єдиний унікальний номер справи 531/2158/25
номер провадження 2/531/995/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

04 листопада 2025 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Фисун Л.С.,

за участю секретаря Нагорної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна,-

в с т а н о в и в :

стислий виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ спільного майна, в якомузазначає, щоз відповідачем вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 09 квітня 2011 року. Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 13 вересня 2024 року шлюб між ними розірвано. У період перебування у шлюбі відповідачем та позивачем, як подружжям придбано житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0744 га, кадастровий номер :50:002:0618 цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 . Посилаючись на те, що вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, позивач просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_3 та земельну ділянку, площею 0,0744 га, кадастровий номер :50:002:0618 цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 ; визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на: - 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_3 та 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0744 га, кадастровий номер :50:002:0618 цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , а також стягнути з відповідача, понесені позивачем судові витрати.

Позиції учасників судового провадження.

У визначений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подав, доказів на спростування вимог, що викладені в позовній заяві суду не надав.

Позивачта її представник у судове засідання не з`явилися, від представника позивача Янка О. надійшла заява в якій він просить справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, сповіщався про дату та час судового засідання за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи не надав.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

За вказаних обставин, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 11 вересня 2025 року провадження по справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін) (а.с.28).

Ухвалою суду від 13 жовтня 2025 року відкладено розгляд справи для повторного виклику відповідача (а.с.38).

Фактичні обставини, встановлені судом.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що у період з 09 квітня 2011 року по 15 жовтня 2024 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 13.09.2024 року, шлюб між сторонами розірваний (а.с.8).

Згідно договору купівлі - продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Пусан Т. В., реєстровий № 927, ОСОБА_3 , за згодою ОСОБА_1 , 02 липня 2021 року придбав житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

Згідно договору купівлі - продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Пусан Т. В., реєстровий № 928, ОСОБА_3 , за згодою ОСОБА_1 , 02 липня 2021 року придбав земельну ділянку, площею 0,0744 га, кадастровий номер :50:002:0618 цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 (а.с.14-15).

З витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме про реєстрацію права власності слідує, що 02 липня 2021 року за ОСОБА_4 зареєстроване право власності на: житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0744 га, кадастровий номер :50:002:0618 цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 (а.с.13, 16).

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Ч. 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Висновки суду.

Оскільки спірний житловий будинок та земельна ділянка набуті сторонами за час шлюбу, тому у відповідності до чинного законодавства є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог, визнання житлового будинку та земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя тавиходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визначення в порядку поділу майна права власності за позивачем на 1/2 частку спільного майна.

Щодо розподілу судових витрат.

Питання щодо судового збору суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Оскільки вимоги позивача задоволено у повному обсязі, то з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1424,00 грн. (а.с. 4).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента, сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження та ін.); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивача суду надано договір про надання правничої допомоги від 01 вересня 2025 року та акт наданих послуг та виконаних робіт від 04 листопада 2025 року на суму 4000,00 гривень.

Разом з тим, документи, що свідчать про оплату послуг пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач дійсно понесла витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача, понесених позивачем витрат на професійну (правничу) допомогу.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 280-283, 354 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна задовольнити.

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , об`єкти майна:

- житловий будинок АДРЕСА_3 , а саме: сараєм Б, погребом вхідним б, вбиральнею В, сараєм Г, огорожею №1, воротами №2, огорожею №3, замощенням №4, хвірткою №5 (договір купівлі - продажу від 02.07.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Пусан Т. В., реєстровий № 927);

- земельну ділянка, площею 0,0744 га, кадастровий номер :50:002:0618 цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 (договір купівлі продажу земельної ділянки від 02.07.2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Пусан Т. В., реєстровий № 928).

Визнати в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на:

- 1/2 частку житлового будинок АДРЕСА_3 , а саме: сараєм Б, погребом вхідним б, вбиральнею В, сараєм Г, огорожею №1, воротами №2, огорожею №3, замощенням №4, хвірткою №5;

- 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,0744 га, кадастровий номер :50:002:0618 цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1424,00 (одна тисяча чотириста двадцять чотири гривні 00 копійок) гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Л.С.Фисун