ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року

м. Харків

справа № 641/9271/24

провадження № 22-ц/818/3527/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Поліщука Олега Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2025 року у складі судді Кожихової Г.В.,

УСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "СВЕА ФІНАНС" (далі ТОВ "СВЕА ФІНАНС") звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить стягнути заборгованість за кредитними договорами № Р99.00505.004996011 від 07.03.2019 та № С-505-0 від 11.04.2019 у загальному розмірі 100073, 23 грн та судовий збір.

Позов мотивований тим, що 07.03.2019 між АТ "ІДЕЯ БАНК" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Р99.00505.004996011, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 12500 грн для власних потреб строком на 30 місяців. Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 12,00 % річних. 11.04.2019 між АТ "ІДЕЯ БАНК" та ОСОБА_1 укладено Угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-505-0 від 11.04.2019, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії у розмірі 30000 грн. Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 48,00 % річних. Зазначає, що підписанням кредитних договорів позичальник приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку.) На виконання умов договору АТ "ІДЕЯ БАНК" свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання не в повному обсязі та несвоєчасно, чим суттєво порушив умови укладених договорів.

25.07.2023 між первісним кредитором та ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" (натепер - ТОВ "СВЕА ФІНАНС") було укладено Договір Факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитними договорами № Р99.00505.004996011 від 07.03.2019 та № С-505-0 від 11.04.2019 у загальному розмірі 100073,23 грн. У зв`язку із порушенням зобов`язань заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № Р99.00505.004996011 від 07.03.2019 становить 24091,86 гривень, та складається з основного боргу 9954,90 грн, заборгованості за процентами 3819,10 грн, заборгованості за іншими процентними платежами 10317,86 грн; за кредитним договором № С-505-0 від 11.04.2019 заборгованість становить 75981,37 гривень, та складається з основного боргу 29767,88 грн, заборгованості за процентами 46213,49 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2025 року позов ТОВ «Свеа Фінанс» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» () заборгованість за Кредитними договорами № Р99.00505.004996011 від 07.03.2019 та № С-505-0 від 11.04.2019 у загальному розмірі 100073, 23 грн та судовий збір в сумі 2 422, 40 грн.

Рішення обґрунтовано тим, що відповідач отримав кредитні кошти за кредитними договорами № Р99.00505.004996011 від 07.03.2019 та № С-505-0 від 11.04.2019, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у встановлені у договорах строки, отримані в кредит кошти в повному обсязі не повернув, тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованості у заявленому у позові розмірі.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості відповідача за кредитними договорами. Надана позивачем довідка-розрахунок заборгованості не містить відомостей про період, за який здійснюється нарахування процентів, не зазначає відсоткову ставку та залишок основної суми кредиту. Виписка з рахунку не може вважатися беззаперечним доказом розміру заборгованості, оскільки вона не містить відомостей про розмір відсоткової ставки, порядок (алгоритм) нарахування відсотків та не підтверджує строк дії кредитного договору. Витяг з реєстру боржників не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеними договорами, яка частина тіла кредиту та відсотків. В матеріалах справи відсутні докази надходження коштів за кредитними договорами. З наданих позивачем доказів неможливо встановити юридичний зв`язок витягів з реєстру боржників до договору факторингу №01.02.-31/23, оскільки відомості про відповідача відсутні.

В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник не з`явились, про час та місце судового розгляду були повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення ( т.1 а.с. 186-187, 188-189).

Відповідач про причини своєї неявки суду не повідомив. ОСОБА_2 який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з хворобою та неможливістю бути присутнім у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Надане представником ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 клопотання про неможливість явки до суду належним чином не підтверджено. Тому судова колегія вважає повідомлені адвокатом причини неявки неповажними та не вбачає підстав для задоволення його клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, письмових пояснень до неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд уважає, що апеляційна підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 07.03.2019 між АТ "ІДЕЯ БАНК" та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір № Р99.00505.004996011, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 12500 грн для власних потреб строком на 30 місяців. Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 12,00 % річних (а.с. 9-12).

Підписанням кредитного договору відповідач приєднався до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (у редакції, що діяла станом на дату укладення договору, і яка розміщена за посиланням https://ideabank.ua/uk/about/public-contracts) та підтвердив свою обізнаність про Умови та Тарифи Банку.). В паспорті кредиту містяться аналогічні умови.

Згідно з відомостями виписки по рахунку клієнта від 25.07.2023, що 07.09.2023 ТОВ «Ідея банк» згідно кредитного договору № Р99.00505.004996011 від 07.03.2019 перерахував грошові кошти у розмірі 12 500, 00 грн (а.с.25-28).

11.04.2019 між АТ "ІДЕЯ БАНК" та ОСОБА_1 укладено Угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки № С-505-0 від 11.04.2019, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії у розмірі 30000 грн. Кредитним договором встановлено розмір процентної ставки 48,00 % річних (а.с. 24).

Згідно з відомостями виписки по рахунку клієнта від 25 липня 2023 року, неодноразово відбувалось збільшення встановленого відповідачу кредитного ліміту, надані транш згідно Додаткової угоди до Кредитного договору (а.с. 35-48).

25.07.2023 між первісним кредитором та ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" (після зміни назви - ТОВ "СВЕА ФІНАНС") було укладено Договір Факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитними договорами № Р99.00505.004996011 від 07.03.2019 та № С-505-0 від 11.04.2019 у загальному розмірі 100073,23 грн (а.с. 49-58).

Із платіжної інструкції № 9217 від 26.07.2023 вбачається, що ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" (після зміни назви - ТОВ "СВЕА ФІНАНС") здійснило оплату фінансування за договором факторингу № 01.02-31/23 від 25.07.2023, перерахувавши на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» грошові кошти у сумі 11 963 508 грн (а.с. 63).

Рішенням єдиного учасника ТОВ "РОСВЕН ІНВЕТ УКРАЇНА" від 25.03.2024 № 1 змінено назву товариства з ТОВ "РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА" на ТОВ "СВЕА ФІНАНС" (а.с. 72-73).

Згідно з розрахунком заборгованості ТОВ "СВЕА ФІНАНС", заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № Р99.00505.004996011 від 07.03.2019 становить 24091,86 гривень, та складається з основного боргу 9954,90 грн, заборгованості за процентами 3819,10 грн, заборгованості за іншими процентними платежами 10 317,86 грн; за кредитним договором № С-505-0 від 11.04.2019 заборгованість становить 75981,37 гривень, та складається з основного боргу 29767,88 грн, заборгованості за процентами 46213,49 грн.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК.

За нормою ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст.509 ЦК України передбачено, що зобов`язання є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлений договором.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений строк повернення частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Отже відповідно до положень ч.1 ст.1048 та ч.1 ст.1050 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором.

При цьому згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином згідно з нормами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється належним виконанням.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України факторинг (фінансування під уступку права грошової вимоги) одна сторона (клієнт) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження іншої сторони (фактора) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Судом встановлено, що на виконання умов вказаних вище кредитних договорів АТ «Ідея Банк» видало ОСОБА_1 обумовлені суми кредиту в повному обсязі.

Однак відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов договорів, сплачуючи поточні помісячні платежі з простроченням або не сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини щодо укладення між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» договору факторингу №01.02-31/23, який у встановленому порядку не оспорювався та є чинним, а також приписи статті 204 ЦК України про презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, позивач ТОВ «Свеа Фінанс» вважається таким, що у встановленому законом порядку набув права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитними договорами: №Р99.00505.004996011 від 07.03.2019 та № С-505-0 від 11.04.2019 на тих самих умовах і в тому обсязі, які існували на момент переходу прав, а відтак є належним кредитором у зобов`язанні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 належним чином оформлені та документально підтверджені кредитні зобов`язання за кредитними договорами: № Р99.00505.004996011 від 07.03.2019 та № С-505-0 від 11.04.2019, а також, що ТОВ «Свеа Фінанс» за дійсним договором факторингу № 01.02-31/23 від 25 липня 2023 року довело наявність у нього права на стягнення з відповідачки на свою користь заборгованості за цими кредитним договорами у судовому порядку, оскільки всупереч умов кредитних договорів відповідач не здійснила своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується із фактичним розміром та складовими заборгованості за цими двома кредитними договорами з таких підстав.

Так, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором № Р99.00505.004996011 від 07.03.2019 станом на дату подачі позову, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Свеа Фінанс» складає: заборгованість за основним боргом- 9 954,90 грн, за відсотками 3 819,90, за іншими процентними платежами 10 317, 86 грн.

Паспортом споживчого кредиту, який є частиною кредитного договору № Р99.00505.004996011 від 07.03.2019, передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за обслуговування кредиту, яка складає 2,50 % від початкової суми кредиту (а.с.14-15).

Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена в у відповідному графіку платежів до кредитного договору (а.с.16).

Разом з тим, 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення ч.ч.1, 2, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»)

Положеннями кредитного договору №Р99.00505.004996011 від 07.03.2019передбачено, що банк надавав позичальнику кредити на поточні потреби.

Таким чином, з урахуванням п.11 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування», зазначений кредитний договір відноситься до споживчого кредиту.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, однак вказаний Закон розмежовує платність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

На виконання вимог п.4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року №49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність постанова Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст.11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

З урахуванням наведеного, встановлені положеннями кредитного договору № Р99.00505.004996011 від 07.03.2019 (паспортами до них) щомісячну плату за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемними в силу закону.

Таким чином, включення банком до суми заборгованості за договором складової заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав, оскільки встановлення всупереч вимогам нормативно-правових актів цих невиправданих платежів спрямоване на незаконне заволодіння грошовими коштами фізичної особи - споживача, як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах.

У даному випадку апеляційний суд приймає до уваги, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 дійшла висновку, що визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Однак суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.263, 264 ЦПК України на вказані вище вимоги закону, правові висновки Верховного Суду і фактичні обставини справи належної уваги не звернув, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про включення до загального розміру заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Р99.00505.004996011 від 07.03.2019 відсотків за обслуговування кредитів.

Тому у даному випадку, беручи до уваги надані позивачем розрахунки заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № Р99.00505.004996011 від 07.03.2019, визначені в ньому суми комісій за обслуговування кредитів у розмірі 10 317, 86 не може бути включеними до загального розміру заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням встановлених вище обставин, а також враховуючи, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні стягнув із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фанас» не конкретизований, а загальний розмір заборгованості по обох кредитних договорах у сумі 100073, 23 грн, що унеможливлює залишення рішення суду без змін у певній частині, колегія суддів вважає, що рішення суду не може бути залишене в силі та відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ТОВ «Свеа Фінанс», стягнувши з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Свеа Фанас» заборгованість за кредитним № Р99.00505.004996011 від 07.03.2019 в загальному розмірі 13 774 грн , а також заборгованість за кредитним договором № С-505-0 від 11.04.2019 заборгованість у розмірі 75981,37 грн, а всього 87 755, 37 грн.

У задоволенні позовних вимог ТОВ «Свеа Фінанс» в частині стягнення інших процентних платежів, що є комісією за обслуговування кредитів, слід відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги ТОВ «Свеа Фінанс» задоволено частково (89,68%), тому судовий збір за подачу позовної заяви підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс» 2172,40 грн.

Оскільку апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 332,38 грн підлягає стягненню з ТОВ «Свеа Фінанс». на користь ОСОБА_3 .

Шляхом взаємозаліку зазначених сум судового збору з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Свеа Фінанс підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1839,58 грн (2172,40-332,38).

Керуючись ст.ст.367,368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384,389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Поліщука Олега Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2025 року змінити в частині визначеного судом розміру заборгованості.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» заборгованість за Кредитними договорами № Р99.00505.004996011 від 07.03.2019 та № С-505-0 від 11.04.2019 у загальному розмірі 87 755 (вісімдесят сім тисяч сімсот п`ятдесят п`ять) грн 37 коп.

У задоволені позову в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» судовий збір в розмірі 1839 (одна тисяча вісімсот тридцять дев`ять) грн 58 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 04.11.2025.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді Н.П.Пилипчук

О.В.Маміна