ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/4183/25

Провадження № 22-ц/820/2210/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Талалай О.І.,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2025 року (суддя Заворотна О.Л.).

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначала, що 13.10.2024 о 10 год. 23 хв. в м. Хмельницькому на перехресті нерівнозначних доріг вул. Героїв Маріуполя та пров. Військоматський, ОСОБА_2 , в порушення п. 2.3 б, 16.11 Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом «Audi А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, при виїзді з другорядної дороги на головну не надав переваги транспортному засобу «Кіа Carens», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 внаслідок чого сталося зіткнення. У наслідок події транспортні засоби отримали механічні пошкодження. В результаті ДТП власниці автомобіля ОСОБА_1 була заподіяна матеріальна шкода, що виявилася у пошкодженні її автомобіля.

Вказувала, що постановою Хмельницького міськрайонного суду від 28 жовтня 2024 року по справі №686/28491/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.

Зазначала, що в результаті ДТП від пошкодження автомобіля «Кіа Carens», державний номерний знак НОМЕР_2 , позивачка зазнала збитків, які полягають у відновленні вказаного автомобіля і складають: 79695 грн - послуги з ремонту автомобіля, що підтверджується рахунком № CEK-W6011 від 14.10.2024 та актом виконаних робіт № ЕК- W6011 від 20.01.2025.

Згідно полісу № СА/0020855 цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Гардіан». Ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну, становить 160000грн, франшиза - 0,00 грн.

ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» виплатила на рахунок позивачки кошти у сумі 18637,37 грн. Вказана сума становить вартість відновлювального ремонту згідно ремонтної калькуляції №G-40021 від 05.12.2024.

Водночас, зазначала, що решта вартості проведеного фактичного ремонту у сумі 61057,63 грн відповідачем не було відшкодовано позивачці.

Враховуючи вищевикладене, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 61057,63 грн та 10000 грн моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 47775,13 грн майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 2500 грн моральної шкоди та 856,96 грн судового збору. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду першої інстанції в частини задоволених позовних вимог, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права.

Вказує, що до листа ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» №23/01/25/7 від 23.01.2025 додано ремонтну калькуляцію № G-40021 від 05.12.2024, відповідно до якої вартість ремонту з ПДВ становить 42685,66 грн. Позивачка, на думку скаржника, з сумою страхового відшкодування погодилась, жодних зауважень та заперечень не заявляла, рішення ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» у встановленому законом порядку позивачка не оскаржувала. Крім того, отримавши 18637,37 грн позивачка не наполягала на виплаті страховою компанією суми, зазначеної в ремонтній калькуляції 42685,66 грн.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що згідно поліса № СА-0020855 від 27.01.2024, ліміт за шкоду, заподіяну майну становить 160000 грн, отже розмір завданої страхової шкоду, який на думку ОСОБА_1 складає 79695 грн, не перевищує ліміт відповідальності страховика. З огляду на викладене, вважає, що позов заявлено до неналежного відповідача.

Вважає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази причинно-наслідкового зв`язку між ДТП, що сталася 13.10.2024 та пошкодженнями на виправлення яких витрачено 79695 грн. В рахунках та інших документах, наданих позивачкою, міститься перелік виконаних та необхідних ремонтних робіт, запасних частин, деталей, матеріалів, але, на думку скаржника, немає переліку пошкоджень на транспортному засобі та того, що всі пошкодження отримані внаслідок ДТП, що сталася 13.10.2024.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що сам лише факт порушення прав позивачки не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має обов`язково бути підтверджена належними та допустимими доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_4 через свого представника ОСОБА_5 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить відмовити в задоволені апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін. Посилається на те, що різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 47862,63 грн, яку повинен відшкодувати відповідач.

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до положень ст. 369 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що постановою Хмельницького міськрайонного суду від 28 жовтня 2024 року у справі №686/28491/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с. 10)

За змістом вказаної постанови, суд встановив, що 13.10.2024 о 10 год. 23 хв. в м. Хмельницькому на перехресті нерівнозначних доріг вул. Героїв Маріуполя та пров. Військоматський, водій ОСОБА_2 , в порушення п. 2.3 б, 16.11 Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом «Audi А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не відреагував на її зміну, при виїзді з другорядної дороги на головну не надав переваги транспортному засобу «Кіа Carens», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 внаслідок чого сталося зіткнення, транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Кіа Carens», державний номерний знак НОМЕР_3 . (а.с. 9)

Відповідно до рахунку № CEK-W6011 від 14.10.2024 та акту виконаних робіт № ЕК- W6011 від 20.01.2025 ПП «Торговий дім «Євромоторс», послуги з ремонту автомобіля «Кіа Carens», державний номерний знак НОМЕР_5 , складають 79695 грн. (а.с. 11,12)

Позивачкою здійснено оплату ПП «Торговий дім «Євромоторс» за фактичний ремонт автомобіля, що підтверджується платіжними інструкціями від 31.12.2024 на суму 20000 грн та від 21.01.2025 на суму 59695 грн. (а.с. 17,18)

Згідно листа ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» № 23/01/25/7 від 23.01.2025, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Гардіан» полісу №СА/0020855. Ліміт страхової суми за шкоду, заподіяну майну, становить 160 000,00 грн, франшиза - 0,00 грн. 27.12.2024 здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок ОСОБА_1 в розмірі 18637,37 грн. До листа також долучено ремонтну калькуляцію №G-40021 від 05.12.2024, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту становить 42685,66 грн (а.с. 13-16)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Такий висновок суду, на думку колегії суддів, відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах чинного законодавства.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України. У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. А тому, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів понесення нею фактичних витрат на проведення відновлювального ремонту.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачці пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача внаслідок вчиненням ним адміністративного правопорушення, перевищує виплачений позивачці розмір страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що з ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивачки підлягає стягненню різниця між розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу) та отриманим страховим відшкодуванням. При цьому, позивачкою не оспорюється визначений судом розмір шкоди, який зменшено на суму податку на додану вартість.

Відповідно, суд першої інстанції правильно виходив з того, що права позивачки підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на її користь компенсації за завдану майнову шкоду, оскільки нею доведено факт завдання такої шкоди відповідачем та обґрунтовано її розмір.

Доводи апеляційної скарги про те, що в межах ліміту відповідальності страховика такі кошти підлягають відшкодуванню страховою компанією за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є безпідставними. Оскільки позивачка у справі отримала страхове відшкодування від страховика цивільно-правової відповідальності відповідача, розраховане з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, що відповідає приписам ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Натомість, відповідач має виплатити решту розміру збитків, не покриту страховою сумою.

Колегія суддів погоджується також з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову про відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 23 ЦК України,особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до роз`яснень пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2 , транспортний засіб, належний ОСОБА_1 , зазнав механічних ушкоджень, підлягав ремонту, що спричинило негативні зміни в житті позивачки. А тому, суд першої інстанції, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням характеру заподіяння моральної шкоди, характеру і обсягу моральних страждань позивача дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди та визначив її розмір в сумі 2500 грн.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, до особистого тлумачення норм права й обставин справи, такі доводи містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 серпня 2025 року в частині задоволення позовних вимог залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 06 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: Л.М. Грох

О.І. Талалай