Номер провадження 2/754/4714/25
Справа №754/6053/25
03 листопада 2025 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого судді Скрипки О.І.
при секретарі Моторенко К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, -
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини.
Позовні вимоги позивач мотивує тим, що Деснянським районним судом м.Києва видано виконавчий лист у справі № 2-5471 від 12.20.2011 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01.09.2011 року та до досягнення дитиною повноліття. Вказаний виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Оболонському відділі державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).
Як зазначає позивач, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 19.03.2025 року, виданого головним державним виконавцем Стужук П.П., заборгованість відповідача по сплаті аліментів з 01.09.2011 року по лютий 2025 року становить 532 413,75 грн.
Посилаючись на викладені обставини та положення ст.196 СК України, позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини у розмірі 531 413,75 грн.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 19.05.2025 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 15.07.2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_4 не з`явився, надавши суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач та його представник Шеремет М.П. в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, правом на подання відзиву не скористались.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача та його представника на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи, проти чого не заперечував представник позивача у своїй заяві.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, на виконанні в Оболонському відділі державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5471 від 12.10.2011 року, виданого Деснянським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 01.09.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем Стужук П.П. 19.03.2025 року, станом на 28.02.2025 року відповідач мав заборгованість зі сплати аліментів в загальному розмірі 532 413,75 грн. внаслідок несплати аліментів з часу їх призначення.
Позивач просить задовольнити її вимоги та стягнути з відповідача неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дитини, посилаючись на положення ст.196 СК України.
Суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду з огляду на наступне.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках,що регламентовано ч. 1 ст. 13 ЦПК України
Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1,6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).
Відповідно до частини другої статті 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України, батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).
Згідно ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але неї більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України. "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.
Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі№ 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бутисплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Виходячи з вищенаведеного, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
Як вбачається з матеріалів справи, а також визнано та не оспорено самими сторонами, відповідач знав та не міг не знати про свій обов`язок сплати аліментів, однак з часу призначення аліментів одної плати не здійснив, наслідком чого стало виникнення заборгованості. Також, суми сплати аліментів та періоди їх сплати, вказані у розрахунку державного виконавця, не оспорювалися сторонами.
Однак, незважаючи на обізнаність про суть даної справи, належне повідомлення про час та місце розгляду справи, доступ до матеріалів справи, ані відповідач, ані його представник відзив чи заперечення на позовну заяву не надали, з жодними клопотаннями про долучення чи витребування доказів на спростування позовних вимог не звертались, розрахунок пені належним чином не оспорювали та не спростовували, відсутність вини відповідача у несплаті аліментів не довели.
Таким чином, належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів, з розрахунку щомісячної суми необхідної до сплати, про яку відповідач знав, матеріали справи не містять. Зважаючи на вказане слід констатувати, що відповідачем вини у неналежному виконанні рішення суду та виникненні згаданої заборгованості не спростовано, жодних доказів поважності причин виникнення заборгованості не наведено та не представлено.
Таким чином, оскільки відповідач мав перед позивачем заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.09.2011 року по 28.02.2025 року станом на час подання позову у розмірі 532 413,75 грн., то суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати останніх за вказаний період, однак не більше суми заборгованості, про що йдеться у ст. 196 СК України, а також в межах заявлених позивачем вимог.
За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню неустойка, нарахована за вказаний період у розмірі 531 239,67 грн., що не перевищує 100 відсотків заборгованості за аліментами за спірний період та відповідає заявленим вимогам.
Згідно частини першої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку задоволення позовних вимогта стягує з відповідача на користь позивача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 531239,67 грн.
Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1211,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 19, 81, 141, 223, 258-260, 263-265, 280-289 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , неустойку (пеню) за прострочеггя сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 531 239,67 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: