Провадження №2/760/2839/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Омельяненко С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення заборони розміщення інформації про зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якій просять суд: зобов`язати ОСОБА_3 видалити зі своєї сторінки у соціальній мережі Інтернету «Instagram», а також з інших соціальних мережах (в разі їх наявності) фото матеріали з зображенням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь позивача, яка діє в інтересах ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 15200 грн., стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь позивача, яка діє в інтересах ОСОБА_2 моральну шкоди в розмірі 100000,00 грн., стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь позивача, яка діє в інтересах ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 3220,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадянка ОСОБА_1 перебувала з ОСОБА_4 у шлюбі, під час якого в них народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.06.2021 року шлюб між ними було розірвано. Пілся розірання шлюбу, їхній малолітній син залишився проживати з позивачем.

На даний час, позивачу відомо, що відповідач - 2 проживає спільно з іншою особою - ОСОБА_3 (далі - відповідач 1). Позивачу випадково стало відомо про те, що у сторонньої для неї особи, а саме відповідача - 1 на її власній приватній сторінці соціальної мережі «Instagram», без згоди позивача як матері, розміщенні фотографії її малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з цим, відповідачу -2 факт розміщення відповідачем - 1, на її власній соціальній мережі «Instagram», світлин сина ОСОБА_2 , був відомий і дозволу на це розміщення у позивача, останні не запитували.

Звернула увагу суду на те, що на день складання позову, на особистій сторінці відповідача -1 соціальної мережі «Instagram» розміщені світлини, на яких зображений син позивача ОСОБА_2 . Даний факт підтверджується скріншотами з особистої сторінки відповідача -1. Позивач вважає, що даний факт є порушенням права на недоторканість та повагу до приватного життя, яке потребує негайного захисту, у вигляді вилучення публікацій.

Зазначила, що розміщення фотографії, світлини у соціальних мережах є публічним поширенням інформації у вигляді фотографічного зображення, а тому така публікація може бути здійснена лише за згодою особи, повноважним представником малолітньої (неповнолітньої), яка не має повної дієздатності. Таким представником, в даному випадку є його матір, а тому публікація зображення (малолітньої) неповнолітньої особи без згоди матері є порушенням права особи на особисте життя. Тобто, публікаця фотографічних та відео- зображень у соціальних мережах інтернет моживо лише зі згоди особи, зображення якої публікується. Фотографії малолітніх та неповнолітніх осіб, які мають часткову дієздатність, та в силу віку не можуть належним чином розуміти питання пов`язані із розміщенням своїх зображень у соціальних мережах, можуть публікуватися сторонніми особами лише зі згодою обох батьків, які мають рівні права відносно розвитку та виховання дітей. Згода лише одного з батьків не надає права на публічне розміщення фото та відео зображень малолітніх та неповнолітніх дітей, якщо між ними не укладено окремого договору, в якому оговорені дані обставини.

Зазначено. що разом з цим, враховуючи загальновідому інформацію із інформаційних джерел, встановлено, що власні (приватні) сторінки у соціальних мережах відносяться до публічних інформаційних джерел, враховуючи необмежений доступ до даних сторінок інших сторонніх для власників користувачів даної мережі.

Крім того, у позивача є всі підстави вважати, що відповідач - 1 розмістила на інших власних сторінках соціальних мереж (зокрема Facebook) світлини з дописами на яких зображений малолітній син позивача ОСОБА_2 , в обмеженому доступі лише «Друзям».

Вказано, що таким чином, розміщення відповідачем -1 на власній сторінці соціальної мережі інтернет «Instagram» світлин на яких зображений малолітній син позивача ОСОБА_2 та дописів до таких світин без згоди позивача - є порушенням недоторканості приватного життя та незаконними публікаціями.

Також звернула увагу суду, що відповідачем - 2 не було вчинено жодних дій спрямованих на захист приватного життя малолітнього сина ОСОБА_2 . Відповідач -2 не заборонив відповідачу -1 розміщення світлин на яких зображений малолітній син позивача, не спитав дозволу на це, як матері ОСОБА_2 . Дані світлини знаходяться вже більше двох років в соцільній мережі «Instagram», однак даний факт раніше не був відомий позивачу, а тому дана інформація стала значним психологічно травмуючим фактором для позивача.

Пояснила, що у зв`язку з вищевикладеним, факт незаконних публікацій світлин на яких зображений малолітній син позивача ОСОБА_2 та дописів до них спричинили суттєву моральну шкоду позивачу. Дана моральна шкода виражається в моральних стражданнях та психологічних переживаннях позивача.

30.08.2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючого суддю визначено Усатову І.А.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2023 року цивільну справу залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 31.07.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідачі відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подали.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком дитини є відповідач -2. Ці обставини підтверджуються даними свідоцтва про народження ОСОБА_2 , серії НОМЕР_1 , яке видано 27.04.2016 Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.06.2021 розірвано шлюб між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем -2 ОСОБА_4 .

Після розірання шлюбу, малолітній син ОСОБА_2 залишився проживати з позивачем ОСОБА_1 .

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, стверджує, що відповідач-1 здійснила на своїй приватній сторінці соціальної інтернет мережі «Instagram» розміщення фотографії дитини позивача ОСОБА_2 та опублікувала її без отримання дозволу позивача ОСОБА_1 , факт незаконних публікацій світлин на яких зображений малолітній син позивача ОСОБА_2 та дописів до них спричинили суттєву моральну шкоду позивачу. Дана моральна шкода виражається в моральних стражданнях та психологічних переживаннях позивача.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про інформацію» до інформації з обмеженим доступом належить конфіденційна, службова та таємна інформація.

Як слідує з ч. 2 ст. 21 Закону України Про інформацію» конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про інформацію» інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

До відомостей про фізичну особу відносяться відомості про її особисте і сімейне життя.

Особистим життям фізичної особи є її поведінка у сфері особистих, сімейних, побутових, інтимних, товариських, професійних, ділових та інших стосунків поза межами суспільної діяльності, яка здійснюється, зокрема під час виконання особою функцій держави або органів місцевого самоврядування.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Частиною другою статті 11 Закону України «Про інформацію» визначено, що не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Відповідно до частин першої та другої статті 307 Цивільного кодексу України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов`язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою.

Згідно зі статтею 308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Якщо фізична особа позувала авторові за плату, фотографія, інший художній твір може бути публічно показаний, відтворений або розповсюджений без її згоди. Фотографія може бути розповсюджена без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб.

Тлумачення норм статей 307 і 308 ЦК України дає підстави для висновку про те, що, за загальним правилом, фізична особа може бути сфотографована або знята на відео лише за її згодою. Так само фотографія і відео, які містять зображення фізичної особи, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені тільки за згодою фізичної особи. Винятком із цього правила є випадки, за яких: фізична особа позувала авторові за плату; це викликано необхідністю захисту інтересів зображеної фізичної особи або інтересів інших осіб.

Статтею 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство ґрунтується на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічне положення міститься і у ч. 1 ст. 81 ЦПК України.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до положень частини першої - четвертої статті 100 ЦПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Водночас, позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження факту поширення відповідачем-1 інформації відносно ОСОБА_2 , зважаючи на те, що за фотоматеріалами, доданими позивачем до позовної заяви, неможливо встановити факт публікації саме відповідачем-1 на сторінці соціальної мережі Instagram фотографій, на яких зображено особисто ОСОБА_2 .

Із наданих фотоматеріалів неможливо встановити джерело їх походження, спосіб отримання, а також їх повноту та автентичність. Тобто, із наданих позивачем доказів неможливо об`єктивно встановити наявність обставин (фактів), якими останній обґрунтовує свої позовні вимоги. Отже, додані до позовної заяви скрнішоти не можуть бути визнані судом допустимими доказами.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також зважаючи на відсутність будь-яких фактичних даних стосовно порушення відповідачами особистих немайнових прав позивача, які підлягають судовому захисту, правові підстави для задоволення позовних в частині зобов`язання відповідача-1 видалити фотографії із зображенням ОСОБА_2 на сторінці соціальної мережі Instagram задоволенню не підлягають.

Щодо похідних позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду встановлені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом враховується, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 640/3837/17 та від 29 серпня 2018 року у справі № 686/16161/16-ц.

Отже, в даному випадку необхідною умовою для стягнення моральної шкоди є доведення позивачем перед судом факту протиправної поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди, її розмір та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем належних та допустимих доказів щодо обставин, викладених в позовній заяві стосовно заподіяння позивачу моральної шкоди, її розміру суду не надано, факт завдання йому моральної шкоди, з врахуванням недоведеності порушеного права саме позивачу, перед судом не доведено.

Таким чином, за відсутності належних та допустимих доказів наявності порушеного відповідачами права позивача, яке підлягає захисту в судовому порядку, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з також задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 16, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя І.А. Усатова