КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5789/2025
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 року місто Київ

справа № 752/22552/23

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Левенця Б.Б., Ратнікової В.М.

за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» та за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Плахотнюк К.Г., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути на його користь:

з ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» суму страхового відшкодування в розмірі 109655,52 грн.,

з ОСОБА_3 , як з особи винної в ДТП, матеріальний збиток в розмірі різниці між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, що становить 138167,50 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 09 лютого 2022 року, о 8.20 год., ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Skoda Roomster», д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті вулиць Л. Українки та Вернадського у с. Пасіки Зубрицькі, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, здійснюючи поворот праворуч не тримався ближче правої сторони краю проїзної частини, чим допустив зіткнення з автомобілем «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок ДТП автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Вказував, що в даний час автомобіль «Ford Focus» належить позивачу та внаслідок зміни власника автомобіля було змінено державний номерний знак автомобіля на НОМЕР_3 .

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 18 липня 2023 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зазначав, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Skoda Roomster», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ»» згідно страхового полісу №ЕР/206059019, відповідно до якого страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 130000 грн., розмір франшизи - 2500 грн.

Посилався на те, що після настання вказаного страхового випадку ним 09 лютого 2022 року було повідомлено ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ»» про дорожньо-транспортну пригоду та на запит позивача про строки виплати та розмір страхового відшкодування представник ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» повідомив, що вказане питання буде вирішуватися після встановлення вини ОСОБА_3 .

Вказував, що після отримання постанови Сихівського районного суду м. Львова від 18 липня 2023 року, він звернувся до ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» із заявою про виплату страхового відшкодування, проте отримав відмову, оскільки минув встановлений законом річний строк для звернення із заявою про здійснення страхового відшкодування.

Вважає вказану відмову необґрунтованою, оскільки немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим ст.258 ЦК України, а отже він має право на пред`явлення вимоги до страховика винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

Відповідно до Звіту №49/37.09.23 суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 про оцінку вартості матеріального збитку в результаті аварійного пошкодження автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку становить - 112155,52 грн., вартість відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить - 247823,02 грн., ринкова вартість автомобіля до пошкоджень становила 253420 грн.

За проведення та виготовлення вказаного звіту, позивачем сплачено грошові кошти в розмірі 4750 грн.

Зазначав, що ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» має відшкодувати витрати на проведення відновлювального ремонту з урахуванням зносу в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, що становить 109655,52 грн., решту має відшкодувати ОСОБА_3 , як особа винна в ДТП.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 109655,52 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 138167,50 грн.

Стягнуто з ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1239,12 грн. та вартість послуг експерта в розмірі 2375 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1239,12 грн. та вартість послуг експерта в розмірі 2375 грн.

Частково не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати в частині відмови у стягненні з ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрат на правничу допомогу у розмірі 25000 грн. та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 25000 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що на підтвердження надання правничої допомоги та факту її оплати позивачем було надано копію договору про надання правничої допомоги №289/24 від 25 січня 2024 року та копію квитанції про оплату юридичних послуг.

Вказував, що відповідачами по справі не було подано жодних заперечень щодо розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу, не було ними заявлено і клопотань про зменшення таких витрат, а тому вважає, що при розгляді питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу суд був позбавлений права з власної ініціативи, за відсутності відповідного клопотання зі сторони відповідачів, зменшувати розмір судових витрат на правничу допомогу.

Зазначав, що відмова суду у стягненні витрат на правничу допомогу з посиланням на відсутність опису виконаних робіт є необгрунтованою.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що він жодного разу не отримував від суду першої інстанції повідомлень щодо відкриття провадження у справі, копії позовної заяви, судових викликів, що позбавило його можливості взяти участь у розгляді справи особисто чи через представника та він не мав можливості скористатися своїми процесуальними правами, наданими ст.ст.34,39 ЦПК України

Вказував, що він заперечує проти визначеної судом суми відшкодування матеріальної шкоди, оскільки в обґрунтування розміру позовних вимог позивачем надано звіт про оцінку вартості матеріального збитку №06/40.09.23 від 30 вересня 2023 року, який складений з суттєвими порушеннями, наявність яких унеможливлює його врахування в якості належного доказу на підтвердження завданої матеріальної шкоди.

Зазначав, що розрахунок в даному Звіті здійснений станом на 06 вересня 2023 року, тобто через півтора року після дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09 лютого 2022 року. За ці півтора року у автомобіля змінився власник, відбулася зміна курсу Євро, що вплинуло на відповідні розрахунки та призвело до штучно збільшення вартості запасних деталей, які підлягають заміні.

Вважає, що за відсутності належних доказів щодо розміру завданої позивачу матеріальної шкоди, що перевищує страхову суму та відповідає страховій виплаті, підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з нього матеріальної шкоди відсутні.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог до ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що позивач не звертався до страхової компанії для виплати страхового відшкодування та не подавав документи, які передбачені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, протягом одного року з моменту настання ДТП, особа та/або інші особи, які мають право на отримання відшкодування за шкоду заподіяну майну, не подавали заяву про страхове відшкодування до ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ».

Вказував, що в обґрунтування розміру позовних вимог позивачем надано Звіт №06/40.09.23 від 30 вересня 2023 року, який містить недоліки, які суттєво впливають на достовірність його висновків, а саме: розрахунок проведено станом на 06 вересня 2023 року, а не на дату ДТП, яка мала місце 09 лютого 2022 року, у зв`язку з чим курс Євро значно зріс з 31,9255 ~ 38.9444 грн., що значно вплинуло на розрахунок вартості деталей з ремонтної калькуляції); безпідставно збільшено вартість нормо-години з проведення фарбування з 370 грн до 580 грн (арк. № 2 ремонтної калькуляції); безпідставно збільшено вартість нормо-години з проведення фарбування з 470 грн до 720 грн (арк. № 3 ремонтної калькуляції); безпідставно збільшено вартість запасних частин та розмір ПДВ.

Зазначав, що позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження факту оплати проведених робіт.

18 лютого 2025 року від відповідача ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому останній просив відмовити у її задоволенні.

24 лютого 2025 року від представника позивача надійшли письмові пояснення на апеляційні скарги відповідачів.

Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду доводи апеляційної скарги позивача підтримав, просив її задовольнити, проти апеляційних скарг відповідачів заперечував.

Представник відповідача ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» апеляційну скаргу страхової компанії підтримав, просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечував, проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 не заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 підтримала, просила її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги позивача заперечувала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 лютого 2022 року, о 8 год. 20 хв., на перехресті вулиць Л.Українки та Вернадського у с. Пасіки Зубрицькі, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Skoda Roomster», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 18 липня 2023 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП; провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В результаті вказаної ДТП автомобіль «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого була ОСОБА_6 , отримав механічні пошкодження.

07 вересня 2022 року власником вказаного автомобіля став ОСОБА_1 , у зв`язку з чим було змінено державний номерний знак автомобіля із НОМЕР_2 на державний номерний знак НОМЕР_3 .

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Skoda Roomster», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ «Страхова група «Оберіг»» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/206059019, з лімітом відповідальності за шкоду у розмірі 130000 грн., франшиза - 2500 грн.

Як зазначив позивач у позовній заяві 09 лютого 2022 року він повідомив ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» про ДТП, а після прийняття 18 липня 2023 року Сихівським районним судом м. Львова постанови, якою ОСОБА_3 визнано винним у ДТП, направив відповідачу ТДВ «Страхова група «Оберіг»» заяву на виплату страхового відшкодування.

Листом від 17 серпня 2023 року ТДВ «Страхова група «Оберіг»» повідомило позивача, що він не має права на страхове відшкодування, оскільки пропустив передбачений законом річний строк для звернення із такою заявою.

Відповідно до Звіту №06/40.09.23 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_3 , складеного оцінювачем ОСОБА_4 :

вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_3 після ДТП 09 лютого 2022 року на дату оцінки 23 вересня 2023 року складає 247823,02 грн.;

матеріальний збиток, завданий власнику вказаного автомобіля на дату оцінки складає 112155,52 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» має відшкодувати витрати на проведення відновлювального ремонту з урахуванням зносу в межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи, що становить 109655,52 грн. (112155,52 грн. - 2500 грн.), ОСОБА_3 , як особа винна в ДТП має відшкодувати 138167,50 грн. (247823,02 грн. - 109655,52 грн.).

Відповідач ТДВ «Страхова група «Оберіг» заперечуючи проти позову, вказував на те, що протягом одного року з моменту настання ДТП, потерпіла особа та /або інші особи, які мають право на отримання відшкодування за шкоду, заподіяну майну, не подавали заяву про страхове відшкодування, що стало підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Зазначав, що в даний час страхова справа знаходиться на стадії врегулювання, суму страхового відшкодування ще не затверджено, а рішення по страховій справі не прийнято. Вказував, що Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, наданий позивачем має недоліки, які вплинули на достовірність його висновків, а саме: розрахунок проведено станом на 06 вересня 2023 року, а не на дату ДТП, яка мала місце 09 лютого 2022 року, у зв`язку з чим курс Євро значно зріс, що вплинуло на розрахунок вартості деталей; безпідставно збільшено вартість нормо-години з проведення робіт фарбування; безпідставно збільшено вартість запасних частин та розмір ПДВ.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції чинній на час виникнення правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі статті 1194 ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У Законі №1961-IV детально регламентовано дії водія, транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.

Згідно з п.34.1 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Пунктами 35.1, 35.2 ст.35 Закону визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

До заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Відповідно до п.36.1 ст.36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 331.1статті 331 Закону №1961-IV).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №910/7449/17 (провадження №12-104гс18)).

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду зроблено висновок, що зазначений у підпункті 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV річний строк є преклюзивним і поновленню не підлягає (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19).

Підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону №1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.

Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову як, наприклад, передбачено ЦК України при пропуску позовної давності.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

Вказаний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі №147/66/17.

У судовому засіданні на питання суду представник позивача зазначив, що зі слів позивача, останній звертався до страхової компанії із повідомленням про настання страхової події, проте йому повідомили, що із заявою необхідно надати постанову суду, якою встановлено вину ОСОБА_3 .

При цьому, матеріали справи не містять доказі того, що страхова компанія відмовила у прийнятті заяви ОСОБА_1 без постанови суду, якою встановлено вину ОСОБА_3 .

Представник ТДВ «Страхова група «Оберіг» у судовому засіданні апеляційного суду вказав на те, що страхувальник повідомив страхову про настання ДТП. При цьому, ОСОБА_1 протягом року із заявою про виплату страхового відшкодування не звертався.

Представник позивача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції зазначив, що єдиною підставою неподання до страхової заяви про виплату страхового відшкодування була відсутність постанови суду про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Колегія суддів звертає увагу на те, що п.п.35.1, 35.2 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлені вимоги для подачі заяви про виплату страхового відшкодування та зазначено, які потрібно надати додатки до неї.

При цьому, у даному переліку відсутня вказівка щодо необхідності надання до заяви про виплату страхового відшкодування постанови, якою встановлена вина страхувальника у вчиненні ДТП.

З матеріалів справи встановлено, що позивач з позовом до страховика (страхової компанії) звернувся поза межами річного строку та з відповідною заявою в позасудовому порядку до страховика також не звертався.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач не посилався на те, що незвернення до страховика (страхової компанії) було обумовлене обставинами, які не залежали від його дій, та ним було здійснено розумних, необхідних та достатніх заходів щодо такого відшкодування, а відтак колегія суддів вважає, що строк для отримання страхового відшкодування пропущено позивачем без поважних причин.

З огляду на вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову в частині вимог заявлених до ТДВ «Страхова група «Оберіг».

Що стосується вимог заявлених до ОСОБА_3 , колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до Звіту №06/40.09.23 про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_3 , складеного оцінювачем ОСОБА_4 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_3 після ДТП 09 лютого 2022 року на дату оцінки 23 вересня 2023 року складає 247823,02 грн.

Вказана вартість відновлювального ремонту автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_3 визначалася відповідно до ремонтної калькуляції №4937 у розмірі 247823,02 грн., яка включає суму ПДВ 20%.

В матеріалах справи відсутні докази проведення позивачем відновлювального ремонту автомобіля «Ford Focus», д.н.з. НОМЕР_3 .

Оскільки, позивачем не надано доказів на підтвердження факту оплати ним ремонту пошкодженого транспортного засобу і, відповідно, доказів оплати податку на додану вартість, такі докази відсутні і в матеріалах справи, а тому колегія суддів вважає, що розмір майнової шкоди, який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 , як особи з вини якої було пошкоджено автомобіль позивача, слід розраховувати шляхом вирахування ПДВ з оціненої шкоди (виходячи з розрахунку: 247823,02 грн. - 109655,52 грн. - 20% ПДВ = 110534 грн.).

При цьому, відповідач ОСОБА_3 не погоджуючись з розміром матеріальної шкоди, доказів на підтвердження своїх заперечень не надав, клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи не заявляв.

На вищевказане суд першої інстанції уваги не звернув, а відтак рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Пунктом 4 частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, у тому числі, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки Звіт №06/40.09.23 є доказом у справі та позивач поніс витрати за проведення вказаної експертизи, отже вказані витрати підлягають відшкодуванню в порядку п.4 ч.3 ст.133 та п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України та стягненню з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягають витрати на проведення оцінки у розмірі 2118,50 грн.

У позовній заяві позивач також просив стягнути витрати на правову у розмірі 25000 грн.

На підтвердження вказаних витрат стороною позивача було надано копію: договору №240/23 про надання правової допомоги від 22 вересня 2023 року; квитанції до прибуткового касового ордеру від 30 вересня 2023 року.

Положеннями статті 59 Конституції Українизакріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (частина третя статті 141 ЦПК України).

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України та пропорційності задоволених позовних вимог колегія суддів вважає необхідним стягнути з:

ОСОБА_3 на користь позивача судовий збір у розмірі 1105,29 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 11150 грн.;

ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 371,73 грн.;

ОСОБА_1 на користь ТДВ «Страхова група «ОБЕРІГ» судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2973,88 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ» - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_5 майнову шкоду у розмірі 110534 грн., судовий збір у розмірі 1105 грн. 29 коп., витрати на проведення оцінки у розмірі 2118 грн. 50 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 11150 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_5 на користь ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_4 судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 371 грн. 73 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_5 на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «ОБЕРІГ», місцезнаходження: місто Київ, вул. Васильківська, 14, судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 2973 грн. 88 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: