Справа № 463/5991/23
Провадження № 2/463/428/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Нора Н.В.

за участю секретаря Заверухи О.Б.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути із Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «ІНТЕР- ПОЛІС» (адреса: 01033, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 69; ЄДІРОУ 19350062) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКП: НОМЕР_1 ) страхове відшкодування в розмірі 130 000 грн 00 коп.; стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошові кошти в розмірі 80 747 грн. 63 коп., з яких 46 450 грн 76 коп. - витрати на ремонт тз, 1 296 грн. 00 коп. - витрати на огляд автомобіля, 13 000 грн. 87 коп. - витрати на оренду іншого автомобіля, 20000 грн. 00 коп. моральна шкода; стягнути понесені позивачем судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що Личаківським районним судом м. Львова 27 квітня 2023 року винесено постанову у справі № 461/2495/23 про притягнення Відповідача-1 до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 15.12 ПДР України, якою встановлено, що в діях Відповідача-1 присутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУАП України, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

У вищезгаданій Постанові зазначається, що Відповідач-1 31 березня 2023 року о 10 год. 46 хв. за адресою м. Львів, вул. Лисенка, 23А, керуючи транспортним засобом марки «AUDI A4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не вжила необхідних заходів та допустила самовільний рух транспортного засобу, внаслідок чого автомобіль скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки "TOYOTA LAND CRUISER 200" р.н. НОМЕР_3 . Якнаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Власником транспортного засобу марки «AUDI A4», реєстраційний номер НОМЕР_4 , що був предметом вчинення дорожньо-транспортної пригоди, є Відповідач-1. Вищезгадана Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 07 травня 2023 року. Власником транспортного засобу марки "TOYOTA LAND CRUISER 200" р.н. НОМЕР_5 є Позивач, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Цивільно-правова відповідальність Відповідача-2 як власника наземного транспортного засобу страхована згідно з Договором (полісом) про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності часників наземних транспортних засобів № 209231888, укладеним між Відповідачем-1 та Відповідачем-2. Відповідно до Акта виконаних робіт №138942 від 28.04.2023 року, складеного на підставі договору №138942 від 20.04.2023 року, вартість запчастин та матеріалів, використаних для повного ремонту, а також вартість виконаних робіт по проведенню ремонту згаданого вище транспортного засобу марки "TOYOTA AND CRUISER 200" - сукупно становить 176 450 грн 76 коп. Зазначає, що вказана вище сума коштів, а також вартість здійснення необхідного огляду транспортного засобу були оплачені позивачем в повному обсязі, що підтверджується відповідними рахунками-фактурами та відповідними квитанціями. Також вказує, що позивач звертався до відповідача-2 із повідомленням про ДТП в якому вказав усі необхідні дані про згадану вище транспортну пригоду та із заявою про виплату страхового відшкодування, натомість відповідач 2 належним чином на надіслане повідомлення не відреагував. Також внаслідок вчинення вказаного ДТП транспортний засіб марки "TOYOTA LAND CRUISER 200" позивача став непридатним для експлуатації і був зданий на ремонт, у зв?язку з чим Позивач був змушений для задоволення своїх повсякденних потреб та забезпечення реалізації своїх прав орендувати транспортний засіб марки "Toyota Corolla". Поряд з цим, Позивач був змушений зробити витрати на огляд транспортного засобу марки "TOYOTA LAND CRUISER 200" перед ремонтом. Так, Відповідач-2 не сплатив Позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 130 000 грн 00 коп., яку зобов?язаний був виплатити відповідно до положень Договору (полісу) про цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № 209231888, укладеного з Відповідачем-1. Поряд з цим, обов?язок сплати решти суми, а саме - 80 747 грн. 63 коп. (загальна сума від 46 450 грн 76 коп. - витрати на ремонт, 1296,00 грн. витрати на огляд автомобіля, 13000,00 витрати на оренду іншого автомобіля, 20000,00 грн. моральна шкода) покладається на відповідача 1.

Представником відповідача 2 було подано відзив, який мотивує наступним. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 66163,04 грн. з ПДВ. Всі операції з надання послуг із страхування, в тому числі пов?язані компенсаціє страховиком збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об?єктом оподаткування ПДВ. В зв?язку з чим, за загальним правилом, як при визначенні розмір страхових платежів, так і при визначенні розміру матеріального збитку чи страхової виплат підлягаючої до відшкодування страхувальнику чи безпосередньо потерпілій особі (пун» 36.4 статті 36 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), податок на додану вартість не нараховується окремим рядком не виділяється та страховики не є платниками ПДВ по таким операціям. Отже, розмір страхового відшкодування розраховується на підставі звіту та становить суму відновлювального ремонту з урахування зносу на змінені деталі та вирахування ПДВ у разі ненадання доказів проведення ремонту транспортного засобу. Таким чином, ПрАТ СК «Інтер-Поліс» було зменшено розмір відшкодування на суму ПДВ та сплачено кошти у розмірі 58 897,78 грн. Отже, керуючись даними статтями потерпіла особа отримує право на самостійний вибір оцінювача тільки у разі якщо представник Страховика не з`явився у визначений строк. Таким чином, є наданий висновок є неналежним доказом.

Представником позивача було подано відповідь на відзив, який мотивує наступним. законодавство у сфері відшкодування шкоди, спричиненої ДТП, чітко закріплює випадки, коли враховується коеєфіцієнт фізичного зносу транспортного засобу. Таке питання врегульовано Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонд державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092. Згідно п. п. 7.38 вказаної Методики значення Ез (позначення коефіцієнту фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників КТ3, строк експлуатації яких не перевишує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТ3; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД. З приводу цього зазначаємо про те, що транспортний засіб Позивача є легковою іномаркою (не належить до КТЗ країн СНД, тому його варто віднести до категорії "для інших легкових КТЗ". Враховуючи те, що цієї категорії транспортних засобів встановлено максимальний строк експлуатації 7 років, а роком випуску автомобіля Позивача є 2019 рік, стосовно цього автомобіля значення коефіцієнту фізичного зносу повинне прийматись таким, що дорівнює нулю. Єдиними винятками стосовно вказаного вище є випадки, передбачені п. 7.39 Методики. З приводу вказаних винятків звертає увагу суду на те, що: Транспортний засіб Позивача не експлуатувався в інтенсивному режимі, а його пробіг не є вдвічі більшим від нормативного пробігу; Транспортний засіб Позивача не перебував у ремонті до ДТП, не мав та не має корозії; Складові транспортного засобу Позивача не мали деформації до моменту ДТП;

Транспортний засіб Позивача не використовувався як таксі чи як авто спеціалізованого призначення, не застосувався поза дорогами загального користування. Відповідач-2 у своєму відзиві, всі операції з надання послуг страхування, в тому числі пов?язані компенсацією страхових збитків, понесених потерпілим при настанні страхового випадку, не є об?єктом оподаткування ПДВ. Таким чином, на думку Відповідача-2, розмір страхового відшкодування розраховується для Позивача з вирахуванням з цієї суми ПДВ, якщо Позивач не надає доказів фактичного проведення ремонту транспортного засобу. ????Однак, Позивач долучив до матеріалів справи разом із позовною заявою докази проведення оплати такого ремонту автомобіля в оплати ПДВ. ????Згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України об?єктом оподаткування ПІДВ є, зокрема, операції з постачання товарів та операції з постачання послуг, якими є замінені деталі транспортного засобу Позивача (товари) та проведені огляд і ремонт транспортного засобу Позивача (послуги). Таким чином, ТОВ "Сервісний центр "Діамант" абсолютно законно нараховано відповідні суми податку на вартість проведених робіт і замінених деталей. Також, звертаємо увагу суду на те, що Позивач, виходячи з цього, оплатив з урахуванням ПДВ вартість проведених ремонтних робіт, як і вартість огляду й деталей. Таким чином, є всі підстави для відшкодування вказаних витрат Відповідачем-2 у межах ліміту відповідальності страховика. Щодо посилання про те, що позивач не має права оцінювача та надавати власні докази розміру матеріальної шкоди зазначає наступне. Цивільне судочинство здійснюється на засаді змагальності сторін, згідно якої учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, в тому числі - права на подання до суду доказів і доведення у суді їх переконливості ( ст. ст. 12, 83 ЦПК України). Більше того, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України). Так, Позивач не згоден зі звітом оцінювача, який долучено Відповідачем-2 до матеріалів справи, а також не згоден з доводами Відповідача-2, які базуються на цьому звіті, про що йшла мова вище. Щодо посилання на неповідомлення Позивачем Відповідача-2 про проведення огляду транспортного засобу: ????Не погоджуємось із наведеними доводами Відповідача-2, оскільки такі не грунтуються на нормах закону. Ані Закон, ані інше законодавство України не передбачає обов?язку Позивача як потерпілого залучити страховика, яким є Відповідач-2, при огляді транспортного засобу на СТО. Щодо посилання Відповідача-2 на Акт огляду транспортного засобу № 34385, де було визначено перелік ушкоджень транспортного засобу, то з таким Актом Позивач не ознайомлювався і не підписував його.

Представником позивача подано клопотання про зменшення позовних вимог, просить стягнути із Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» (адреса: 01033, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 69; ЄДПРОУ 19350062) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) страхове відшкодування в розмірі 71 102 грн 11 коп.; стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошові кошти в розмірі 80 747 грн. 63 код., з яких 46 450 грн. 76 коп. - витрати на ремонт, 1 296 грн. 00 коп. - витрати на огляд автомобіля, 13 000 грн. 87 коп. - витрати на оренду іншого автомобіля, 20 000 грн. 00 коп. - моральна шкода; стягнути із Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» (адреса: 01033, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 69; ЄДПРОУ 19350062) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ;) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) витрати на кваліфіковану правову допомогу в розмірі 20 000 грн. 00 коп.; стягнути із Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» (адреса: 01033, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 69; ЄДПРОУ 19350062) та ОСОБА_3 (

АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1518 грн. 50 коп.

Представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, виклавши їх у такій редакції (в частині стягнення з ОСОБА_4 ): Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ;) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошові кошти в розмірі 105 219 грн. 76 коп., з яких 46 450 грн 76 коп. - витрати на ремонт, 1 296 грн. 00 коп. - витрати на огляд автомобіля, 37 473 грн. 00 коп. - витрати на оренду іншого автомобіля та витрати на паливо, 20 000 грн. 00 коп. - моральна шкода. Зарахувати раніше сплачений судовий збір (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог) в оплату заяви про уточнення позовних вимог.

В судове засідання з`явився представник позивача, інші учасники справи у судове засідання не з`явились, були належним чином повідомлені про причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що Личаківським районним судом м. Львова 27 квітня 2023 року винесено постанову у справі № 461/2495/23 про притягнення Відповідача-1 до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 15.12 ПДР України, якою встановлено, що в діях Відповідача-1 присутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУАП України, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

У вищезгаданій Постанові зазначається, що Відповідач-1, 31 березня 2023 року о 10 год. 46 хв. за адресою м. Львів, вул. Лисенка, 23А, керуючи транспортним засобом марки «AUDI A4», реєстраційний номер НОМЕР_2 , не вжила необхідних заходів та допустила самовільний рух транспортного засобу, внаслідок чого автомобіль скоїв наїзд на припаркований автомобіль марки "TOYOTA LAND CRUISER 200" р.н. НОМЕР_3 . Як наслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Власником транспортного засобу марки «AUDI A4», реєстраційний номер НОМЕР_4 , що був предметом вчинення дорожньо-транспортної пригоди, є Відповідач-1. Вищезгадана Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 07 травня 2023 року.

Власником транспортного засобу марки "TOYOTA LAND CRUISER 200" р.н. НОМЕР_5 є Позивач, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Цивільно-правова відповідальність Відповідача-2 як власника наземного транспортного засобу страхована згідно з Договором (полісом) про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності часників наземних транспортних засобів № 209231888, укладеним між Відповідачем-1 та Відповідачем-2.

Відповідно до Акта виконаних робіт №138942 від 28.04.2023 року, складеного на підставі договору №138942 від 20.04.2023 року, вартість запчастин та матеріалів, використаних для повного ремонту, а також вартість виконаних робіт по проведенню ремонту згаданого вище транспортного засобу марки "TOYOTA AND CRUISER 200" - сукупно становить 176 450 грн 76 коп.

Відповідно до висновку експерта № 15/25 від 28.03.2025 року вбачається, що лакофарбове покриття кузова досліджуваного автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200 4.5TDi 6AT 249HP 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_5 , захищене прозорою плівкою, про що свідчать покази товщиноміра Profiline TG-8878, зображені на світлинах фототаблиць Додатку №1. Ремонтні роботи складових кузова досліджуваного автомобіля TOYOTA LAND CRUISER 200 45TDi 6AT 249HP 2019 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 до ДТП 31.03.2023 року не проводилися.

Так, згідно з пунктом 4 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик.

Стаття 27 Закону України «Про страхування» та стаття 993 ЦК України передбачає перехід права вимоги до страховика, де перехід фактично означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

У деліктному зобов`язанні право вимоги до винної особи у особи, що відшкодувала шкоду потерпілому, виникає у порядку статті 1191 ЦК України. У спірних (страхових) відносинах застосуванню підлягають норми статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України, які визначають спеціальний порядок переходу прав вимоги до винної особи від страхувальника (потерпілого) до страховика, що відшкодував шкоду потерпілому - суброгацію.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності та договір добровільного комплексного страхування транспортних ризиків, за якими страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування при настанні цивільно-правової відповідальності страхувальника та/або особи, відповідальність якої застрахована, такий страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання взяв на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду.

У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, страховик відповідача (Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки, утім відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Суд бере до уваги клопотання представника позивача про зменшення позовних вимог у зв`яку з частковою виплатою Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» страхового відшкодування в сумі 58897,89 грн., у зв`язку із чим з відповідача -2 підлягає стягненню доплата страхового відшкодування у вигляді різниці що становить 71102,11 грн. з розрахунку: 130000,00 (максимальна сума зобов`язання страховика) - 58897,89 (сума часткової сплати страхового відшкодування).

З приводу позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 105 219 грн. 76 коп., з яких 46 450 грн 76 коп. - витрати на ремонт, 1 296 грн. 00 коп. - витрати на огляд автомобіля, 37 473 грн. 00 коп. - витрати на оренду іншого автомобіля та витрати на паливо, 20 000 грн. 00 коп. - моральна шкода, суд приходить до наступного висновку.

Частина 1 статті 22 ЦК України встановлює, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Разом з тим, ч. 3 ст. 22 ЦК України встановлює, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України встановлює, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.20 Закону України «Про страхування», страховик зобов?язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

За змістом п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи.

Зазначене також вбачається із висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 04.07.2018 р. по справі 755/18006/15-ц, де зазначено, що уклавши договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов?язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Згідно з ст. 29 Закону, у зв?язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов?язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов?язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, враховуючи положення ст. 29 Закону та ст. 1194 ЦК України, винуватець відповідає за завдану шкоду, якщо вона перевищує міру відповідальності страховика або належить до сум, які страховик не повинен відшкодовувати.

Зазначене також вбачається з абз. 124 постанови Верховного Суду від 22.02.2022 у справі № 201/16373/16-ц де суд зазначив, що: «124. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика не виник обов?язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов?язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV)».

До такого ж правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: від 16.10.2023 по справі №715/2489/22; від 16.11.2022 по справі №335/2566/18; від 09.11.2022 по справі №212/7628/21; від 09.11.2022 по справі №366/2985/19; від 17.08.2022 по справі №752/11128/18; від 17.08.2022 по справі №761/15232/18; від 06.07.2022 по справі №442/3107/21; від 29.06.2022 по справі №489/4987/19; від 08.06.2022 по справі №757/20129/16-ц; від 08.06.2022 по справі № 756/11809/18.

Також Верховний Суд у постанові від 02.12.2015 по справі №6-691цс 15 зазначив про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей.

Оскільки розміру страхового відшкодування Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС» не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку з встановленням законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку, тобто, відповідачем у розмірі 46 450 грн 76 коп.

Статтею 1167 ЦК України передбачено загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відтак в силу дії п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України обов`язок відповідача (як володільця транспортного засобу) щодо відшкодування моральної шкоди має місце незалежно від наявності його вини у вчиненні ДТП.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Аналогічну правову позицію висловив і Верховний Суд України у постанові №6-145цс12 від 05.12.2012 року.

Відповідно до ч.1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену небезпеку завдання шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Оскільки зазначена норма не містить вичерпного переліку видів джерел підвищеної небезпеки (видів підвищеної небезпечної діяльності), суд, беручи до уваги особливі властивості предметів, речовин або інших об`єктів, що використовуються в процесі діяльності, має право визнати джерелом підвищеної небезпеки також й іншу діяльність. До цих особливих властивостей слід відносити створення підвищеної ймовірності завдання шкоди через неможливість повного контролю за ними з боку людей.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч.4 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом ВС України, моральна шкода може полягати у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, при настанні інших негативних наслідків.

Приймаючи рішення про стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди, суд зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Позивача став непридатним до експлуатації і був зданий у ремонт. Внаслідок тимчасової відсутності транспортного засобу Позивач був змушений для задоволення своїх повсякденних потреб та забезпечення реалізації своїх прав орендувати транспортний засіб марки "Toyota Corolla". Це викликало необхідність по-новому організувати своє звичне життя. Відтак, у зв?язку ДТП звичний устрій життя Позивача був змінений, що завдало йому значних незручностей, виходячи з міркувань розумності, співрозмірності та справедливості, з урахуванням того, що моральна шкода відшкодовується не з метою збагачення, а носить компенсаційний характер завданим стражданням, приходить до висновку, про стягнення на користь позивача моральної шкоди, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він пережив та переживає на даний час.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року.

Враховуючи наведене вище, виходячи з підстав пред`явлення позову, а також обов`язку Відповідача 1, ОСОБА_3 , відшкодувати моральну шкоду, суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 20000,00 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 1 296 грн. 00 коп. - витрати на огляд автомобіля, 37 473 грн. 00 коп. - витрати на оренду іншого автомобіля та витрати на паливо, то суд дійшов такого висновку.

На підтвердження понесених витрат позивач додає наступні докази: рахунок-фактуру № ДМО00 47329 від 10 квітня 2023 р. на суму 1 296,00 грн. з ПДВ; квитанцію про оплату коштів від 10 квітня 2023 р. на суму 1 296,00 грн. з ПДВ; квитанцію про оплату пального на суму 1973,00 грн.; копію договору № 854458301 про оренду транспортного засобу з актом технічого стану; копію інвойсу № 5066 від 28 квітня 2023 року на оплату за оренду авто; квитанції про оплату оренди автомобіля на суму 27000,00 грн. та 8500,00 грн.

Згідно приписів ст. 1194 ЦК України передбачено особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином, суд погоджується доводами позивача про те, що вартість оренди автомобіля, витрати на огляд автомобіля, витрати на паливо є матеріальними збитками отриманими в результаті ДТП, які мають бути стягненні з ОСОБА_3 , як винуватця ДТП.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. ч. 4-6 цієї статті, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час розгляду цивільної справи № 753/15687/15-ц (постанова від 14.11.2018р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Крім того, у рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Враховуючи положення статті 28 Правил адвокатської етики (затверджені Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

За своєю юридичною природою, договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, зміст якого розкривається главою 63 ЦК України і за загальним правилом, перед його укладенням сторони користуються свободою розсуду щодо визначення його умов, однак з врахуванням, серед іншого, вимог розумності та справедливості (ст. ст. 6, 627 ЦК України).

Процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, відтак, навіть фіксованість гонорару у договорі не є безумовним обов`язком суду стягнути такий.

Згідно з матеріалами справи професійна правнича допомога надана позивачу на підставі договору про надання правової допомоги від 29.05.2023 року, підтверджується детальним розрахунком компенсації витрат на професійну правничу допомогу надану позивачу адвокатом Цибаком О.В., актом приймання передачі № 102525 від 16 жовтня 2025 року.

Беручи до уваги вищенаведене, враховуючи складність справи та виконаних адвокатом робіт і наданих послуг, час, витрачений адвокатами на надання послуг та обсяг таких послуг, а також значення справи для відповідача, з врахуванням таких засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, суд дійшов висновку, що з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню витрати на правову допомогу у сумі 20000,00 грн. в рівних частинах з кожного.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Між позивачем та судовим експертом було укладено договір № 15/25 від 28.03.2025 року про виконання транспортної-товарознавчої експертизи.

Згідно з актом виконаних робіт № 15 від 02.04.2025 р. вартість послуг становить 6000,00 грн.

Таким чином, з відповідача -2, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія «ІНТЕР-ПОЛІС», на користь позивача необхідно стягнути судові витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 6000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору 1518,50 грн. в рівних частинах з кожного.

Керуючись ст.ст. 2, 81, 82, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» про відшкодування шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти в сумі 105219, 76 грн., з яких: 46450, 76 грн. витрати на ремонт автомобіля; 1296,00 грн. витрати на огляд автомобіля; 37473,00 грн. витрати на оренду іншого автомобіля, витрати на паливо; моральна шкода 20000,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» (місцезнаходження: вул. Володимирська, 69, м.Київ, ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму страхового відшкодування - 71102, 11 грн.; 6000,00 грн. - витрати на проведення транспортно - товарознавчої експертизи.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» (місцезнаходження: вул. Володимирська, 69, м.Київ, ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн. в рівних частинах з кожного.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інтер-Поліс» (місцезнаходження: вул. Володимирська, 69, м.Київ, ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1518,50 грн. в рівних частинах з кожного.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 20.10.2025 року.

Суддя Нор Н.В.