Справа № 462/8521/25
УХВАЛА

05 листопада 2025 року м. Львів

Суддя Залізничного районного суду м. Львова Гедз Б.М., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , поданої адвокатом Швець Оксаною Петрівною, за участю заінтересованої особи: органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання особи недієздатною та призначення опікуна, -

встановив:

Представник ОСОБА_1 адвокат Швець О.АП. звернулась до суду із заявою, в якій просить визнати недієздатною гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; призначити опікуном ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Перевіривши матеріали заяви, судом встановлено, що така не відповідає вимогам, передбаченим Цивільним процесуальним кодексом України виходячи з такого.

Так, заява про визнання особи недієздатною повинна відповідати як загальним вимогам, передбаченим у ст. 175 ЦПК України, так і спеціальним, які містяться у ст. 297 ЦПК України.

У відповідності до вимог ст. 294, 296 ЦПК України справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб; заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами.

При цьому, п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України визначає, що заява повинна містити, зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Як встановлено із змісту заяви про визнання особи недієздатною у такій повністю відсутні відомості про заявника, яким як вбачається із аналізу змісту поданої заяви є ОСОБА_1 , натомість адвокат, яка звернулась до суду в його інтересах зазначає у заяві учасником справи лише себе, що не відповідає зазначеним вище вимогам ЦПК України.

Окрім цього, з огляду на те, що заява підписана та подана до суду представником заявника адвокатом Швець О.П., суд також звертає увагу на те, що з 18 жовтня 2023 року введено в дію Закон № 3200-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обов`язкової реєстрації та використання електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами» в частині внесення змін зокрема до Цивільного процесуального кодексу і передбачає, що наявність електронного кабінету в ЄСІТС є обов`язковою для: адвокатів, нотаріусів, державних та приватних виконавців, арбітражних керуючих, судових експертів; органів державної влади та інших державних органів; органів місцевого самоврядування; інших юридичних осіб (публічного права).

Частина 6 ст. 14 ЦПК України викладена у наступній редакції: адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Відповідно до внесених змін у процесуальному законодавстві подача позовної заяви, заяви про забезпечення позову, апеляційної та касаційної скарги особою, яка не зареєструвала електронний кабінет, але була зобов`язана це зробити має наслідком залишення цих документів без руху, а у разі невиправлення недоліків, тобто нереєстрації електронного кабінету, залишення таких заяв/скарг без розгляду.

Як вбачається із змісту поданої заяви про визнання особи недієздатною, така підписана адвокатом Швець О.П., яка діє від імені ОСОБА_1 на підставі ордеру про надання правничої (правової) допомоги, відтак є особою, яка відповідно до згаданих вище змін у процесуальному законі, зобов`язана зареєструвати свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, однак всупереч вимогам ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява не містить жодних відомостей щодо наявності у адвоката, якою подана така заява зареєстрованого в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі електронного кабінету.

Також, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, та представника органу опіки та піклування. З урахуванням стану здоров`я особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її участь у розгляді справи може відбуватися у режимі відеоконференції з психіатричного чи іншого лікувального закладу, в якому перебуває така особа, про що суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом із урахуванням стану її здоров`я.

Для визначення фактичної можливості такої особи з`явитися в судове засідання, а також про можливість особисто дати пояснення по суті справи у разі необхідності суд може призначити відповідну експертизу.

Однак, всупереч положенню ч. 1 ст. 299 ЦПК України заявником у заяві про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, визначено неправильний суб`єктний склад осіб, які беруть участь у справі, зокрема суд розглядає справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною за участю заявника, який бажає бути опікуном та заінтересованої особи. Всупереч наведеному особу, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною заявником не залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи.

Згідно ч. 5 ст. 175 ЦПК України позовна заява серед іншого повинна містити: виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно ч. 3 ст. 297 ЦПК України, у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Предметом доказування в даній категорії справ є: наявність хронічного, стійкого психічного розладу; факти, що підтверджують, що громадянин не може розуміти значення своїх дій та керувати ними; причинний зв`язок між психічним розладом і тим, що громадянин не здатний усвідомлювати значення своїх дій керувати ними; досягнення встановленого законом віку громадянином, відносно якого ставиться питання про визначення його недієздатним; інші обставини; висновок судово-психіатричної експертизи; довідки з медичної установи; довідки про постановку на облік у психіатричній установі; виписка з історії хвороби.

Усі доводи і докази щодо предмету доказування повинні бути детально викладені заявником у поданій заяві.

Статтею 39 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Згідно з постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» № 3 від 25.05.1998 зазначено, що даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.

Звертаючись до суду із заявою про визнання гр. ОСОБА_2 недієздатною, адвокат у тексті заяви покликається на те, що остання хворіє хронічним психічним захворюванням, що призводить до обмеження життєдіяльності в частині самообслуговування, орієнтації, спілкування, контролю за своєю поведінкою, трудової діяльності.

Разом з тим, вивчивши матеріали долучені до заяви про визнання особи недієздатною, встановлено, що у порушення зазначених вище вимог процесуального закону, заявник в обґрунтування своїх вимог не зазначив та не надав суду жодних доказів, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад ОСОБА_2 , внаслідок чого остання не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, що діагностовано лікарями та наведені обставини наявні станом на дату звернення до суду із вказаною заявою, у зв`язку із чим суд позбавлений можливості дослідити питання наявності ознак в особи, щодо якої заявник просить вирішити питання визнання недієздатним, будь-якого психічного розладу, який може впливати на здатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Відомостей про те, що ОСОБА_2 потребує постійного, стороннього догляду, даних про проведення обстеження особи, її стаціонарне лікування, тривалість перебігу психічної хвороби, будь-якої медичної документації (виписки із історії хвороби психіатричних закладів (амбулаторної картки хворого), довідки про знаходження, перебування на обліку особи у психіатричних лікувальних закладах тощо) матеріали заяви не містять.

В той же час, суд призначає для встановлення психічного стану особи судово-психіатричну експертизу лише за наявності достатніх даних про розлад психічного здоров`я фізичної особи (ст. 298 ЦПК України), відсутність у матеріалах справи доказів наведеного позбавить суд в подальшому вирішити питання щодо призначення судово-психіатричної експертизи, оскільки призначення такої експертизи тільки на підставі клопотання заявника та заяви про визнання особи недієздатною, без достатньо обґрунтованих припущень про наявність у хвороби станом на день розгляду заяви, є порушенням прав особи, гарантованих їй ч. 2 ст. 28 та ч. 1 ст. 64 Конституції України.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Згідно з ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд вирішує питання щодо призначення над недієздатною особою піклувальника або опікуна не інакше, як за поданням органу опіки та піклування. Тобто, нормами законодавства передбачено чіткий порядок призначення над недієздатними особами опіки, а саме за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи.

Для безпосереднього здійснення опіки та піклування органами опіки та піклування призначається опікун чи піклувальник. При призначенні опікуна (піклувальника) беруться до уваги його можливості виконувати опікунські обов`язки, стосунки між ним та підопічним. Опікун чи піклувальник призначається лише за його згодою і, як правило, з числа родичів чи близьких підопічному осіб.

З наведеного вбачається, що вирішенню питання опікунства передує встановлення ряду обставин можливості призначення особи опікуном та обов`язкову згоду цієї особи на призначення її опікуном.

Так, особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна (піклувальника), подає до органу заяву про клопотання перед судом про призначення її опікуном (піклувальником). Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна (піклувальника), складають відповідний акт і готують до суду подання щодо кандидатури опікуна (піклувальника).

Пунктом 3.3 частини 3 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді від 17 червня 1999 року, визначений перелік документів за наявності яких орган опіки та піклування призначає опікуна, а саме: рішення суду про визнання громадянина недієздатним, акт обстеження умов проживання особи, що потребує опіки, опис її майна та майбутнього опікуна, довідки про стан здоров`я особи, яка потребує опіки та її опікуна, довідки про судимість майбутнього опікуна.

Відтак, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду лише за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства: захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в цьому конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою, однак у матеріалах заяви ОСОБА_1 про визнання особи недієздатною, в якій також просить призначити його опікуном ОСОБА_2 , таке подання органу опіки та піклування чи докази звернення з даного приводу до органу опіки і результати розгляду такого звернення відсутні.

Згідно змісту положення ч. 4 ст. 95 ЦПК України, визначено вимоги, яким повинні відповідати подані учасниками справи письмові докази, а саме: копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Згідно п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України заява повинна містити зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Як вбачається із представлених суду документів як додатків до заяви, зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до заяви відсутні, а долучені копії документів як додатки до заяви не завірені належним чином у відповідності до вимог процесульного закону.

Додатково суд звертає увагу також на вимогу п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, згідно якої у позивач/заявник повинен вказати підтвердження про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

У відповідності до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, то таку слід залишити без руху і надати заявнику строк, п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху для їх усунення.

Керуючись ст. 175, 177, 185 ЦПК України,

постановив:

Заяву ОСОБА_1 , подану адвокатом Швець Оксаною Петрівною, за участю заінтересованої особи: органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання особи недієздатною та призначення опікуна залишити без руху.

Заявник має право протягом п`яти днів, з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху письмово усунути вказані недоліки.Якщо заявник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо заявник не усунув недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал ухвали у справі № 462/8521/25

Суддя: Б.М.Гедз