Справа № 729/1360/25 2/729/714/25
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2025 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Булиги Н. О.

при секретарі Романченко С. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бобровиця в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 05.12.2023 між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1161123 про надання споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно вказаного договору, відповідач отримав кредит в розмірі 10000 грн., строком на 350 днів, стандартна процентна ставка становить 2,2% в день.

ТОВ «Селфі Кредит» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитного договору. Проте, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та допустив виникнення заборгованості.

У подальшому, 21.06.2024 р. між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», було укладено договір факторингу № 21062024, відповідно до якого, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Селфі Кредит», в тому числі і до відповідача.

Сума заборгованості відповідача становить 53780 грн., з яких: 10000 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 43780 грн. - заборгованість за відсотками. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, позивач в письмовій формі звертався до відповідача з вимогою про погашення заборгованості, проте така вимога залишилася не виконаною. За наведених обставин позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у вищевказаному розмірі, а також просить стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу.

Ухвалою від 27.08.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та прийнято рішення про розгляд справи з повідомленням сторін.

29.09.2025 року через систему «Електронний суд» від представниці відповідача, адвоката Палій А. В., надійшов відзив на позов, в якому остання просить відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач зазначив, що 05.12.2023 ОСОБА_2 підписав електронним підписом договір та прийняв умови кредитного договору. На підтвердження надання відповідачу та зарахування на його банківську карту кредитних коштів в розмірі 10000 грн. позивачем надано до суду лист про перерахування коштів. Проте, ні з наданого листа, а ні з інших наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити, що даний переказ стосується саме відповідача. Зокрема, неможливо встановити належність картки саме ОСОБА_1 . Відтак, у справі відсутні належні докази перерахування та отримання відповідачем коштів за кредитним договором.

Також, представниця відповідача зазначає, що представником Адвокатського об`єднання «Апологет» Усенком М.І. до позовної заяви додано ордер серії ВС №1381377 відповідно до якого зазначено назву органу, якому надається правова допомога адвокатом «Судах загальної юрисдикції», що свідчить про недотримання вимог закону.

Оскільки, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2019 у справі № 9901/847/18, яка врахована судом апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали, сформульовано висновок про те, що з огляду на підпункт 15.4 пункту 15 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року у справі № 36, ордер має містити назву органу, в якому надається правова допомога адвокатом, при цьому в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду.

Зазначає, що представником позивача не вказано до якого суду він звертається, що є грубим порушенням норм чинного законодавства, а тому у нього відсутні повноваження для подачі позовної заяви до Бобровицького районного суду Чернігівської області.

Крім того, представниця відповідача зазначає, що позивачем не дотримана письмова форма договору, що передбачено нормами чинного законодавства, оскільки кредитний договір укладається виключно у письмовій формі. У випадку недодержання письмової форми такий договір є нікчемним, що визначено статтею 1055 Цивільного кодексу України.

Також, представниця відповідача зазначає, що позивачем до матеріалів справи надано розрахунок заборгованості, який є єдиним документом, яким позивач намагається довести перед судом отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі та наявності у відповідача заборгованості у розмірі - 53780 грн. Аналізуючи цей розрахунок на предмет належності та допустимості його як доказу розміру боргу, просить звернути увагу, що даний розрахунок складений директором ТОВ «Селфі кредит» (первісним кредитором) у довільній формі та не відображає за яким виникла заборгованість у відповідача, ні виду та номеру платіжної (кредитної) картки; не містить даних про видачу кредитного ліміту на день підписання заяви. Розрахунок не підписаний особою, відповідальною за фінансовий облік та не оформлений у відповідності до нормативних вимог, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затверджених наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17.04.2003. Отже, вказаний розрахунок заборгованості, складений у довільній формі (первісним кредитором) сам по собі не може бути доказом наявності та розміру кредитної заборгованості без доведення обставини щодо фактичного отримання та використання відповідачем грошових коштів, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, представниця зазначає, що відповідно до Закону України «Про споживче кредитування, кредитор не має права вимагати від боржника сплати процентів, які перевищують тіло кредиту в декілька разів.

Крім того, відповідача не було повідомлено про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, даний факт не лише позбавив його низки правових обставин переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, а й порушив належне право на можливість мирного та/або досудового врегулювання спору з первісним кредитором.

Таким чином, представниця відповідача зазначає, що оскільки позивачем не надано до матеріалів справи доказів перерахування грошових коштів відповідачу на його рахунок, тобто не надані докази факту надання кредитних коштів, тому є підстави для відмові у задоволенні позовних вимог.

Щодо витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. представниця відповідача зазначає, що витрати на правничу допомогу значно завищені та не відповідають складності справи.

Крім того, позивач не надав докази перерахування грошових коштів на рахунок адвокатського об`єднання, а тому представниця відповідача просить відмовити позивачу у стягненні з відповідача 8000 грн на правничу допомогу.

Представниця відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог та проводити розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідача.

06.10.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача, адвоката Усенка М. І., надійшла відповідь на відзив, у якій останній просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на підстави викладені у позові. Зазначає, що відповідно до п. 9.2 кредитного договору № 1161123 від 05.12.2023 року, Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами Сторін та діє до закінчення строку, зазначеного в п.1.4. Договору. Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторони від повного виконання зобов`язань за ним.

Згідно п. 9.6 кредитного договору, цей Договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі Сторони Товариства електронними підписом, в Особистий кабінет Споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис Товариства створюється на Договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим Сторонами в укладеному Договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Споживача, що створений шляхом використання Споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Споживача на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

Представник позивача звертає увагу, що наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Кредитний договір №1161123 від 05.12.2023 року, підписано 05.12.2023 19:00:15 ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором P865.

Крім того, зазначає, що в матеріалах справи наявна довідка про ідентифікацію клієнта, яка підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з яким укладено договір № 1161123 від 05.12.2023 р., отримав одноразовий ідентифікатор Р865 та вказано номер телефону, на який відправлено ідентифікатор. Крім того, у Довідці про ідентифікацію передбачено усі персональні дані Відповідача, зокрема РНОКПП та дату народження, що дає можливість його ідентифікувати. За вказаними у Довідці про ідентифікацію відомостями можна точно встановити, кому саме було надіслано одноразовий ідентифікатор та ким підписано кредитний договір № 1161123 від 05.12.2023 року. Це підтверджує, що відповідач був належним чином ідентифікований, отримав одноразовий ідентифікатор та використав його для підтвердження своєї згоди на умови договору. Отже, даний кредитний договір укладений відповідно до вимог чинного законодавства у електронній формі.

Щодо інформування відповідача з умовами кредитного договору № 1161123 від 05.12.2023 року, то позивач категорично заперечує проти доводів відповідача, про те що не було дотримано вимог Закону України «Про споживче кредитування» щодо надання інформації та форми договору.

Аналізуючи кредитний договір № 1161123 від 05.12.2023 року, а саме п. 9.8, зазначено, що відповідач підтвердив, що перед укладенням цього Договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація: за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування ; що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СЕЛФІ КРЕДИТ», що розміщені на Веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Таким чином, вся необхідна інформація для укладення Кредитного договору розміщена на сайті Кредитодавця та, зокрема, в Особистому кабінеті Позичальника, Правилах надання грошових коштів у позику, паспорті споживчого кредиту та безпосередньо у кредитному договорі після ознайомлення з якою Відповідач погодившись на умови підписав кредитний договір.

У зв`язку з тим, що паспорт споживчого кредиту був наданий до укладення кредитного договору (тобто до підписання сторонами) разом із примірником договору, підписання електронним підписом кредитного договору є одночасним підписанням і додатків до договору, а саме графіку платежів та паспорту споживчого кредиту.

Отже, відповідач був ознайомлений з умовами кредитного договору, ним було отримано примірник кредитного договору в Особистому кабінеті. Форма та зміст кредитного договору повністю відповідають вимогам статті 13 Закону України «Про споживче кредитування».

Представник позивача зазначає, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би підтверджував його твердження про існування чи укладення договору в якійсь іншій редакції. Відсутність таких доказів робить його заперечення необґрунтованими.

Щодо перерахування коштів ОСОБА_1 , представник позивача зазначає, що згідно положень п. 2.1 кредитного договору №1161123 від 05.12.2023 р., кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача № НОМЕР_2 . Позивачем було надано копію Повідомлення про успішне перерахування коштів, що підтверджує перерахування коштів за кредитом №1161123.

Згідно з п. 2. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити : назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Абз. 5 п. 2 вказаної статті передбачено, що неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Наданий представником Позивача лист, що підтверджує перерахування коштів за кредитом №1161123, містить усі необхідні реквізити, а, отже, може вважатися первинним документом.

Лист містить ключові реквізити платежу: дату здійснення переказу (05.12.2023 р.), гроршову суму переказу (1000,00 грн), часткові дані отримувача (картки), ID транзакції в системі PayTech. Ця інформація дозволяє ідентифікувати конкретний платіж та його отримувача. Лист від PayTech, будучи електронним документом, що підтверджує факт проведення платіжної операції, відповідає вимогам процесуального законодавства.

Лист про успішне перерахування коштів слід розглядати у взаємозв`язку з кредитним договором та розрахунком заборгованості. Договір визначає зобов`язання Кредитора з надання коштів, лист підтверджує виконання цього зобов`язання через платіжну систему PayTech, а розрахунок відображає невиконання Відповідачем обов`язку з повернення коштів.

Тому, представник позивача зазначає, що твердження відповідача, про недоведення факту видачі кредиту за кредитним договором є безпідставним. Надана Позивачем копія Повідомлення про успішне перерахування коштів за кредитним договором №1161123 від 05.12.2023 року містить усі необхідні реквізити, а, отже, може вважатися первинним документом.

Крім того, відповідно до пункту 10 постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року № 113, перебачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі НОМЕР_3 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

Тобто, зазначення повного номеру платіжної картки відповідача в кредитному договорі є неможливим.

Таким чином, підписаний електронним підписом сторін кредитний договір №1161123 від 05.12.2023 року, факт видачі повідомлення про перерахування коштів платіжною системою PayTech, розрахунок заборгованості за кредитним договором №1161123 від 05.12.2023 р., лист ПАТ «Банк Восток» про належність банківської картки та перерахування коштів є достатніми доказами, які у своїй сукупності підтверджують факт здійснення Відповідачу платежу за кредитним договором. Повідомлення про перерахування коштів містить усю ключову інформацію про факт перерахування, яка узгоджується з іншими доказами: дату, суму, частковий номер картки. Ці дані підтверджують факт виконання Кредитором свого зобов`язання за кредитним договором.

Щодо розрахунку заборгованості представник позивача зазначає, що позивачем було надано детальний розрахунок заборгованості, який містить усі необхідні відомості для того, аби ідентифікувати його як такий, що підтверджує суму боргу саме по цьому кредитному договорі, адже містить відомості про Позичальника та номер і дату кредитного договору. Судова практика свідчить про те, що розрахунок заборгованості може бути належним доказом існування боргу лише у взаємозв`язку з іншими доказами, зокрема, Позивачем було надано такий доказ, а саме Лист про перерахування коштів за кредитним договором №1161123 від 05.12.2023 року. Додатково зазначає, що Відповідачем не надано жодних документів чи інших доказів, де б здійснювалося математичне обґрунтування суми, яку було погашено.

У наданому розрахунку заборгованост відслідкувується наявність номеру та дати кредитного договору, ПІБ боржника, дату видачі кредиту, методику та порядок нарахувань відсотків за кожен день строку кредитування. Відсутність в розрахунку заборгованості виду та номеру платіжної картки ніяк не впливає на методику нарахування заборгованості за кредитним договором.

Предстаник позивача зазначає, що національний стандарт України ДСТУ 4163-2003 «Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів», на який посилається відповідач у відзиві, втратив чинність на підставі наказу Державного підприємства «Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 01.07.2020 р. № 144 «Про прийняття та скасування національних стандартів».

Розрахунок підписаний керівником (директором) первісного кредитора. Всупереч доводам відповідача, керівник є вищою посадовою особою, яка має право підписувати документи, що стосуються діяльності товариства, включаючи узагальнені фінансові дані для суду.

Отже, представник позивача зазначає, що позивачем надано належні докази на підтвердження видачі кредиту та наявної суми заборгованості. Розрахунок заборгованості, наданий Позивачем, є детальним та відображає нарахування тіла кредиту та процентів відповідно до умов кредитного договору. У сукупності з іншими доказами, зокрема повідомленням про перерахування коштів та кредитним договором, такий розрахунок є достатнім для суду для перевірки обґрунтованості позовних вимог.

Щодо відсотків по кредитному договору, представник позивача зазначає, що відповідно до п. 3.1. кредитного договору, проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт».

Відповідно до п. 1.5 кредитного договору, тип процентної ставки фіксована. Згідно п. 1.5.1 кредитного договору, стандартна процентна ставка становить 2.2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору.Відповідно до п. 1.4 кредитного договору, строк кредиту (строк дії Договору) 350 днів.

Кредитодавець не приховував від Відповідача інформацію про розмір процентної ставки. Всі істотні умови договору, включаючи розмір відсотків, були прозоро зазначені. Укладаючи кредитний договір, Відповідач був повністю ознайомлений з розміром процентної ставки та погодився на такі умови.

Враховуючи, що Відповідач, підписавши кредитний договір, погодився з його умовами, немає підстав вважати, що умови такого договору про порядок застосування процентних ставок, визначення строку кредитування не були відомі Відповідачу. Нарахування процентів за користування кредитом здійснювалось кредитором на підставі частини 1 статті 1048 ЦК України та у порядку, визначеному умовами Договору.

Щодо відступлення права вимоги за кредитним договором, представник позивача зазначає, що 21.06.2024 року ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», керуючись главою 47 ЦК України, уклали Договір факторингу №21062024.

Згідно вищевказаного Договору, та у відповідності до ст. 512 ЦК України, ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Селфі Кредит», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №1161123 від 05.12.2023 року.

Відповідно до абз. 3 п. 4.1 кредитного договору, Товариство «Селфі Кредит» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди Споживача.

Зазначає, що Верховний Суд у постанові від 06.02.2018 року у справі № 278/1679/13-ц дійшов до висновку, шо наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань .

Оскільки як вбачається з матеріалів справи, боржник не платив заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредиторові, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі».

Отже, представником позивача надано належні докази на підтвердження відступлення права вимоги за вказаним кредитним договором , а тому зауваження щодо відсутності доказів отримання новим кредитором прав вимоги є необґрунтованими та недоречними.

Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, представник позивача зазначає, що позивачем було надано суду договір про надання правової допомоги, акт наданих послуг та детальний опис наданих послуг, що включає обсяг наданих послуг та час, витрачений на кожну дію. Заявлена сума у 8000 гривень є співмірною зі складністю справи про стягнення кредитної заборгованості, яка потребує не лише знання банківського законодавства, а й аналізу значного обсягу документації. Дана сума відповідає середнім ринковим розцінкам на подібні юридичні послуги в Україні.

У той час, відповідач, заперечуючи проти розміру витрат, не надав жодних обґрунтованих доказів чи розрахунків, які б підтверджували його твердження про необґрунтованість заявленої суми.

Відповідно до позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Згідно із правовою позицією КАС у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 02 грудня 2021 року у справі № 280/5176/20 законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, клієнта. тощо ), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Відповідно до позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду згідно з Постановою від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19 витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Відсутність документів, які безпосередньо підтверджують оплату, не може стати підставою для відмови у стягненні судових витрат, якщо сторона, що вимагає їх стягнення, подала інші докази, що свідчать про надання правової допомоги та обґрунтовують понесені витрати. Суд, розглядаючи матеріали справи, повинен керуватися принципом комплексного аналізу всіх наданих доказів. Якщо наявний договір про надання правової (правничої) допомоги, витяг із замовлення до Договору про надання правової (правничої) допомоги, детальний опис наданих послуг, рахунок на оплату, то ці документи можуть замінити відсутність окремих платіжних документів. Адже головне питання полягає в тому, чи можна встановити факт надання допомоги та обґрунтувати суму витрат, а не виключно в наявності конкретної квитанції чи іншого окремого документа. Суди не можуть відмовляти у стягненні судових витрат, якщо існує сукупність альтернативних доказів, які підтверджують, що послуги були надані, а витрати понесені, навіть якщо з якоїсь причини деякі платіжні документи відсутні. Такий підхід відповідає принципу справедливості та об`єктивності у судочинстві, що дозволяє враховувати всі обставини справи, а не орієнтуватися виключно на формальні недоліки окремих доказів. Таким чином, якщо інші документи та докази безперечно підтверджують надання правової допомоги та обґрунтовують суму витрат, то відсутність певних платіжних документів не може стати підставою для відмови у стягненні судових витрат.

Отже, відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн є обґрунтованим, відповідає чинному законодавству, узгоджується з підходами Верховного Суду та не перевищує середньоринковий рівень оплати аналогічних послуг. Заперечення відповідача з цього приводу є безпідставними.

Також, позивач звертає увагу на підпункт 12.4 пункту 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41 з наступними змінами, що ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом. Проте, у даному положенні до підпункту 12.4 пункту 12, відповідно до рішення Ради адвокатів України № 118 від 17 листопада 2020 року даний підпункт було доповнено, а саме: Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

На підставі викладеного представник позивача вважає вимоги ТОВ «ФК «Кредит Капітал» законними та обґрунтованими, а тому, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Просить проводити розгляд справи без участі представника ТОВ «ФК «Кредит Капітал».

Судом на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення спору по суті, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 05.12.2023 р. між ТОВ «Селфі Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1161123 про надання споживчого кредиту за продуктом «NewShort», який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «Р865» та підтверджується довідкою про ідентифікацію (а.с.7-10,13).

Згідно вказаного договору відповідач отримав кредит в розмірі 10000 грн., строком на 350 днів, стандартна процентна ставка становить 2,2% в день (п.1.3, п. 1.4, п. 1.5.1 кредитного договору).

Відповідно до п.2.1 кредитного договору визначено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 .

Розділом 4 кредитного договору передбачено, що товариство має право вимагати від позичальника повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, встановлених договором, а позичальник в свою чергу зобов`язаний у встановлений договором строк, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі передбачені договором.

Відповідно до повідомлення ТОВ «Пейтек» № 6 від 25.03.2025 р., ТОВ «Селфі Кредит» 05.12.2023 р. перерахувало кошти в розмірі 10000 грн. на карту НОМЕР_2 (а.с.14).

Згідно відповіді ПАТ «БАНК ВОСТОК» платіжна картка № 996051 емітована на ОСОБА_1 як спосіб доступу до рахунку № НОМЕР_4 (980). Банк підтверджує, що 05.12.2023 відбулась фінансова операція по безготівковому зарахуванню коштів в сумі 10000 гривень на рахунок НОМЕР_5 (карта № НОМЕР_6 ).

Отже, позивачем доведено, що у ПАТ «Банк Восток» на ім`я ОСОБА_1 було емітовано карту № НОМЕР_6 , що, в свою чергу, вказана в кредитному договорі № 1161123 від 05.12.2023. Банк підтвердив, що 05.12.2023 р. на цю картку було перераховано 10000 гривень, назва відправника Selfie Credit, що збігається із даними повідомлення про успішне перерахування коштів за кредитним договором.

Таким чином, ТОВ «Селфі Кредит» свої зобов`язання перед відповідачем виконало в повному обсязі, а останній отримав грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеним між ними кредитним договором, згідно якого сторонами було погоджено всі його істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування.

Відповідач, у свою чергу, зобов`язання відповідно умов договору не виконав, суму позики не повернув, проценти за користування грошовими коштами не сплатив, в зв`язку з чим у нього станом на 21.06.2024 р. виникла заборгованість у сумі 53780 грн., з яких: 10000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 43780 грн. заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.14 зв.ст.-18), який суд вважає належним та допустимим доказом.

21.06.2024 р. між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № 21062024, згідно умов якого, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Селфі Кредит». (а.с.18 зв.ст.-23).

Відповідно до п.6.2.3 договору права вимоги переходять до фактора після підписання сторонами акту приймання-передачі реєстру боржників за формою додатку 2 цього договору, та виконання фактором вимог пункту 7.2. договору.

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 21062024 від 21.06.2024 р., ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором № 1161123 від 05.12.2023 р. та загальна сума заборгованості складає 53780 грн. (а.с.23 зв.ст.).

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором та необхідність погашення заборгованості, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» повідомило ОСОБА_1 , шляхом направлення відповідної досудової вимоги на поштову адресу відповідача (а.с.25).

Отже, з досліджених доказів вбачається, що кредитор дотримався умов кредитного договору, натомість відповідач належним чином не виконав умов договору, що призвело до виникнення заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч.3 ст.207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України "Про електронну комерцію", який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частинами 1, 2 ст.6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За приписами ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 1 ст.1048 ЦК України закріплено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

За приписами ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України визначає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст.ст. 512,514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ст.1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності.

За приписами ст. 1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.

У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Згідно ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведених положень діючого законодавства та обставин, за яких відповідач у порушення умов кредитного договору не виконав зобов`язання по поверненню грошових коштів та відсотків, в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором №1161123 від 05.12.2023, яка складається з: 10000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 43780 грн - заборгованість за відсотками, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит - Капітал».

Разом з тим, незважаючи на невизнання позову відповідачем у заявленому розмірі заборгованості, належних доказів на його спростування ним не надано, оскільки, як встановлено у судовому засіданні ОСОБА_1 , підписавши кредитний договір 05.12.2023, погодився з його умовами. Договір було вчинено в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми, що спростовує необґрунтоване твердження відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначений договір було підписано позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було направлено позичальнику на номер мобільного телефону вказаного ним під час заповнення заявки на отримання кредиту по вищезазначеному договору, що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відразу після вчинених цих дій, Товариством було перераховано грошові кошти на банківську карту № НОМЕР_6 , вказану позичальником самостійно та, що підтверджується інформацією з ПАТ ««Банк Восток».

Суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що його не було належним чином повідомлено про передачу прав вимоги до нового кредитора, оскільки таке не позбавляло його обов"язку сплатити заборгованість первісному кредиторові.

Також, суд відхиляє доводи зі сторони відповідача, щодо неналежності доказу розрахунку заборгованості. Оскільки, у Постанові Верховного Суду від 17 грудня 2020 року по справі №278/2177/15-ц наведена позиція, згідно з якою розрахунок заборгованості у сукупності з іншими доказами є належним підтвердженням суми заборгованості. У касаційний скарзі Відповідач посилався на те, що судами попередньо не було встановлено на підставі належних та допустимих доказів наявність беззаперечної заборгованості за спірним кредитом. У свою чергу суд справедливо зазначив, що такі доводи не є обґрунтованими та зводяться до переоцінки доказів з огляду на наступне. Зокрема, зазначив, що «У даній справі банк на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору».

Стосовно тверджень представниці відповідача щодо недотримання вимог закону при оформленні Ордеру, оскільки у ордері наданому представником позивача назву органу в якому надається правова допомога адвокатом зазначено «Судах загальної юрисдикції» суд зазначає таке.

У постанові Касаційного цивільного суду по справі №756/334/21 від 13.04.2022 року зазначається, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнтам та представляти їх інтереси в будь-яких судах України, а тому у документах, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, не вимагається уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.

Також, Касаційний цивільний суд у справі №754/12387/21 у своїй постанові від 18 травня 2023 року вказує, що зазначення в ордері у графі: «Назва органу, в якому надається правова допомога», що правова допомога надається «у судових органах України» незалежно від спеціалізації, є достатнім і необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнтам та представляти їх інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.

Подібні правові висновки зазначені у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 361/4347/17, від 03 серпня 2020 року у справі № 428/3851/19, від 29 листопада 2021 року у справі № 754/3233/20.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 1161123 від 05.12.2023 у розмірі 53780 грн.

Що стосується судових витрат, то суд зазначає таке.

Відповідно до акта № 118 наданих послуг (правової (правничої) допомоги) згідно Договору № 0107 від 01.07.2025 р. встановлено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 8000 грн (а.с.27 зв.ст., 28)

Відповідно до ч. 4.ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатських робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20.09.2018 р. суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись, у тому числі, такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суд дійшов висновку про обґрунтованість розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та стягнення їх з відповідача.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору в сумі 2422,40 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.141, 247, 264, 265, 274, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 526, 530, 599, 610, 611, 625, 1048-1052, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію» суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» заборгованість за кредитним договором № 1161123 від 05.12.2023 року у сумі 53780 (п`ятдесят три тисячі сімсот вісімдесят) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок у рахунок відшкодування судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал» витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду через Бобровицький районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит Капітал», 79018, м.Львів вул. Смаль-Стоцького, буд.1 корпус 28, .

Відповідач - ОСОБА_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Суддя Бобровицького районного суду Н. О. Булига