УХВАЛА

05 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 461/5366/24

провадження № 61-13299ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу особи, яка не брала участі у розгляді справи, ОСОБА_1 , на постанову Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2

до Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 1» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення

на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2025 року ОСОБА_1 , який не брав участі у розгляді справи, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року у зазначеній справі.

Оскаржену постанову суд апеляційної інстанції ухвалив 03 квітня 2025 року, касаційну скаргу подано 23 жовтня 2025 року, тобто поза межами строку

на касаційне оскарження.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, яке мотивовано тим, що заявнику не було відомо

про наявність цієї справи, оскільки він не брав участі у її розгляді, про існування оскарженого рішення суду апеляційної інстанції заявник дізнався після надходження на його адресу позову КНП «Стоматологічна поліклініка № 1»

про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству внаслідок незаконного звільнення (в порядку регресу), за яким відкрито провадження ухвалою Личаківського районного суду м. Львова 15 вересня 2025 року. А тому заявник вважає,

що існують поважні причини пропуску строку на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів

у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження

(про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до положень статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку

на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів

з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску

з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Таким чином, проаналізувавши наведені заявником обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що сукупність вказаних обставин дає підстави

для поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення на підставі частини третьої статті 390 ЦПК України.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник посилається на підстави касаційного оскарження, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України щодо

її форми і змісту. Судовий збір сплачено.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення в малозначних справах та в справах

з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно

до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі

про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення

на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі

132 559,20 грн.

Отже спір між сторонами у цій справі виник з трудових правовідносин.

Ця справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 2 частини третьої

статті 389 ЦПК України), і не є справою, яка підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження, виключний перелік яких передбачений частиною четвертою статті 274 ЦПК України.

З огляду на предмет позову та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи Верховний Суд вважає, що ця справа має незначну складність.

Отже судові рішення у цій справі за загальним правилом не підлягають касаційному оскарженню.

Однак, відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи

та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Касаційна скарга подана ОСОБА_1 , який не брав участі у розгляді справи, проте вважає, що оскаржена постанова суду апеляційної інстанції безпосередньо впливає на його права та обов`язки.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належному судовому процесі.

Одним із визначальних критеріїв для прийняття судом рішення про поновлення

чи непоновлення строку є досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами окремої особи. Дотримання строків стосується всіх учасників спору, які мають право на справедливий суд.

Слід зазначити, що під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини розуміється здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Право на справедливий суд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції,

має тлумачитися з урахуванням верховенства права, одним з основних аспектів якого є принцип правової визначеності, який вимагає, щоб усі заявники мали ефективний засіб судового захисту, що дозволив би їм захищати свої громадянські права (справа Brumarescu v. Romania [GC], N 28342/95, § 61, ECHR1999-VII). Європейський суд з прав людини також нагадує, що правила, які регулюють формальні заходи, які необхідно вжити, та строки, які мають бути дотримані

при оскарженні, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя

та дотримання, зокрема, вищезазначеного принципу правової визначеності.

У зв`язку з цим, згадані правила або спосіб їх застосування не повинні перешкоджати сторонам судового процесу використовувати наявні засоби правового захисту (справа Miragall Escolano and Others v. Spain, N 38366/97, 38688/97, 40777/98, 40843/98, 41015/98, 41400/98, 41446/98, 41484/98, 41787/98 та 41509/98).

У справі «Golder v. The United Kingdom» (заява N 4451/70, рішення від 21 лютого

1975 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що було б немислимим,

щоб стаття 6 пункт перший містила детальний опис наданих сторонам процесуальних гарантій у цивільних справах і не захищала би в першу чергу те,

що дає можливість практично користуватися такими гарантіями - доступу до суду. Такі характеристики процесу, як справедливість, публічність, динамізм, позбавляються сенсу, якщо немає самого судового розгляду. Все вищенаведене свідчить про те, що право доступу до правосуддя є одним із невід`ємних складових права, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи наведені в касаційній скарзі доводи,Верховний Суд вважає,

що є підстави для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

За таких обставин касаційне провадження у зазначеній справі необхідно відкрити.

Керуючись статтями 389, 390, 394, 395 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2025 року.

Відкрити касаційне провадження у цій справі.

Витребувати з Галицького районного суду м. Львова справу № 461/5366/24

за позовомОСОБА_2 до Комунального некомерційного підприємства «Стоматологічна поліклініка № 1» про визнання незаконним

та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Іншим учасникам справи надіслати копії касаційної скарги та доданих до неї документів.

Роз`яснити учасникам справи, які відповідно до частини шостої статті 14 ЦПК України зобов`язані зареєструвати електронний кабінет, але не зареєстрували його, що вони мають обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет

та можливість ознайомитися із копією касаційної скарги та доданих документів,

що подані у цій справі, виключно через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.

Роз`яснити учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який

за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк

до 03 грудня 2025 року. До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву

та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров