Провадження № 2/344/4515/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.,

за участю секретаря судового засідання Комуніцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача адвокат Атаманюк В.М. звернувся з позовною заявою до відповідача, в якій просить: стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість за договором позики та 3 % річних від простроченої суми, що становить 4 552 дол США 31 цент; судовий збір в сумі 1906,05 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 10 000 грн.

В обґрунтування позову, зокрема зазначено, що між позивачем та відповідачем 10.05.2020 було укладено договір позики. На такому договорі внизу є розписка, де відповідач зазначив, що отримав від ОСОБА_1 позику в сумі 4 000 дол. США та поверне кошти відповідно до умов договору. Згідно договору позики кошти надавались до 10.12.2020. Однак, відповідач до сьогоднішнього дня кошти не сплатив.

Позивач неодноразово в досудовому порядку намагався регулювати з відповідачем питання стосовно повернення позики, однак відповідач відмовився повернути такі.

3 % річних від простроченої суми розраховано за період з 11.12.2020 по 18.07.2025 в сумі 552,31 дол США, виходячи з офіційного курсу НБУ з округленням 41,87 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 30.07.2025 справу передано судді Кіндратишин Л.Р.

Ухвалою від 04.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

18.09.2025 від відповідача надійшли додаткові пояснення. В обґрунтування таких зазначено, що ОСОБА_1 вже звертався до суду із позовом до нього щодо вказаного договору позики, а саме 16.01.2025. просив стягнути проценти, які за його підрахунками становили 6 600 дол. США, з яких 4050 дол. США залишились невиплаченими. Івано-Франківським судом у справі №344/08/25за результатами розгляду такого позову було прийнято рішення про відмову. Вказане рішення суду залишено без змін судом апеляційної інстанції. Судом встановлено, що сторони не обмовили нарахування процентів у договорі. З урахуванням суми позики 4 000 дол. СШа та відсоткової ставки 3 % на місяць від суми позики, він повинен сплатити 840 дол. США процентів.

Просить взяти до уваги зміст першої позовної заяви, у якій зазначено, що він ( відповідач) добровільно сплатив 2 550 дол. США, які позивач повністю зарахував на погашення відсотків за користування позикою, що не відповідає умовам договору.

Таким, чином враховуючи, що відповідач добровільно сплатив позивачу 2 2550 дол. США, з яких 840 дол. становили відсотки за користування позикою, залишок заборгованості повинен становити 2 290 дол США ( 4000+840-2 550).

Щодо стягнення 3 % річних за період з 11.12.2020 по 18.07.2025 від простроченої суми 4 000 дол США, то з 19.12.2020 по 30.06.2023 на території України діяв карантин, а з 24.02.2022 діє воєнний стан, відтак він звільняється від нарахувань за ч.2 ст. 625 ЦК України, а також він неустойки.

Разом з тим, вважає, що позивач не добросовісно користується своїми правами, враховуючи, що первісно він звертався виключно із вимогою про стягнення відсотків у чому судом було відмовлено.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив розгляд справи проводити без участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач 18.09.2025 подав заяву про розгляд справи без його участі, при цьому просив суд врахувати надані ним додаткові пояснення ( а.с. 56-59).

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання.

Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 04.11.2025 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, судом встановлено наступне.

10 травня 2020 року між позивачем - ОСОБА_1 та відповідачем - ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 позику в сумі 4000.00 (доларів США), яку зобов`язався повернути відповідно до умов договору. Факт отримання коштів підтверджений власноручною розпискою, яка написана ОСОБА_2 на примірнику договору.

Згідно п.1.2 договору позика надається під 3% (процентів) на місяць від суми позики. Відповідно до п.1.3 договору проценти виплачуються до моменту повної виплати всієї основної суми позики із розрахунку від суми позики, в тому числі в судовому порядку та в порядку примусового виконання через органи державної виконавчої служби. Проценти сплачуються до 10 числа кожного місяця.

Строк надання позики до 10 грудня 2020 року (п.2.1 договору). Пунктом 3.4 договору визначено, що по настанні дати вказаної в п.2.1. цього договору, Позичальник зобов`язується протягом цього дня повернути суму позики. Відповідальність сторін визначена у п.4 договору, згідно з яким у випадку порушення зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність визначену цим Договором та чинним законодавством (п.4.1.). За кожен день прострочення заборгованості та сплати процентів або основної суми заборгованості Позичальник сплачує пеню в розмірі 1% від суми прострочення за кожен день прострочення (п.4.3.). Також у п.5.5. Договору сторони домовились, що за невиконання або за неналежне виконання умов договору Позичальник відшкодовує Позикодавцю, як матеріальну так і моральну шкоду (а.с.7).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.04.2025 у справі №344/805/25 у позові позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення процентів в сумі 4 050 дол. США за договором позики від 10.05.2020 на суму позики 4 000 дол. США, строком дії до 10.12.2020 відмовлено. Таке рішення суду25.06.2025 набрало законної сили, так як залишено без змін постановою суду апеляційної інстанції ( а.с. 60-69).

Вказаним рішення суду встановлено, «В позові зазначено, що відповідачем було сплачено у добровільному порядку 2 550 (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят) доларів США, що підтверджено відповідачем у наданих письмових поясненнях. При цьому, позивач всю оплачену відповідачем суму відносить до погашення відсотків за користування позикою, з чим не погоджується суд».

Судом констатовано « що відповідачем на виконання умов договору позики повністю сплачені позивачу відсотки, сума яких в межах строку договору позики становить 840 Доларів США, і такі відсотки слід вирахувати із фактично сплачених 2550 доларів США. Вимога позивача про стягнення з відповідача процентів за користування грошима за період після визначеного сторонами договору строку повернення позики не ґрунтуються на нормах матеріального права».

Також, зазначено, що суд не відносить залишок оплачених відповідачем позивачу коштів (2550 840 = 1710 Доларів США) до того чи іншого виду оплати (тіло, пеня, інфляційні, три проценти річних). У випадку недосягнення між сторонами згоди про зарахування залишку коштів до того чи іншого виду оплати, сторони вправі звернутися до суду за захистом своїх прав та інтересів з окремим позовом.

Разом з тим, позивач не повідомив суду про вказані обставини та не спростував їх.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти- це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники, не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, установленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Згідно з ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст.626ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому виконавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Стаття 524 ЦК України вказує, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. При цьому також зазначено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути гривневий еквівалент залишку заборгованості за договором позики від 10.05.2020 у сумі 2 290 грн.( 4000 дол. США ( сума позики) - 1710 Доларів США залишок оплачених коштів, що встановлено судовим рішенням.

Згідно з ч. 1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

В той же час, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем)

У зв`язку з простроченням повернення грошових коштів позивачем заявлено вимогу до відповідача про стягнення 3 % річних у розмірі за період з 11.12.2020 року по 18.07.2025.

При цьому, суд враховуючи положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України, вимоги позову про стягнення трьох відсотків річних після 24.02.2022 задоволенню не підлягають.

Відтак, виходячи із суми заборгованості 2 290 дол. США, 3 % річних підлягають стягненню за період з 11.12.2020 по 23.02.2022, та становлять 82,80 дол США.

За ч.2, ч.3 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Формулюючи висновок щодо застосування ч.2 ст. 533 ЦК України у спірних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 вересня 2024 року у справі № 500/5194/16 (провадження (№ 14-81цс24) зробила висновок про те, що якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що у випадку наявності спору між сторонами та його вирішення судом відповідає дню виконання судового рішення.

Згідно вимог ст. ст. 76 - 77, 79 - 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором позики у нього виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Отже, право позивача порушене і підлягає захисту, тому з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 підлягає стягненню за договором позики від 10 травня 2020 року, в загальній сумі 2 372 дол. США 80 центів ( 2 290 дол. США суми боргу, та 82,80 3 % річних) за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що відповідає дню виконання судового рішення.

Щодо понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000, суд, дійшов такого висновку.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3ст. 2 ЦПК України).

Разом з тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство встановило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У частині 1 ст. 137 ЦПК України зазначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2ст. 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України).

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Із матеріалів справи вбачається, що адвокатом складено позовну заяву. У акті виконаних робіт та договорі про надання правничої допомоги від 17.07.2025 вказано про фіксований розмір в сумі 10 000 грн.

У той же час, враховуючи характер виконаної адвокатським об`єднанням роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, усталеної практики у даній категорії справи, критерію необхідності та значимості процесуальних дій у справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2 000 грн.

Зазначена сума, на переконання суду, є розумною та такою, що відображає реальність адвокатських витрат (їх дійсність та необхідність), з урахуванням складності справи, необхідних процесуальних дій сторони, часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 962, 71 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 259, 223, 263, 265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 10 травня 2020 року, в загальній сумі 2 372 доларів США 80 центів ( дві тисячі триста сімдесят два долари США вісімдесяти центів), яка складається із : 2 290 (двох тисяч двісті дев`яносто доларів США) суми боргу, та 82(вісімдесяти двох) США ,80 центів 3 % річних, за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, що відповідає дню виконання судового рішення.

У іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 962 (дев`ятсот шістдесят дві ) гривні 71 копійку судового збору та 2000 ( дві тисячі ) гривень витрат за надання правничої допомоги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи :

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 , адреса : АДРЕСА_1 ;

Відповідач : ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_2 , остання відома адреса реєстрації місця проживання : АДРЕСА_2 .

Повний текст 04.11.2025.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.