КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Болотова Є.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач звернувся до банку з Заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 20.08.2020 року. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Відповідно до виявленого бажання відповідачу було надано у користування кредитну картку та банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який згодом був збільшений. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу у користування кредитну картку та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору та здійснювати погашення кредиту шляхом внесення коштів на кредитний рахунок.

Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Станом на 16.06.2024 року відповідач має заборгованість у загальній сумі 61564,99 грн, з яких 49733,32 грн - заборгованість за кредитом, 11831,67 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість та судові витрати.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 49 733 грн 32 коп. та судові витрати в розмірі 1956 грн 65 коп..

Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Назаренко С.М., в інтересах Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк», подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року скасувати в частині відмови стягнення відсотків в сумі 11831,67 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з відсотків за користування кредитом в сумі 11 831,67 грн в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не навів жодних правових підстав в існуванні у відповідача права на користування коштами банку без сплати відсотків (безоплатно).

Суд першої інстанції відмовляючи у стягненні відсотків не звернув увагу на те, що відповідно до виписки відповідач здійснював часткове погашення заборгованості, в тому числі нарахованих відсотків. Після чого відповідач знов користувався встановленим кредитним лімітом, оскільки кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тобто відповідач може використовувати кредитні кошти, погашати заборгованість та знову користуватися кредитними коштами.

Отже, матеріалами справи підтверджено, що відповідач визнав укладення кредитного договору та погодився з його умовами (в тому числі щодо нарахування та сплати %), вчинивши дії, спрямовані на виконання укладеного договору та його умов, в тому числі щодо сплати відсотків.

Разом з тим, як зазначено вище 20.08.2020 року відповідачем було підписано Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг та Паспорт споживчого кредиту від 11.03.2019 року, в якій зазначено основні умови кредитування, зокрема п.1.3 - Процентна ставка 40,80 річних.

Позивач наголошує, що нарахування заборгованості з відсотками, що здійснювалося банком після підписання заяви від 20.08.2020 року, цілком відповідає тим умовам, що викладені в ній.

Враховуючи те, що зазначеною вище заявою, яка підписана відповідачем 27.10.2021 року, визначено розмір відсотків за користування кредитом, то вони підлягають стягненню з позичальника на користь кредитора в примусовому порядку через неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором.

Представник апелянта вважає, що суд першої інстанції надав невірну оцінку доказам у справі, оскільки у заяві клієнта від 20.08.2020 року, яка ним підписана, розмір відсотків узгоджений і розрахунок відсотків з цієї дати здійснено саме за погодженою відсотковою ставкою. Таким чином, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків за користування кредитом, оскільки заборгованість за відсотків нараховано після підписання заяви відповідача від 20.08.2020 року і у відповідності до її умов.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що банком не було надано жодних доказів щодо того, якого типу кредитну картку «Універсальна» чи «Універсальна Gold» отримав відповідач при укладанні договору банківського рахунку від 20.08.2020 року.

Позивач пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 11831,67 грн.

З наданого позивачем розрахунку, враховуючи, що він зроблений виходячи з розміру відсотків в розмірі 40,8% річних, можна припустити, що відповідачу була видана кредитна картка «Універсальна Gold», проте доказування не може базуватись на припущеннях, а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

За таких обставин, суд першої інстанціїне вбачав підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами в розмірі 11 831,67 грн.

Суд першої інстанції вважав, що за встановлених обставин слід стягнути з відповідача заборгованість по тілу кредиту в сумі 49 733,32 грн.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Рішення оскаржується позивачем лише в частині незадоволених позовних вимог, а тому в іншій частині судом не переглядається.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема, заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

Встановлено, що 20.08.2020 року відповідач підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

В цій Заяві, підписаній відповідачем та представниками банку, зазначено, що вказана анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг становить договір банківського рахунку.

З п.1.2. та 1.3. Основних умов кредитування Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що розмір кредитного ліміту, процентна ставка за кредитом тощо є різною для різних видів кредитних карток.

Згідно з випискою по банківському рахунку за період з 01.08.2020 року по 16.06.2024 року відповідач користувався кредитними коштами шляхом оплати товарів/послуг, зняття готівки, перерахування коштів на інші карткові рахунки тощо.

Також з цієї виписки вбачається, що банк здійснював зарахування коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та комісій.

За розрахунком банку станом на 16.06.2024 року відповідач має заборгованість у загальній сумі 61564,99 грн, з яких 49 733,32 грн - заборгованість за кредитом, 11831,67 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Водночас позивачем не було надано жодних доказів щодо того, якого типу кредитну картку «Універсальна» чи «Універсальна Gold» отримав відповідач при укладанні договору банківського рахунку від 20.08.2020 року.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками за кредитним договором № б/н від 20.08.2020 року у розмірі 11 831,67 грн, з огляду на те, що долучена до позовну - заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг та паспорт споживчого кредиту не можуть бути належним доказом узгодження істотних умов кредитного договору, оскільки містять інформацію про усі наявні у АТ КБ «ПриватБанк» типи кредитних карток та умови їх використання. Поряд з цим відсутні відомості про узгодження з відповідачем конкретного типу кредитної картки, яка була йому надана, а також процентів, які підлягають стягненню у випадку прострочення виконання зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені в постанові КЦС в складі Верховного Суду від 03 серпня 2022 року в справі №156/268/21.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, користуючись кредитними коштами та здійснюючи часткове погашення заборгованості, висловив свою згоду по всім істотним умовам договору, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві-анкеті домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, розрахунок заборгованості, виписка з рахунку не є документами, які доводять погодження сторонами умов щодо розміру та сплати процентів.

Крім цього, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з апеляційною скаргою представник позивача долучив до неї довідку про видачу кредитних карток відповідачу ОСОБА_1 (а.с. 71).

Проте під час розгляду справи у суді першої інстанції, позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України на підтвердження визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості.

Тому нові докази, додані до апеляційної скарги, а саме - довідка про видачу кредитних карток, не можуть бути враховані судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи, оскільки апелянт не вказав суду поважних причин неподання таких доказів до суду першої інстанції.

В оцінці поведінки та способу ведення справ банком суд апеляційної інстанції враховує те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Аналогічна позиція викладена і Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що вказане рішення є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі норм матеріального та процесуального права, тому підстави для його скасування відсутні.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги щодо стягненні з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими відсотками за кредитним договором № б/н від 20.08.2020 року у розмірі 11 831,67 грн, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів видачі картки (виду), з урахуванням відомостей про неї, не можливо визначити, за якими умовами необхідно нараховувати відсотки.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «06» листопада 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді С.Г. Музичко

Є.В. Болотов