Провадження № 22-ц/811/760/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 січня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

30.10.2024 року ТОВ «КЛТ Кредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1245, укладеним 26.11.2023 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «КЛТ Кредит», у розмірі 50666 грн заборгованості за відсотками по кредиту за період з 26.11.2023 року по 29.09.2024 року, що нараховані відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5 % річних), та судові витрати.

Позов позивач обгрунтовував тим, що 26.11.2023 року між ТзОВ «КЛТ Кредит» та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://kltkredit.com.ua) укладено електронний договір № 1245, згідно якого кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит на наступних умовах: сума кредиту 4700 грн; строк кредитування 365 днів; фіксована процентна ставка у розмірі 3,5 % на день (1277,5 % річних). ТзОВ «КЛТ Кредит» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного договору. Однак, відповідач всупереч умовам кредитного договору порушила взяті на себе зобов`язання, не повернула кредитні кошти позивачу, а також не виконала в повному обсязі всі інші покладені на неї грошові зобов`язання перед кредитодавцем. Станом на 29.09.2024 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 50666 грн за відсотками по кредиту. Просив позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» заборгованість за відсотками в розмірі 29046 грн по кредитному договору № 1245 від 26.11.2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» судовий збір у розмірі 3028 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Рішення суду оскаржило ТзОВ «КЛТ Кредит».

Вважає оскаржуване рішення суду в частині незадоволених позовних вимог незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначав, що кредитний договір № 1245 від 26.11.2023 року був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://kltcredit.com.ua/. Відповідач зареєструвався на веб-сайті позивача в мережі Інтернет https://monetka.ua, пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту), підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. При цьому, правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті https://kltcredit.com.ua/. Зазначав, що укладення відповідачем з позивачем договору № 1245 від 26.11.2023 року це право, а не обов`язок відповідача, яке було реалізовано на власний розсуд позичальником, який є вільним у своєму виборі. Крім того, будь-які зміни до умов договору № 1245 від 26.11.2023 року не вносилися. Кредитні кошти були відправлені відповідачу 26.11.2023 року на платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану AT «КБ «ПРИВАТБАНК», що підтверджується платіжним чеком.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції не врахував, що у межах строку кредитування відповідач зобов`язаний сплачувати позивачу проценти. Починаючи з 27.11.2023 року, відповідач має обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, однак в порушення зобов`язань не сплачує її. Відповідач своєчасно не сплатив нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, внаслідок чого виникла заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, починаючи з 22.12.2023 року, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Крім того, вважав, що за договорами про споживчий кредит, які укладатимуться зі споживачами після набрання чинності Законом № 3498-ІХ, в тому числі строк кредитування за якими триватиме після 21.08.2024 року, денна процента ставка повинна розраховуватися на дату укладення договору про споживчий кредит з урахуванням законодавчих обмежень, встановлених саме на дату укладання такого договору. Оскільки зміни до кредитного договору, укладеного з відповідачем, не вносились (додаткові договори щодо продовження строку дії та інших умов не укладались), то відповідно правові підстави для перерахунку денної процентної ставки відсутні. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит процентів, комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця (крім тих, які згідно із законом надаються безоплатно) для отримання, обслуговування і повернення кредиту. Відповідач перед укладенням кредитного договору ознайомився з Паспортом споживчого кредиту, в якому його було повідомлено про основні умови кредитування, а саме суму кредиту, розмір процентної ставки, строк користування кредитом, розмір щомісячного платежу, тощо. Підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зокрема, щодо сплати процентів, розмір яких визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору. Більше того, кредитний договір або його окремі положення недійсними не визнано, отже умови договору, в тому числі і щодо сплати відсотків, є обов`язковими для виконання позичальником.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У пункті 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Таким чином, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Із системного аналізу положень зазначеного вище закону вбачається, що з урахуванням особливостей електронного договору його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного цифрового підпису позичальника лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно положень ст. 1049 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначено Законом України «Про споживче кредитування».

Статтею 1 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

Судом встановлено, що 26.11.2023 року між ТзОВ «КЛТ Кредит» та ОСОБА_1 укладено електронний кредитний договір № 1245 шляхом його підписання та додатку № 1 до нього одноразовим ідентифікатором 929922. Сторони узгодили істотні умови договору, зокрема, суму кредиту - 4700 грн; строк кредитування 365 днів; фіксовану процентну ставку у розмірі 3,5 % на день (1277,5 % річних).

26.11.2023 року позивач здійснив перерахування коштів відповідачу у розмірі 4700 грн відповідно до умов кредитного договору, що підтверджується квитанцією № 692229870 від 26.11.2023 року.

Таким чином, позивач повністю виконав свої зобов`язання за електронним кредитним договором № 1245 від 26.11.2023 року.

При цьому, ОСОБА_1 договірні зобов`язання за кредитним договором № 1245 від 26.11.2023 року належним чином не виконувала, що призвело до виникнення у неї заборгованості за цим договором.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 (щоденні нарахування і погашення) за договором № 1245 від 26.11.2023 року станом на 29.09.2024 року загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 50666 грн за відсотками по кредиту, які нараховані за період з 26.11.2023 року по 29.09.2024 року відповідно до п. 1.2 Кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5 % річних).

Задовольняючи частково позов ТзОВ «КЛТ Кредит», суд першої інстанції виходив з того, що 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 року, та яким внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема ч. 5 ст. 8, згідно якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.Положення частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки вводяться в дію поетапно. Так, пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів - 2,5 %, протягом наступних 120 днів - 1,5 %. При цьому, надавачі фінансових послуг, яким зокрема є позивач, зобов`язувалися привести свою діяльність у відповідність до зазначених вище змін. Однак, позивач незважаючи на те, що кредитний договір № 1245 від 26.11.2023 року, який укладено після прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ та продовжив свою дію після 24.12.2023 року, оскільки такий укладено між сторонами на строк до 25.11.2024 року, не привів свою діяльність, а також умови укладених ним договорів у відповідність до вимог чинного законодавства в частині нарахування щоденної процентної ставки і продовжив після 25.12.2023 року нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 3,5 % на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки, визначений законом. Враховуючи наведене, суд вважав зазначені вище дії позивача такими, що безумовно порушували права відповідача порівняно з іншими споживачами фінансових послуг, а положення кредитного договору в частині нарахування з 25.12.2023 року щоденної відсоткової ставки у розмірі 3,5 % на день такими, що значно перевищують встановлений максимальний розмір денної процентної ставки за кредитним договором у розмірі 1 %. Таким чином, за період 25.12.2023 року по 22.04.2024 року (120 днів) позивач, виходячи з розміру кредиту 4700 грн, мав право для нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом у розмірі 117 грн 50 коп. на день (2,5%), а тому розмір заборгованості відповідача по сплаті відсотків за вказаний вище період, право на стягнення яких має позивач, становить 14100 грн (120 днів * 117 грн. 50 коп.).За період з 23.04.2024 року по 20.08.2024 року (120 днів) позивач, виходячи з розміру кредиту 4700 грн, мав право для нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом у розмірі 70 грн 50 коп. на день (1,5%), а тому розмір заборгованості відповідача по сплаті відсотків за цей період, право на стягнення яких має позивач, становить 8460 грн (120 днів * 70 грн. 50 коп.).За період з 21.08.2024 року по 29.09.2024 року (в межах позовних вимог) - 40 днів, позивач, виходячи з розміру кредиту 4700 грн, мав право для нарахування відповідачу відсотків за користування кредитом у розмірі 47 грн на день (1%), а тому розмір заборгованості відповідача по сплаті відсотків за вказаний вище період, право на стягнення яких має позивач, становить 1880 грн (40 днів * 47 грн). Відтак, суд прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками по кредиту у розмірі 29046 грн (4606 грн + 14100 грн + 8460 грн + 1880 грн).

З таким висновком суду колегія суддів погоджується повністю, оскільки такий відповідає матеріалам справи та вимогам Закону України «Про споживче кредитування», положення якого підлягають обов`язковому застосуванню до даних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують. Підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 27 жовтня 2025 року.

Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ Кредит» залишити без задоволення.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра