ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9226/25 Справа № 203/6686/24 Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря судового засідання Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мандзюк Ольга Дмитрівна, на рішення Центрального районного суду м.Дніпра від 03 липня 2025 року у складі судді Єдаменка С.В. у цивільній справі № 203/6686/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся через суд з позовом, пред`явленим до ОСОБА_2 , на предмет поділу спільного майна подружжя, в якому просить визнати спільним майном подружжя автомобіль марки «MAZDA 3», 2016 року випуску, об`єм двигуна - 1496 CM, VIN-код НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , та автомобіль марки «BMW 5281 GT», 2017 року випуску, об`єм двигуна - 1997 см. куб., VIN- код НОМЕР_3 , р.н. НОМЕР_4 , стягнувши з відповідачки на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості автомобіля марки «MAZDA 3», 2016 року випуску, об`єм двигуна - 1496 СМ, VIN-код НОМЕР_1 , в сумі 320 944,22 грн, та виділивши вказаний автомобіль у власність відповідачки, а також стягнувши з відповідачки на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частку ринкової вартості автомобіля марки «BMW 5281 GT», 2017 року випуску, об`єм двигуна - 1997 см. куб., VIN-код НОМЕР_3 , в сумі 450 222,30 грн, виділивши вказаний автомобіль у власність відповідачки; стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по справі.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 19 червня 2010 року позивач зареєстрував шлюб з відповідачкою, який рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року було розірвано. За час перебування у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти ними було придбано наступне майно: житлова квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 94,9 кв.м. (зареєстровано по 1/2 на кожного з подружжя); машино-місце АДРЕСА_2 (зареєстровано по 1/2 на кожного з подружжя); приміщення комори № 11К за адресою: АДРЕСА_3 (зареєстрована на позивача); транспортний засіб марки «MAZDA 3», 2016 року випуску, об`єм двигуна - 1496 CM, VIN-код НОМЕР_1 ; транспортний засіб марки «BMW 5281 GT», 2017 року випуску, об`єм двигуна - 1997 см. куб., VIN-код НОМЕР_3 ; інше рухоме майно побутового характеру. Право власності на обидва автомобілі зареєстровано за відповідачкою. Після розлучення позивач продовжував користуватися транспортним засобом марки «BMW 5281 GT», а відповідачка постійно користувалася і продовжує користуватися транспортним засобом марки «MAZDA З». На теперішній час відповідачка повністю позбавила позивача права користування, зокрема, автомобілями. Сторони по справі не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна у вигляді автомобілів, враховуючи, що обидва автомобілі фактично знаходяться у відповідачки, що порушує майнові права позивача у спільному майні подружжя та який згоден на отримання грошової компенсації у відповідності до своєї частки у спільному майні подружжя при поділі автомобілів.

Рішенням Центрального районного суду м.Дніпра від 03 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 до ОСОБА_2 автомобіль марки «MAZDA 3», 2016 року випуску, об`єм двигуна - 1496 CM, VIN-код НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 зареєстрований за ОСОБА_2 , та автомобіль марки «BMW 5281 GT», 2017 року випуску, об`єм двигуна - 1997 см. куб., VIN-код НОМЕР_3 , р.н. НОМЕР_4 , який, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_6 , зареєстрований за ОСОБА_2 .

В порядку розподілу спільного майна подружжя поділено рухоме майно наступним чином:

- визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на автомобіль марки «MAZDA 3», 2016 року випуску, об`єм двигуна - 1496 CM, VIN-код НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 , та припинено право спільної сумісної власності на нього;

- визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на автомобіль марки «BMW 5281 GT», 2017 року випуску, об`єм двигуна - 1997 см. куб., VIN-код НОМЕР_3 , р.н. НОМЕР_4 , та припинено право спільної сумісної власності на нього.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 4502,22 грн та витрати на проведення експертних досліджень в розмірі 5000 грн, а разом 9502,22 грн.

В решті позову - відмовлено (а.с.109-112).

Рішення суду мотивовано тим, що метою позивача в даній цивільній справі є поділ спільного сумісного майна подружжя у вигляді, зокрема, неподільних речей: автомобіль марки «MAZDA 3», 2016 року випуску, який знаходиться у фактичному користуванні ОСОБА_2 , та автомобіль марки «BMW 5281 GT», 2017 року випуску, який знаходився у фактичному користуванні ОСОБА_1 , а наразі знаходиться у ОСОБА_2 . Суд вважав, залишення неподільної речі у спільній власності не позбавить того із подружжя, хто фактично користується річчю, можливості це робити надалі, але інший із подружжя, який формально залишається співвласником, за відсутності окремої домовленості, фактично позбавляється можливості такого користування, впливу на долю речі, а також грошової компенсації. Спірні транспортні засоби набутті подружжям у власність під час шлюбу, що не заперечувалось сторонами по справі. Згода сторін щодо долі цих неподільних речей відсутня. За наявності у сторін двох транспортних засобів та за відсутності згоди подружжя щодо долі цих неподільних речей, з метою збалансування інтересів двох співвласників, суд вважав за доцільне поділити таке майно в натурі, виділивши кожному у власність по одному транспортному засобу. При вирішенні питання, який саме транспортний засіб має бути переданий у власність кожному з колишнього подружжя, суд виходив з пояснень учасників справи щодо фактичних відносин з користування транспортними засобами, які склались у них протягом тривалого часу.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Мандзюк О.Д. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати частково та ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути грошову компенсацію з ОСОБА_2 на його користь за 1/2 частку ринкової вартості автомобіля «MAZDA 3», 2016 року випуску у сумі 320 944,22 грн, та стягнути грошову компенсацію з ОСОБА_2 на його користь за 1/2 частку ринкової вартості автомобіля «BMW 5281 GT», 2017 року випуску у сумі 450 222,30 грн, а також стягнути з відповідачки на його користь судові витрати в розмірі 24 278,56 грн, що складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 19 278,56 грн та витратна проведення експертних автотоварознавчих досліджень у сумі 5000 грн, обґрунтовуючи це тим, що він, в силу ст. 70,71 Сімейного кодексу України, має право на отримання грошової компенсації у разі поділу неподільної речі, якими є у справі автомобілі, що фактично знаходяться у відповідачки та скаржник позбавлений можливості користуватись таким спільним майном подружжя. Доказів на спростування зазначеного скаржником розміру дійсної вартості легкових автомобілів відповідачкою не надавалось, при цьому судом першої інстанції, на думку скаржника, не враховано того факту, що ринкова вартість автомобілів є різною і відповідачка буде мати можливість стягувати з нього на свою користь різницю між ринковою вартістю автомобіля, що переданий судом скаржникові, та автомобілем, який залишився у неї. Скаржник вважає, що лише визначення грошової компенсації в даній справі не буде породжувати між сторонами нові судові спори (а.с.116-125).

Відповідачка ОСОБА_2 , своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалась та відзиву на апеляційну скаргу не подавала, але, в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не позбавляє розглядати апеляційну скаргу по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, 19 червня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ) було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_7 (а.с.12).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 липня 2024 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.13-14).

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалось сторонами по справі, що за період шлюбу ними було придбано наступне майно:

- транспортний засіб марки «MAZDA 3», 2016 року випуску, об`єм двигуна - 1496 CM, VIN-код НОМЕР_1 , р.н. НОМЕР_2 ;

- транспортний засіб марки «BMW 5281 GT», 2017 року випуску, об`єм двигуна - 1997 см. куб., VIN-код НОМЕР_3 , р.н. НОМЕР_4 .

Вищевказані транспортні засоби на праві власності належать відповідачці ОСОБА_2 , що підтверджується листом РСЦ ГСЦ МВС у Дніпропетровській та Запорізькій областях від 01 листопада 2024 року (а.с.18-19).

Відповідно до Висновку № 10069 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньоринкової вартості КТЗ від 04 листопада 2024 року середньоринкова вартість автомобіля марки Mazda 3, 2016 року виготовлення з об`ємом двигуна 1.5і, обладнаного автоматичною КП, в комплектації Touring, становить: 641888,45 грн (а.с.20-21).

Згідно Висновку № 10070 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню середньоринкової вартості КТЗ від 04 листопада 2024 року середньоринкова вартість автомобіля марки BMW 528і GT 2.0 (F07) 2017 року, обладнаного автоматичною КП, становить: 900 444,60 грн (а.с.23-24).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, застосовуючи норми ст. 57, 60, 63, 68, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, норми ст. 183, 316, 317, 319, 321, 355, 364, 365, 368, 370 ЦК України, прийшов до вірного висновку про те, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього зареєстровано лише за одним з подружжя, а у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом, з огляду на що зазначене у позові майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу по 1/2 частині кожному з подружжя на праві приватної власності. Однак, враховуючи, що обидва автомобілі знаходяться у фактичному користуванні відповідачки та позивач позбавлений можливості користуватись хоча б одним із них, зокрема, автомобілем BMW 528і GT 2.0 (F07) 2017 року, за фактичним порядком користування, який склався між подружжям в період шлюбу, тому суд першої інстанції, з дотриманням збалансування інтересів двох співвласників, вважає за доцільне поділити таке майно в натурі, виділивши кожному у власність по одному транспортному засобу, з чим у повній мірі погоджується і колегія суддів.

З`ясовуючи характер спірних правовідносин, враховуючи тривалий час користування позивачем автомобілем BMW 528і GT 2.0 (F07) 2017 року, що є спільною власністю подружжя, як і автомобіль Mazda 3, 2016 року, який знаходився і знаходиться у фактичному користуванні відповідачки та також є спільною власністю подружжя, суд першої інстанції правомірно вважав, що згода сторін щодо долі цих неподільних речей відсутня, а встановлення, для кого зі сторін спору майно, яке є предметом поділу, має більше значення, ніким із сторін не заявлялось, тому у визначенні порядку поділу суд першої інстанції керувався фактичними відносинами з користування транспортними засобами, які склались між сторонами протягом тривалого часу.

З такими встановленими фактичними обставинами та висновками суду першої інстанції повністю погоджується і колегія суддів.

Доводи скаржника щодо його згоди на отримання грошової компенсації у відповідності до його частки у кожному з автомобілів, що є спільною сумісною власністю подружжя, колегія суддів не може прийняти до уваги, адже в даному контексті фактичних обставин справи така згода не є обов`язковою, враховуючи наявність двох автомобілів у колишнього подружжя та порядок фактичного користування автомобілями, який склався між ними.

Також колегія суддів не бере до уваги доводи скаржника щодо знаходження у фактичному користуванні відповідачки обох автомобілів, що, на думку скаржника, є підставою для стягнення із неї на його користь грошової компенсації його частки у ринковій вартості обох автомобілів, оскільки, визначаючи виділ автомобіля BMW 528і GT 2.0 (F07) 2017 року у приватну власність скаржникові, суд першої інстанції правомірно зазначив, що при цьому поділі припиняється право спільної сумісної власності подружжя на цей автомобіль, та доводи скаржника щодо породження спорів з боку відповідачки зі стягнення з нього різниці вартості автомобіля не засновується на вимогах чинного законодавства.

З огляду на вищезазначене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку при визначенні порядку розподілу спільного майна подружжя, а інші доводи скаржника в апеляційній скарзі є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини даної справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону, оскільки висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами наявними в матеріалах справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому, в силу ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Мандзюк Ольга Дмитрівна залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м.Дніпра від 03 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 29 жовтня 2025 року.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна