Номер провадження 2/754/7142/25
03 листопада 2025 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.
за участю секретаря судового засідання Гуцул Д.Г.
Стислий виклад позицій сторін
Представник Позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечував проти заочного розгляду.
Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався, про розгляд справи був повідомлений належним чином, двічі в судове засідання не з`явився, 22 жовтня 2025 року заявив клопотання про відкладення розгляду справи з причини укладення договору про надання правничої допомоги 21.10.2025 і необхідності часу для ознайомлення з матеріалами справи.
Суд відхилив це клопотання з таких підстав.
Верховний Суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а саме неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, оскільки неявка у судове засідання однієї зі сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2025 у справі № 990SСGС/7/24 (№ в ЄДРСР 125028864).
Справа є малозначною, оскільки сума позову не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Тому вона розглядається у спрощеному позовному провадженні, що передбачає швидке вирішення справи.
21 липня 2025 року судом відкрито провадження у справі і призначено до судового розгляду на 11 вересня 2025 року о 10:15 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи
08 серпня 2025 року суд надіслав ухвалу про відкриття провадження у справі, судову повістку -повідомлення та копію позовної заяви Відповідачеві на його адресу місця проживання, що зареєстрована у встановленому порядку, проте 15 серпня 2025 року у поштовому повідомленні було проставлено про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач не повідомляв суду іншої адреси, у своєму клопотанні також зазначив вказану адресу.
11 вересня 2025 року Відповідач особисто отримав в суді під розписку копію ухвали про відкриття провадження у справі, судову повістку-повідомлення та копію позовної заяви.
Розгляд справи відкладено на 22 жовтня 2025 року об 11:30, про що Відповідач був повідомлений належним чином. 22 жовтня 2025 року Відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на те, що 21 жовтня 2025 року уклав договір та адвокату необхідно час на ознайомлення для матеріалів справи.
Наведені Відповідачем причини для відкладення Суд визнає неповажними, оскільки учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
У цій справі, незважаючи на те, що Відповідач був повідомлений про розгляд справи ще з 25 липня 2025 року (про що свідчить доставка повідомлення у Viber), і станом на 22 жовтня 2025 року вже минуло 93 дні (хоча строк розгляду справи, в межах якого суд має право відкласти розгляд справи, становить 60 днів), він не надав суду жодних обґрунтованих пояснень щодо неможливості залучення адвоката завчасно. Відповідач отримав особисто усі матеріали справи 11 вересня 2025 року, але зволікав із залученням представника до останнього дня, не надавши жодних переконливих аргументів, чому він не зробив цього протягом 15 днів, відведених для подання відзиву.
Такі дії Відповідача суд розцінює як спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.
Суд зазначає, що у період між призначеними судовими засіданнями з 11 вересня по 22 жовтня Відповідач мав достатньо часу для підготовки до розгляду справи.
Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (частини сьома та восьма статті 178 ЦПК України).
За приписами частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належно повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до частини другої цієї статті суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
З урахуванням викладеного, оскільки судом були створені всі необхідні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та обов`язків, вжито заходів для належного повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, зважаючи на те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, розгляд справи відкладався з причини неявки Відповідача, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про відкладення розгляду справи.
Суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), про що згідно зі статтею 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи без оформлення окремого документа з занесенням до протоколу.
ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН
Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 18 лютого 2025 року у справі № 754/2350/25 (набрала законної сили 03 березня 2025 року) притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 грн в доход держави. Суд встановив порушення ОСОБА_1 пункту.13.1 Правил дорожнього руху, що призвели до ДТП та спричинили пошкодження вказаних транспортних засобів.
Ця сума включала вартість робіт (35 879,08 грн) та вартість необхідних запасних частин і матеріалів (179 395,38 грн), разом з ПДВ.
28 лютого 2025 року був підписаний акт наданих послуг № ЗНМS289834 від 28.02.2025 щодо виконання робіт на загальну суму 215274,46 грн.
ТДВ СК "Альфа- Гарант" у відповідь на адвокатський запит представника Позивача, що стосується страхової справи (договір страхування № 222682827) за дорожньо-транспортною пригодою від 24.12.2024, повідомила, що за результатами проведеного ТДВ СК "Альфа- Гарант" розслідування причин настання збитків, огляду, детального аналізу схеми дорожньо-транспортної пригоди, постанови Деснянського районного суду м. Києва від 18.02.2025 року, а також з наданими фото-додатками, встановлена обопільна вина учасників дорожньо-транспортної пригоди, тому сума виплати страхового відшкодування в порядку регресу за відновлення транспортного засобу Mercedes-Benz E 180 д.н.з. НОМЕР_3 в ДТП, що сталась 24.12.2024 року має бути зменшена на 50%.
Також у цьому листі зазначено, що згідно з статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами та доповненнями, страхова компанія відшкодовує вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу. Коефіцієнт фізичного зносу, визначений на підставі п. 7.38 методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, - становить 43.67%. Поліс передбачає франшизу в розмірі 2 600,00 грн.
ТДВ СК "Альфа- Гарант" визначила суму виплати 68 860,10 грн шкоди з урахуванням фізичного зносу, зменшену на 50% через обопільну вину учасників ДТП, та зменшену на суму франшизи (142 920,20 грн/2 -2600,00 грн (розмір франшизи, визначений Полісом № EP/222682827)=68 860,10 грн)
Зокрема, за розрахунком ТДВ СК "Альфа- Гарант" вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz E 180, реєстраційний номер НОМЕР_3 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) становить 142920,20 грн, що була визначена шляхом додавання вартості робіт і матеріалів (які не зношуються) до вартості запасних частин, скоригованої на відсоток зносу.
Позивач, визнаючи обставини, на які посилався ТДВ СК "Альфа- Гарант" (щодо обопільної вини водії у настанні ДТП), суму боргу, яку має сплатити Відповідач, визначив як різницю між часткою відповідальності Відповідача за шкоду без урахуванням фізичного зносу та фактичною виплатою ОСЦПВ.
За розрахунком Позивача фактична шкода (вартість ремонту з новими деталями) становить 215 274,46 грн, тому частка відповідальності Відповідача (без урахуванням фізичного зносу, з урахуванням обопільної вини двох учасників ДТП) - 107 637,23 грн (215 274,46 грн/2). Для визначення остаточної суми боргу, яку має сплатити Відповідач, Позивач вирахував із частки відповідальності Відповідача суму, яку він фактично отримав від СК "Альфа-Гарант" (107 637,23 грн - 68 860,10 грн = 38 777,13 грн).
МОТИВИ СУДУ
До страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).
Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом цієї норми, за загальним правилом: по-перше, шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі; по-друге, це робить особа, яка безпосередньо її завдала.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (частина перша статті 1188 ЦК України).
Водночас із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності. Станом на момент ДТП відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон №1961-IV), який діяв до 01.01.2025 (тобто на момент виникне спірних правовідносин). Цей Закон спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Водночас особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (стаття 1194 ЦК України).
Отже, відповідальність винної особи виникає лише в тому разі, коли розміру страхового виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу (надалі - Поліс ОСЦПВ) недостатньо для повного покриття завданої шкоди.
Відповідальність винної особи розраховується як різниця між повним розміром шкоди та страховою виплатою за Полісом ОСЦПВ. Іншими словами винна особа несе відповідальність лише за ту частину шкоди, яка не була покрита страховим відшкодуванням.
Сума страхового відшкодування за договором (Полісом ОСЦПВ) визначається з урахуванням положень Закону, який встановлює, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у полісі, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV), - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону № 1961-IV).
Тому правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати) (див. висновок Верховного Суду України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15).
Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про Страхування" від 18 листопада 2021 року № 1909-IX, що введений в дію з 01.01.2024, страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
У зв`язку з виплатою Позивачем (страховиком за договором майнового страхування (КАСКО) страхового відшкодування потерпілій особі до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації.
З огляду на те, що вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини Відповідача, перевищує виплачений Позивачу розмір страхового відшкодування за договором (полісом) ОСЦПВ, то із Відповідача, як винної особи, на користь Позивача (особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданої шкоди на підставі договору добровільного майнового страхування) підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без урахування зносу) та отриманим страховим відшкодуванням (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу) за вирахуванням розміру франшизи.
У цій справі, Позивач визначив розмір відшкодування, яке має сплатити Відповідач, посилаючись у позовній заяві на розрахунок страховика ТДВ СК "Альфа- Гарант" та обопільну вини учасників ДТП, що є підставою для зменшення розміру шкоди на 50%.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина друга статті 264 ЦПК України), а також те, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Отже, внаслідок добровільного визнання Позивачем обставин обопільної вини у своєму розрахунку, необхідність повторного дослідження адміністративних матеріалів для встановлення вини також і потерпілої особи відпадає.
Суд керується розрахунком Позивача, що передбачає обопільну вину двох учасників ДТП, оскільки не може виходити за межі позовних вимог.
Відповідач належними та допустимими доказами не спростував розмір збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, який було встановлено судом на підставі оцінки доказів у сукупності та взаємозв`язку. У тому числі Відповідач не заявив клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи.
Таким чином, на підставі права суброгації та статті 1194 ЦК України, Відповідач (якого визнано винним у вчиненні ДТП, що підтверджується постановою суду, яка набрала законної сили), зобов`язаний сплатити Позивачу, який здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі різницю між фактичним розміром шкоди (без урахування зносу) та отриманим страховим відшкодуванням ОСЦПВ. Враховуючи добровільне визнання Позивачем принципу обопільної вини та обмеження позовних вимог, сума, яку має сплатити Відповідач, становить 38 777,13 грн.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частини перша, друга статті 509 ЦК України).
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, але також завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі й інші юридичні факти (частина друга статті 11 ЦК України).
Отже, завдання майнової (матеріальної) породжує зобов`язання між суб`єктом, який таку шкоду завдав, і потерпілим. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Позивач направив Відповідачу вимогу щодо сплати суми відшкодування, яка вручена Відповідачеві 19 лютого 2025 року. Тому Відповідач, зважаючи на частину другу статті 530 ЦК України, мав виконати зобов`язання у семиденний строк, тобто до 26.02.2025 (включно), а з 27 лютого 2025 року Позивач має право на нарахування відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України.
Таким чином, обґрунтованими є вимоги Позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 857,17грн та 3 % річних у розмірі 350,59 грн за період з 27.02.2025 року по 16 червня 2025 року.
Розподіл судових витрат
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
(частина перша, частина друга статті 141 ЦПК України).
Суд задовольнив позов повністю, тому Відповідач повинен відшкодувати Позивачу судовий збір у розмірі 3 028 грн.
Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, Суд
Позов Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування, задовольнити повністю.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою Відповідача (стаття 285 ЦПК України), яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Відповідач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач (Боржник) ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )
Суд підписує повне рішення без його проголошення. Учасники справи не з`явилися в судове засідання. Позивач заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (частини четверта та п`ята статті 268 ЦПК України) - 03 листопада 2025 року
Суддя Інна КОВАЛЕНКО