Справа № 530/1773/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

04.11.2025 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Ситник О.В., за участю секретаря судового засідання Стрілець Л.Г., розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

04.09.2025 року адвокат Тараненко С.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Українська універсальна біржа про визнання права власності.

Ухвалою суду від 21.10.2025 року змінено відповідача товариство з обмеженою відповідальністю Українська універсальна біржа на ОСОБА_2 ,жительку АДРЕСА_1 та виключено ТОВ Українська універсальна біржа з учасників процесу у даній справі.

З позову вбачається, що 30 грудня 2024 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив, житловий будинок садибного типу, розташований по АДРЕСА_1 про що свідчить розписка ОСОБА_3 та нотаріально посвідчена довіреність. Згідно розписки ОСОБА_3 власником житлового будинку садибного типу ,за адресою АДРЕСА_1 він вважає ОСОБА_1 і жодних претензій до нього не має. Згідно розписки і усної домовленості ОСОБА_3 як продавець до укладення договору купівлі-продажу зобов`язаний був підготувати документи необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомості. Вищевказаний житловий будинок належав батькові ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . 06 квітня 2000 року згідно договору купівлі-продажу № Н-79 укладеного українською універсальною біржею ОСОБА_2 діючи через брокерську контору № 009 продала ,а ОСОБА_4 діючи брокерську контору № 010 купив нерухове майно : житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,про що свідчить реєстраційне посвідчення видане КП Полтавське БТІ Інвентаризатор від 07 квітня 2000 року ,яке записане в реєстрову книгу за № 1 на ім`я ОСОБА_4 . Сторони домовилися про всі істотні умови договору ,що відображено в підписаному ними договорі купівлі- продажу № Н-79 від 06.04.2000 року, який на підставі ст.15 Закону України ,який діяв на той час від 10.12.1991 року Про товарну біржу не підлягав нотаріальному посвідченню. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, ОСОБА_3 маючи намір успадкувати спадкове майно не міг здійснити своє право і успадкувати спадкове майно в нотаріальному порядку ,оскільки договір купівлі-продажу не відповідає вимогам закону для таких правочинів. Фактично договір купівлі-продажу житлового будинку відбувся ОСОБА_1 користується і утримує його в належному стані. ОСОБА_2 , не претендує на житловий будинок та не заперечує, щодо визнання права власності на житловий будинок садибного типу, який розташований по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 ,оскільки продавець ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду.

Ухвалою судді Зіньківського районного суду Полтавської області 23.09.2025 року відкрито загальне провадження по справі (а.с. 35).

В судове засідання позивач та його представник адвокат Тараненко С.О. не з`явилися, до суду подали заяву, про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, належним чином повідомлена, заперечень проти позову не надала.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в судовому засіданні без фіксування судового процесу.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування ", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження .

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено ,що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Куп`янськ Харківської області ( а.с.7). 06 квітня 2000 року згідно договору купівлі-продажу № Н-79 укладеного українською універсальною біржею Кочубей Неоніла Іванівна діючи через брокерську контору № 009 продала ,а ОСОБА_4 діючи брокерську контору № 010 купив нерухове майно : житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору ( а.с.20). 30 грудня 2024 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив, житловий будинок садибного типу, розташований по АДРЕСА_1 про що свідчить розписка ОСОБА_3 та нотаріально посвідчена довіреність ( а.с. 9,12). Згідно розписки ОСОБА_3 власником житлового будинку садибного типу ,за адресою АДРЕСА_1 він вважає ОСОБА_1 і жодних претензій до нього не має. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Полтава, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 ( а..с13). ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Романки Шишацького району Полтавської області ,що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 ( а.с.18). Відповідно до довідки виконавчого комітету Шишацької селищної ради Полтавської області від 11.02.2025 року ОСОБА_4 на день смерті проживав без реєстрації разом зі своїм сином ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 і вели спільне господарство ( а.с.19). Відповідно до довідки Бірківського старостинського округу виконавчого комітету Зіньківської міської ради Полтавської області вбачається, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 був зареєстрований один за адресою: АДРЕСА_3 ( а.с.9). Згідно розписки і усної домовленості ОСОБА_3 як продавець до укладення договору купівлі-продажу зобов`язаний був підготувати документи необхідні для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нерухомості. Вищевказаний житловий будинок належав батькові ОСОБА_3 - ОСОБА_4 . 06 квітня 2000 року згідно договору купівлі-продажу № Н-79 укладеного українською універсальною біржею ОСОБА_2 діючи через брокерську контору № 009 продала ,а ОСОБА_4 діючи брокерську контору № 010 купив нерухове майно : житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ,про що свідчить реєстраційне посвідчення видане КП Полтавське БТІ Інвентаризатор від 07 квітня 2000 року ,яке записане в реєстрову книгу за № 1 на ім`я ОСОБА_4 . Сторони домовилися про всі істотні умови договору ,що відображено в підписаному ними договорі купівлі- продажу № Н-79 від 06.04.2000 року, який на підставі ст.15 Закону України ,який діяв на той час від 10.12.1991 року Про товарну біржу не підлягав нотаріальному посвідченню. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, ОСОБА_3 маючи намір успадкувати спадкове майно не міг здійснити своє право і успадкувати спадкове майно в нотаріальному порядку ,оскільки договір купівлі-продажу не відповідає вимогам закону для таких правочинів. Фактично договір купівлі-продажу житлового будинку відбувся ОСОБА_1 користується і утримує його в належному стані. ОСОБА_2 не претендує на житловий будинок та не заперечує, щодо визнання права власності на житловий будинок садибного типу, які розташовані по АДРЕСА_1

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок садибного типу за адресою АДРЕСА_1 вказаний будинок складається з житлового будинку ( літ. А-1) ( а.с.22-24).

Звернувшись до Зіньківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 - ОСОБА_3 було відмовлено, оскільки останній не прийняв спадщину у встановлений законом строк після смерті батька ( а.с.26), у зв`язку з чим позивач звернувся до суду (а.с. 2-6).

Згідно ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Положеннями ч. 1 ст. 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються потягом певного строку ( у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Отже, предметом попереднього договору є саме укладання у майбутньому основного договору на умовах та у строки, визначені попереднім договором.

Істотною умовою попереднього договору є строк укладання основного договору, який повинен бути зазначений у попередньому договорі.

У попередньому договорі повинні також міститися умови про предмет основного договору, а також інші умови, за якими сторони вже досягли згоди, а саме: про ціну, порядок передачі об`єкта, місце та час нотаріального оформлення договору, порядок несення витрат тощо.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що попередній договір являє собою організаційну угоду, яка не впливає на правовий режим майна, яке буде предметом основного договору.

Із наведених визначень, які розкриваються у ст. 635 ЦК України, витікає правова сутність попереднього договору, яка полягає у виконанні таких функцій, як - спонукання до укладання в майбутньому основного договору шляхом встановлення відповідного обов`язку та фіксація умов основного договору.

Відповідно до стаття 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи.

У відповідності до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно з п.11 ч.1 ст.346 ЦК України у разі смерті власника право власності припиняється.

Відповідно до статті 381 Цивільного кодексу України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. У разі відчуження житлового будинку вважається, що відчужується вся садиба, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі продажу Н-79 від 06.04.200 року житлового будинку по АДРЕСА_1 ( а.с.20). 30 грудня 2024 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 купив, житловий будинок садибного типу, розташований по АДРЕСА_1 про що свідчить розписка ОСОБА_3 та нотаріально посвідчена довіреність ( а.с.9,12). Згідно розписки ОСОБА_3 власником житлового будинку садибного типу ,за адресою АДРЕСА_1 він вважає ОСОБА_1 і жодних претензій до нього не має. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ,а тому суд приходить до висновку ,що визнання права власності на вищезазначений житловий будинок за позивачем не порушує права та інтереси інших осіб , договір відбувся, оскільки ОСОБА_1 повністю сплатив ОСОБА_3 кошти за будинок в сумі 20000 грн, що підтведжується платіжною інструкцією ( а.с.10) та користується даним майном на даний час, а оскільки продавець ОСОБА_5 помер , тому посвідчити договір купівлі-продажу нерухомого майна ,яке було предметом договору (житлового будинку) неможливо, враховуючи вище викладене, суд приходе до висновку про задоволення позову.

ВС України роз`яснив, що однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України. (постанова від 06.09.2017 у справі № 6-1288цс17).

Тобто обов`язковою умовою є з`ясування судом обставин неможливості посвідчити договір купівлі - продажу на час звернення до суду . Судом з`ясовано , що продавець житлового будинку на даний час помер , - відповідач по справі ОСОБА_2 претензій до ОСОБА_1 немає , останній користується належним його майном .

Суд зазначає, що оскільки вищезазначений житловий будинок був придбаний ОСОБА_4 у ОСОБА_2 , спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 прийняв син ОСОБА_3 ,який за життя продав житловий будинок ОСОБА_1 ,за що останній сплатив йому грошові кошти у сумі 20000 грн ( а.с.10), оскільки ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ,тому позов подано до ОСОБА_2 , та суд вважає її належним відповідачем , оскільки визнання за ОСОБА_1 не порушує права інших осіб ,тому позов підлягає задоволенню.

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 76 , 81 , 141, 200 , 258, 263, 264, 354 ЦПК України, ст.328,334,635 ЦК України, суд, -

вирішив:

1.Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , НОМЕР_3 , право приватної власності на житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку ( літ. А-1).

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О. В. Ситник