про спільну діяльність у письмовій формі, оскільки відповідач не надає тому докази, хоча і зайвий раз підтверджує фактичне існування правовідносин. Щодо застосування норм права. Відповідач у відзиві цитує положення законодавства без здійснення їх аналізу з обставинами справи, однак, фактично позиція відповідача щодо неможливості застосування ст. 1212 ЦК України ґрунтується на його помилковому висновку щодо відсутності між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договірних відносин, що спростовується наступним. За статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Статтею 191 ЦК України визначено, що підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності. У відповідності до статті 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (повне товариство) або без об`єднання вкладів учасників. Згідно з частиною статті 1131 ЦК України визначено, що договір про спільну діяльність укладається в письмовій формі. Аналізована норма не залежить від суб`єктного складу його учасників і інших обставин, при цьому не виключається й нотаріальне посвідчення договору за ініціативою сторін. Однак, недотримання правила про класичну письмову форму договору про спільну діяльність не має наслідком його недійсності, оскільки таких наслідків законом не передбачено. Так, до договору про спільну діяльність у повній мірі можуть бути застосовані й правила ч.1 ст. 207 ЦК України, за якими письмова форма вважається дотриманою, коли зміст правочину зафіксовано в одному або кількох документах, у листах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається також таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного зв`язку. Як зазначено в позовній заяві, з самого початку сторонами було скоординовано спільні дії по веденню спільних справ, було визначено правовий статус майна, виділеного для спільної діяльності, визначено участь кожного з учасників у спільній діяльності. Частина витрат, понесених позивачем особисто, та разом із ОСОБА_3 , якому позивачем була відшкодована їх вартість, відображена у письмовому розрахунку, погодженому з ОСОБА_2 ще 31.05.2017. Інша частина понесених позивачем витрат відображена у первинних документах (чеки, товарні накладні, акти виконаних робіт, тощо). Станцію технічного обслуговування автомобілів було зведено за рахунок спільних та скоординованих дій учасників спільної діяльності: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .. Право власності на СТО, як нежитлову будівлю, зареєстровано за ОСОБА_2 . ОСОБА_3 вийшов зі складу учасників спільної діяльності та отримав від ОСОБА_1 повне відшкодування понесених ним витрат. ОСОБА_2 залишається на цей час єдиним юридичним власником СТО, продовжує його експлуатувати та отримувати прибуток, не зважаючи на те, що ОСОБА_1 поніс як матеріальні витрати, так і зусилля організаційного характеру по будівництву СТО. Придбані ОСОБА_1 будівельні матеріали та складові для створення станції технічного обслуговування автомобілів неможливо відокремити без втрати їх властивостей, тому позивач не має реальної можливості повернути собі придбане за свої грошові кошти майно. Стаття 1212 ЦК досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Підстави та порядок стягнення коштів, які особа мала б отримати за звичайних умов, втім не отримала, визначено також статтею 22 ЦК. Однак, положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Отже, обґрунтованим є застосування до спірних правовідносин саме приписів статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України, оскільки для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

06 червня 2019 року представник позивача адвокат Котляр А.О. подав заяву про витребування доказів.

07 червня 2019 року відповідач подав заперечення на пояснення на відзив на позовну заяву, в яких вказав, що підтвердження існування усних домовленостей між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про організацію спільного бізнесу не скасовує вимоги закону обов`язкового укладання угоди про спільну діяльність у письмовій формі. Як зазначено у відзиві, перед початком спільної діяльності позивачем не було дотримано обов`язкову письмову форму договору про спільну діяльність, про що ОСОБА_1 сам стверджує у позовній заяві. Принциповість визнання факту ініціювання саме ОСОБА_2 створення спільного бізнесу з ОСОБА_1 полягає в тому, що саме відповідач мав відповідні грошові кошти на реалізацію такого бізнес-проекту як СТО, а ОСОБА_1 на той час не мав фінансової можливості придбати земельну ділянку та побудувати відповідне технологічне приміщення. Позивач вкотре зменшує роль відповідача у абсолютному фінансуванні бізнес-проекту, безпідставно зводячи її до придбання земельної ділянки та виробничого обладнання, не підтверджуючи свої доводи жодними конкретними документальними підтвердженнями, окрім фінансових документів, викрадених у відповідача. Викрадені фінансові документи (товарні та фіскальні чеки, відвантажувальні та видаткові накладні), підтверджують не лише будівництво СТО, а й будівництво будинку біля санаторію «Роща», в селищі Олешки Харківського району Харківської області. При цьому, позивач жодним чином не може обґрунтувати належність саме цих документів, як і походження грошових коштів, нібито витрачених ним. З об`єктивних причин, суду не надано підтвердження про отримання матір`ю відповідача 40 000 доларів США з продажу батьківського будинку, і це лише тому, що з часу продажу у 2004 році, мати відповідача ОСОБА_6 не зберегла відповідних документів, у тому числі копії договору купівлі-продажу, а грошові кошти передавались покупцем під час проведення угоди у готівковому вигляді без обов`язкового відкриття та зарахування їх на відповідний рахунок банку, про що лише зараз вимагають настанови Національного банку. Натомість, позивачем не надано суду належних письмових доказів, які б безперечно підтверджували заявлені ОСОБА_1 витрати на будівництво СТО. Незважаючи на це, позивач вдається до оцінки вартості будинків у селі Стара Покрівка Чугуївського району Харківської області, при цьому не являючись суб`єктом оціночної діяльності. Крім того позивач вдається до необґрунтованих звинувачень відповідача у недекларуванні доходу від продажу будинку, який відповідач фактично не продавав. Позивач так само необґрунтовано надає оцінку розмірам власних заощаджень відповідача, достеменно не маючи можливість знати про них, адже з часів школи (1984 рік) ОСОБА_2 з ОСОБА_1 не спілкувались приблизно до 2014 - 2015 років, та з приводу обставин свого життя відповідач ОСОБА_1 не розповідав. В той час відповідач дізнався від знайомого ОСОБА_19 , що ОСОБА_1 працював у нього на СТО, та коли ОСОБА_19 запропонував йому зробити внесок у розмірі 25% від статутного капіталу, ОСОБА_20 відмовився, бажаючи заробляти гроші за рахунок інших не витрачаючи власні, що стало підставою розриву їх робочих відносин. Копію відповідного закордонного паспорту з відповідними відмітками про перетин відповідачем кордонів. він не має об`єктивної можливості надати суду, адже перебуваючи у Лондоні, Велика Британія, у 2002 році втратив його. 3 моменту втрати та звернення до Українського посольства в Англії відповідач чекав три тижні до отримання тимчасової посвідки, на підставі якої повернувся в Україну. Крім того обставини будівництва будинку біля санаторію «Роща» в селищі Олешки Харківського району Харківської області, безпосередньо стосуються обставин даної цивільної справи, наглядно характеризують особистість ОСОБА_1 , адже на підтвердження своїх необґрунтованих вимог позивачем на додаток до позову, надані фінансові документи (фіскальні чеки та товарні чеки за 2016 та 2017 роки), якими підтверджується придбання будівельних матеріалів, які взагалі не застосовувались під час будівництва СТО. Саме фотографічними знімками відповідачем зафіксовано факт власної присутності під час будівництва будинку біля санаторію «Роща». Позивач вкотре підтверджуючи існування усних домовленостей між відповідачем, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про організацію спільного бізнесу, знову намагається ввести суд в оману, наполягаючи що тим самим, на його думку, скасовуються вимоги цивільного законодавства щодо обов`язкового укладання угоди про спільну діяльність у письмовій формі. Як зазначено у відзиві, перед початком спільної діяльності позивачем не було дотримано обов`язкову письмову форму договору про спільну діяльність, про що ОСОБА_1 сам стверджує у позовній заяві. Тому, усні домовленості між відповідачем та ОСОБА_1 не породили та не могли підтверджувати існування правовідносин між ними. Крім того позивач жодним чином не довів правомірність володіння фінансовими документами, не надав суду відповідні виписки з банківського рахунку про відповідні витрати, зафіксовані у наданих суду фінансових документах, не пояснив, яким чином після фактичного завершення будівництва СТО і введення в його в дію у січні 2017 року, продовжують придбаватися будівельні матеріали, притаманні початковому етапу будівельних робіт. Факт набуття відповідачем права власності на СТО в будівлі літ. «А-1» з виставковим залом, загальною площею 199 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку за вказаною адресою позивачем не оспорюється та не стосується до предмету позову.

19 серпня 2019 року представник позивача адвокат Котляр А.О. подав заяву про долучення доказів.

19 серпня 2019 року представник позивача адвокат Котляр А.О. подав заяву про витребування доказів.

24 вересня 2019 року відповідач подав заперечення на заяву представника позивача про долучення доказів.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 вересня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 .

31 жовтня 2019 року третя особа ОСОБА_3 подав письмові пояснення, в яких вказав, що приблизно на початку 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 домовились про створення станції технічного обслуговування автомобілей (СТО) за рахунок спільних дій та для подальшого здійснення підприємницької діяльності з метою отримання законного прибутку. Вони домовились, що для досягнення поставленої мети, взаємна участь, яку реалізовує кожен із них, може бути виражена не тільки у грошовій або матеріальній формі, а і в особистих послугах. При цьому було вирішено, що не вимагається щоб участь кожного з них мала однакову вартість, однак усі дії та зусилля мають бути направлені на реалізацію єдиної справи. Ними було вирішено, що ОСОБА_3 буде відповідати за дозвільну документацію, замовлення проектної документації, а також її погодження, організацію введення об`єкту в експлуатацію після завершення його будівництва, здійснення подальшого пошуку клієнтів для їх обслуговування на створеній СТО. ОСОБА_2 , в свою чергу, повинен був сплатити грошові кошти за придбання земельної ділянки на якій буде побудовано СТО, а також сплатити вартість обладнання, необхідного для функціонування СТО, а в подальшому працювати механіком на цій СТО. За пошук земельної ділянки під СТО, придбання будівельного матеріалу, керівництво процесом будівництва СТО, укладення інших необхідних господарських договорів, та, крім того пошук клієнтів для їх обслуговування на створеній СТО, відповідав ОСОБА_1 . Як вони і домовлялись, ОСОБА_1 було підібрано земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , яку вони і придбали в подальшому. При цьому, грошові кошти на придбання цієї земельної ділянки, як і обіцяв надав ОСОБА_2 . Враховуючи, що вони домовились не створювати одразу юридичну особу до моменту завершення будівництва СТО і введення його в експлуатацію у встановленому законодавством порядку, зважаючи на повну довіру один до одного, було вирішено право власності на земельну ділянку та нерухоме майно на ній зареєструвати за ОСОБА_2 . В подальшому, для здійснення будівництва СТО ОСОБА_3 допомагав отримувати дозвільну документацію, за його сприяння були проведені дії для розроблення та погодження проектної документації. Реалізація будівельних робіт та придбання будівельних матеріалів здійснювалось за кошти та зусиллями ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Як відомо ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було придбано будівельні матеріали та інші складові, які використані при будівництві та експлуатації станції технічного обслуговування, на суму у загальному розмірі 682169,16 грн. Після завершення у 2016 році будівництва СТО, ними ще не було досягнуто згоди щодо форми та порядку здійснення подальшої сумісної діяльності, порядку поділу прибутку від такої діяльності. Фактично, саме через неможливість узгодити подальші дії, виникли суттєві непорозуміння між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Оскільки вони так і не знайшли спільної мови щодо подальшої діяльності, ОСОБА_3 більше не бажав брати участь у спільних діях та заявив про свій вихід зі складу учасників спільної діяльності. У зв`язку з його виходом, ОСОБА_1 , за погодженням з ОСОБА_2 , сплатив ОСОБА_3 витрати які він поніс за час участі у спільній діяльності та у погодженому розмірі 11800 доларів США, що в еквіваленті відповідно до офіційного курсу НБУ на 31.05.2017 становило 310930 гривень. Після виходу ОСОБА_3 , подальшу спільну діяльність ОСОБА_17 та ОСОБА_2 здійснювали разом. Зважаючи на наведене, враховуючи, що станцію технічного обслуговування автомобілів було зведено за рахунок спільних та скоординованих дій учасників спільної діяльності: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а в подальшому ОСОБА_1 виплачено ОСОБА_3 кошти понесені ним при спільній діяльності, а придбані ОСОБА_17 будівельні матеріали та складові для створення станції технічного обслуговування автомобілів неможливо відокремити без втрати їх властивостей, то позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

01 листопада 2019 року відповідач подав заперечення на пояснення третьої особи в яких вказав, що приблизний час спілкування дійсно був на початку 2015 року, а всі інші обставини зазначені в поясненнях третьої особи перекручено, адже лише після повернення ОСОБА_2 до м. Харкова з м. Києва, та придбання ним земельної ділянки для СТО у 2015 році, саме ОСОБА_8 запропонував ОСОБА_2 , щоб з нами працював також ОСОБА_3 , який буде займатися придбанням автомобілів за власні кошти, при цьому в розвиток СТО він вкладати нічого не буде, щоб ні на що не претендував. Так і було, ОСОБА_3 взагалі не займався діяльністю СТО, а перебував в його приміщенні для вирішення особистих комерційних питань, які вів з ОСОБА_1 займався завезенням з-за кордону на територію України автомобілів з метою їх подальшого перепродажу. Врешті, в усній формі ОСОБА_2 домовився з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про наступне: ОСОБА_2 будує за свої власні кошти станцію СТО, займається ремонтом та обслуговуванням автомобілів, ОСОБА_8 здійснює підшукування клієнтів, а ОСОБА_12 придбає та перепродає автомобілі за свої власні кошти. Упродовж усього 2017 року, ОСОБА_3 , побачивши, що СТО не дає значного прибутку, про що раніше обіцяв ОСОБА_1 , вирішив більше спільно не працювати та не ділити зароблені ним грошові кошти з перепроданих автомобілів, при цьому вихід ОСОБА_3 не посвідчувався жодним з документів, а розписка від його імені про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 11800 доларів США має сумнівний характер, адже жодним іншим документом або іншими обставинами не підтверджується його фінансова участь у будівництві СТО. У своїх поясненнях ОСОБА_3 взагалі не згадує, що він писав якусь розписку ОСОБА_1 , що підтверджує сумнівний характер її походження. Також у своїх поясненнях щодо позову ОСОБА_3 не зазначив жодних обставин, яким чином та за які кошти він здійснював «роботу з дозвільною документацією», замовлення проектної документації, а також її погодження (з ким саме, коли та за яких обставин він здійснював таку роботу, адже в усіх документах наявні підписи ОСОБА_2 та контактні дані). Також не зазначено в чому полягала «організація введення об`єкту в експлуатацію після завершення будівництва» (коли, яким чином така «організація» здійснювалась). Зазначення ОСОБА_3 про те, що він здійснював подальший пошук клієнтів для їх обслуговування на СТО також свідчить про непослідовність пояснень, адже одночасно з цим, в наступному абзаці він зазначає, що пошук клієнтів для їх обслуговування на СТО все ж таки здійснював ОСОБА_1 . Крім того згідно з первинною усною домовленістю з відповідачем ОСОБА_1 мав підшукувати клієнтів, а ОСОБА_2 вкладав свої наявні власні грошові кошти на придбання земельної ділянки, на будівництво станції технічного обслуговування, на оформлення дозвільних документів та підприємництва, проте ОСОБА_3 не повідомив про це суду.

26 листопада 2019 року представник позивача адвокат Котляр А.О. подав заяву про долучення доказів.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 листопада 2019 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 задоволено; витребувано інформацію з Державної прикордонної служби України та з Індустріальної державної податкової інспекції Східного управління Головного управління Державної Фіскальної Служби у Харківській області.

21 грудня 2019 року на виконання ухвали суду Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надано суду інформацію щодо перетину ОСОБА_2 державного кордону України.

09 січня 2020 року на виконання ухвали суду Головним управлінням ДПС у Харківській області надано суду інформацію щодо доходу ОСОБА_2 за період з 01.09.2016 по 31.12.2018.

24 січня 2020 року відповідач подав заяву про виклик та допит свідка.

24 січня 2020 року відповідач подав клопотання про призначення технічної експертизи документа.

24 січня 2020 року відповідач подав клопотання про витребування доказів.

24 січня 2020 року відповідач подав заперечення проти позову, в яких вказав, що для застосування ст. 1212 ЦК України, на чому наполягає ОСОБА_1 , немає законних підстав, оскільки правовідносини сторін в цьому випадку регулюються нормами зобов`язального права, які застосовуються до окремих видів угод, в даному випадку - угоду про спільну діяльність. Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не існувало жодних договірних правовідносин, а тому відсутність між ними зобов`язальних відносин унеможливлює застосування до них норми ст. 1212 ЦК України, предметом регулювання якої є безпідставне набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Детальним вивченням копій товарних та фіскальних чеків, товарних накладних, квитанцій та іншої первинної документації, долучених позивачем до позову на підтвердження начебто понесених ним витрат, встановлено, що загальна сума грошових коштів за цими документами складає лише 311 760,40 грн., при цьому з них: товарні чеки без зазначення даних покупця - на загальну суму 71 984,80 грн.; товарні чеки на імена невідомих осіб - на загальну суму 17 425 грн. Також позивачем двічі врахована одна і таж сума 40 600 грн. на придбання бетону. Крім того, позивачем долучені копії накладної № 2835 від 26.04.2017 на бетон загальною вартістю 39 420 грн. та товарного чеку № 710 від 27.04.2017 на суму 3160 грн, в той час коли всі будівельні роботи на СТО були завершені ще в січні 2017 року, про що свідчить декларація про готовність до експлуатації об`єкта від 04.01.2017. Відповідач наполягає, що товари та послуги були придбані виключно за його особисті кошти, про що свідчить наданий позивачем розрахунок витрат, де чітко зазначено: «Толік видав 90 800$ та погоджено його підписом 31.05.2017». На інших наданих позивачем розрахунках відсутній підпис відповідача, тому неможливо зробити однозначний висновок щодо належності цих записів до будівництва СТО.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 24 січня 2020 року витребувано інформацію з Холодногірської державної податкової інспекції Центрального управління Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області.

25 лютого 2020 року на виконання ухвали суду Головним управлінням ДПС у Харківській області надано суду інформацію щодо доходу ОСОБА_1 за період з 2015 року 3 квартал 2019 року.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 12 листопада 2020 року клопотання відповідача ОСОБА_2 про призначення по справі технічної експертизи документа залишено без розгляду; підготовче провадження по справі закрито; справу призначено до судового розгляду.

Спеціальним розпорядженням Голови Верховного суду № 2/0/9-22 від 08 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються Харківським районним судом Харківської області та визначено територіальну підсудність Полтавському районному суду Полтавської області.

На підставі вищевказаного розпорядження цивільна справа передана до Полтавського районного суду Полтавської області за підсудністю.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 27 лютого 2024 року справу передано на розгляд до Харківського районного суду Харківської області.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 липня 2024 року справу прийнято в провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження.

10 жовтня 2024 року представник позивача адвокат Котляр А.О. подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій також просив повернутися на стадію підготовчого провадження.

13 листопада 2024 року представник відповідача Недвиженко О.О. подала клопотання в якому просила в прийнятті заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 про повернення на стадію підготовчого провадження та збільшення розміру позовних вимог відмовити, також просила розпочати розгляд справи зі стадії розгляду справи по суті.

22 січня 2025 року в судовому засіданні ухвалою суду відмовлено в задоволенні клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в останній редакції, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові та уточненому позові.

Представник позивача Котляр А.О. в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) підтримав позицію свого довірителя.

Відповідач судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у його задоволенні з підстав викладених письмово у відзиві та запереченнях.

Представник відповідача Недвиженко О.О. в судовому засіданні підтримала позицію свого довірителя.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, посилаючись на його обґрунтованість з підстав викладених ним письмово.

Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні повідомив, що з позивачем він знайомий приблизно з 2003 року, з відповідачем свідок познайомився під час будівництва СТО, у 2016-2017 роках, більш точний час назвати не зміг. Свідок повідомив що був запрошений на роботу позивачем для виготовлення металевих конструкцій, після виконаної роботи із свідком розраховувався ОСОБА_1 : приблизно 70000 грн. за матеріали та приблизно 60000 грн. за виконану роботу. Свідок повідомив що не цікавився кому належить об`єкт СТО, та вказав, що бачив відповідача ОСОБА_2 декілька разів на об`єкті, але не знав ким він є; жодних ділових відносин із ОСОБА_2 не мав, а усі розрахунки проводив ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні повідомив, що приблизно в 2016 році, більш точну дату назвати не зміг, займався проектуванням будівництва СТО, за вказану роботу гроші не отримував, оскільки давно знайомий із ОСОБА_1 та неодноразово займався проектуванням будинків ОСОБА_1 , та через дружні відносини, по запрошенню позивача погодився безкоштовно спроектувати СТО, також свідок повідомив, що відповідача ОСОБА_2 він бачив декілька разів вже під кінець своєї роботи та вважав що це просто приятель ОСОБА_1 , та усі роботи та проекти погоджував виключно ОСОБА_1 . На думку свідка замовником СТО був саме ОСОБА_1 , та не пам`ятає на чиє ім`я виготовлялась уся документація, оскільки свідок займався тільки кресленнями та розрахунками.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні повідомив, що взимку 2016 року, ОСОБА_1 зв`язався із свідком на запросив на територію будівництва СТО для обговорення та планування виконання необхідних робіт; у 2017 році навесні свідок приступив до роботи, а саме займався укладенням брущатки на ділянці СТО, усі роботи виконувались протягом 2 місяців, під час виконання робіт свідок познайомився із ОСОБА_2 , але не знав ким він є та вважав іншим працівником з будівництва СТО; замовляв усі роботи та обговорював усі плани саме ОСОБА_1 , також виплачував плату за проведену роботу ОСОБА_1 . Також свідок повідомив що було будівництво будинку біля санаторію «Роща» за замовленням ОСОБА_1 , та не знає чи має якесь відношення ОСОБА_2 до вказаного будинку. Крім того свідок зазначив, що не знав кому належить територія СТО, та документів належності ділянки не бачив та не питав про них. Увесь час виконання робіт перед початком роботи зустрічав свідка ОСОБА_1 , жодних договорів із ОСОБА_24 або Тіхуном свідок не укладав, розрахунків ніяких не вів, оскільки знав ОСОБА_1 з 2000 року та довіряв йому, але знав що певні записи вів ОСОБА_1 , але не знав які саме.

Суд, заслухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши докази по справі, приходить до наступного.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровими номером :00:05:0029 площею 0,0301 га та будівля літ. «А-1» з виставковим залом, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належать ОСОБА_2 , про що свідчать дані інформаційних довідок № 158204423 та № 158204379 від 11 лютого 2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підтвердження своїх доводів позивач надав: копія видаткової накладної № 1708 від 15.04.2017; копія товарного чеку від 22.11.2016; копія відвантажувальної накладної № 2835 від 26.04.2017; копія товарного чеку № 710 від 27.04.2017; копія товарного чеку № 17/01 від 27.01.2017; копія чеку від 17.11.2016 з магазину Sanit; копія чеку від 17.12.2016 з магазину Sanit; копія видаткової накладної № 1483 від 20.02.2017; копія чеку № 21444 від 20.02.2017; копія товарного чеку від 20.04.2017; копія накладної № N від 02.12.2016; копія чеку № N від 21.01.2017; копія інструкції по догляду за металопластиковими вікнами; копія технічних характеристик виробів (вікна ОСОБА_25 ); копія замовлення № ДА 1025 від 17.11.16; копія замовлення № ДА 0991 від 10.11.16; копія схеми встановлення підвісів; копія комерційної пропозиції замовлення № 20739 від 20.10.2016; копія квитанції № 20 від 20.10.2016; копія технічних листів; копія товарного чеку від 29.07.2016; копія товарного чеку від 06.07.2016; копія товарного чеку № МОХ-0037598 від 15.11.2016; копія договору від 21.09.2016 на металеві двері, укладеного постачальником з покупцем ФО-П « ОСОБА_2 »; копії чеків з ТОВ «Епіцентр»; копії чеків з ТЦ «Будмен»; копії чеків з ТЦ «Нова Лінія»; копія розписки ОСОБА_3 про отримання грошових коштів від ОСОБА_26 ; копія акту виконаних робіт від 08.10.2016, підписаного ОСОБА_2 ; копія декларації про початок виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 , яка затверджена замовником ОСОБА_2 ; копія технічного паспорту на громадський будинок літ. «А-1» за адресою: АДРЕСА_1 , розроблений на замовлення ОСОБА_2 ; фотокартка воріт з написом «Шиномонтаж»; копії чорнових записів грошових розрахунків; копія розрахунку виданих ОСОБА_2 грошових коштів від 31.05.2017 на будівництво СТО.

На підтвердження своїх доводів відповідач надав: копія трудової книжки ОСОБА_2 ; пояснювальна записка ОСОБА_6 ; фотокартки будівництва; фотокартка воріт з написом «Шиномонтаж»; копія рішення по справі № 635/8384/16-ц; інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо права власності ОСОБА_27 на земельні ділянки та садовий будинок, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

На виконання ухвал, суду надані: інформація від 12.12.2019 щодо перетину ОСОБА_2 державного кордону України з 13.07.2017 по 02.04.2018; інформація про доходи ОСОБА_2 за період з 01.09.2016 по 31.12.2018; інформація про доходи ОСОБА_1 за період з 2015 року 3 квартал 2019 року.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За правилом статті 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Статтею 1131 ЦК України передбачено, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Статтею 1212 ЦК України визначені загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави та частиною першою передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Вирішуючи питання про застосування/незастосування статей 1212, 1213 ЦК України, суд має встановити, зокрема, наявність/відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за результатами дослідження на підставі належних та допустимих доказів у справі, та встановити безпосередньо сам факт набуття або збереження майна відповідачем за рахунок позивача.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Суд, аналізуючи надані докази у їх сукупності із нормами діючого законодавства у їх застосуванні при вирішенні справи приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач, відповідач, третя особа мали договірний характер спільної діяльності, але договір про ведення якої письмово не укладали, умови ведення спільної діяльності письмово не визначали, що визнали у судовому засіданні позивач, відповідач, третя особа. Вказані обставини унеможливлюють застосування до них судом положень глави 83 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Враховуючи відсутність письмової угоди про спільну діяльність, надані позивачем докази на підтвердження його витрат у визначеному ним розмірі не є безспірними, оскільки суду не надано даних, що вони погоджені з відповідачем, тому суд розцінює їх критично і не приймає до уваги, що також є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, суд повністю відмовляє в задоволенні позову за безпідставністю та недоведеністю заявлених вимог, питання про розподіл судових витрат вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та понесені позивачем витрати відносить за його рахунок.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 626, 627, 628, 1130, 1131 ЦК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог повністю відмовити.

Судові витрати понесені ОСОБА_1 віднести за його рахунок.

Скасувати заходи забезпечення позову застосовані на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 19 березня 2019 року, а саме:

заборону відчуження будівлі літ. «А-1» з виставковим залом, загальною площею 199 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу будівлі серії та номер:2689 від 11 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гриб Н.М. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 51);

заборону відчуження земельної ділянки з кадастровим номером :00:005:0029, площею 0,0301 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки серії та номер:2688 від 11 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гриб Н.М. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 51).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Повне судове рішення складено 03 листопада 2025 року.

Суддя О.М. Пілюгіна