Провадження № 22-ц/4808/1503/25
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Девляшевського В.А., Баркова В.М.,

за участю секретаря Кузів А.В.

учасники справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 ,

на ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2025 року, постановлену судом у складі судді Мелещенко Л.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільного сумісного мана подружжя спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання спільного сумісного майна подружжя спільною сумісною власністю, поділ спільного майна подружжя.

В обґрунтування позову зазначив, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 січня 2025 року шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу позивач з відповідачкою набули у власність майно: земельну ділянку кадастровий номер :01:002:1019, площею 1600м.кв. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: с. Ільці, Верховинський район, Івано-Франківська область; автомобіль Renault Kangoo пасажирський, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 ; незавершений будівництвом житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами загальною площею 109,1кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок зведений за час перебування сторін у шлюбі. В 2017 році архітектором ОСОБА_4 був розроблений проект на будівництво житлового будинку. 25.07.2017 року Департаментом містобудування, архітектури та культурної спадщини виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради видано Будівельний паспорт на будівництво житлового будинку за реєстраційним номером БП-154/17. 07.08.2017 року Управлінням з питань ДАБК виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради зареєстровано повідомлення про початок виконання будівельних робіт серії ІФ №88. 14.07.2025року сертифікованим інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_5 проведено інвентаризацію зведеного житлового будинку, визначено ступінь його готовності (85%) та складено технічний паспорт. Вартість: 3610975,00 грн.

Просив суд визнати спільною сумісною власністю вказане вище майно. Здійснити поділ спільного майна подружжя, шляхом визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:002:1019, площею 1600м.кв., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: с. Ільці, Верховинський район, Івано-Франківська область, автомобіль Renault Kangoo пасажирський, 2009 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами (незавершений будівництвом) загальною площею 109,1кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в сумі 1632987,50 грн.

Разом із позовною заявою ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить накласти арешт із забороною відчуження та вчинення реєстраційних дій на житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами (незавершений будівництвом), загальною площею 109,1 кв.м за адресою: масив «Через дорогу», ділянку АДРЕСА_1 власника ОСОБА_2 ..

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначено, що незавершений будівництвом житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами загальною площею 109,1кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 був збудований за спільні кошти подружжя, проте дозвільна документація оформлена на відповідачку. Вважає, що відповідачка вправі одноосібно здати будинок в експлуатацію та здійснити його відчуження на користь третіх осіб. Про наміри здійснити відчуження будинку свідчить розміщення відповідачкою на фасаді будинку оголошення про його продаж. Невжиття заходів незабезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав і інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Ухвалою Івано-Франківського суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Івано-Франківського суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити та вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту із забороною відчуження та вчинення реєстраційних дій на незавершений будівництвом житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами, загальною площею 109,1кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , власника ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду першої інстанції про те, що не набуття не завершеного будівництвом житлового будинку садибного типу з господарськими спорудами, загальною площею 109,1кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 статусу нерухомого майна не призводить до неможливості визнання його об`єктом права спільної сумісної власності подружжя з усіма наслідками цивільного спору про його поділ між подружжям, зокрема, присвоєння іншому з подружжя компенсації його частки у такій власності.

Зазначив, що новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації та з моменту державної реєстрації права власності на нього. До цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, а отже, є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю та може бути предметом поділу між подружжям.

Вказує, що незалежно від того чи незавершений будівництвом будинок є нерухомим майном чи сукупністю будівельних матеріалів і конструкцій, як рухоме майно, він може бути об`єктом поділу між подружжям як об`єкт спільної сумісної власності і заявлена позовна вимога про визнання його спільною сумісною власністю подружжя зі стягненням компенсації його вартості одному з подружжя, відповідає вимогам процесуального законодавства.

Вважає, що оскаржувана ухвала суду вказує на фактичне вирішення судом спору по суті, оскільки містить визначення про неможливість поділу між подружжям об`єкта незавершеного будівництвом.

Не погоджується з висновком суду першої інстанції про не долучення до позовної заяви доказів належності земельної ділянки АДРЕСА_1 відповідачці ОСОБА_2 , оскільки до матеріалів позову додано розроблений у 2017 році архітектором П.Лисаківським проект на будівництво житлового будинку, виданий 25.07.2017року Департаментом містобудування, архітектури та культурної спадщини виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради будівельний паспорт на будівництво житлового будинку за реєстраційним номером БП-154/17; зареєстроване 07.08.2017 року Управлінням з питань ДАБК виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради повідомлення про початок виконання будівельних робіт серії ІФ №88. Вказана дозвільно-проектна документація містить вказівку про власника земельної ділянки, на якій зводиться будинок та підтверджує право власності відповідачки, як власника земельної ділянки і замовника будівництва, на спірний незавершений будівництвом об`єкт.

Не погоджується з висновком суду про відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду, оскільки незавершений будівництвом житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами загальною площею 109,1кв.м. за адресою: масив «Через дорогу», ділянка № НОМЕР_3 с. Угорники був збудований за спільні кошти подружжя, проте, дозвільна документація (проект, будівельний паспорт та повідомлення про початок будівельних робіт) оформлена виключно на відповідачку ОСОБА_2 , яка не перебуваючи в шлюбі вправі одноособово здавти будинок в експлуатацію та здійснити його відчуження в користь третіх осіб без згоди на це позивача.

Відповідачка вправі відчужити свою особисту земельну ділянку третій особі і вже новий власник матиме право здати об`єкт будівництва в експлуатацію на своє ім`я. Про такі наміри відповідачки свідчить і той факт, що на фасаді спірного будинку вона розмістила оголошення про продаж будинку з контактним номером телефону.

Зазначає, що предмет позову у справі щодо поділу майна є взаємопов`язаний зі способом забезпечення позову, вид забезпечення позову, який просить застосувати позивач у вигляді накладення арешту, є співмірним з позовними вимогами, які заявлені ОСОБА_1 , а невжиття такого заходу забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав заявника, за захистом яких він звернувся до суду.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено учасникам справи право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу в межах її доводів.

У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що не завершений будівництвом житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами, як об`єкт новоствореного майна не набув статусу об`єкта нерухомого майна та, відповідно, об`єкта цивільних прав, оскільки будинок не прийнятий в експлуатацію і право власності на будинок не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав, тому дійшов висновку що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу нерухомого майна, в тому числі і незавершеного будівництвом житлового будинку садибного типу з господарськими спорудами загальною площею 109,1кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, будинок масив «Через дорогу», ділянка № НОМЕР_3 АДРЕСА_1 є незавершений будівництвом, готовністю 85 %.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації

в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини п`ятої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

У заяві про забезпечення позову позивач просив накласти арешт із забороною відчуження та вчинення реєстраційних дій на незавершений будівництвом житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами загальною площею 109,1 кв.м за адресою: масив «Через дорогу», ділянку АДРЕСА_1 .

На час звернення ОСОБА_1 із заявою про забезпечення позову та на час постановлення оскаржуваної ухвали, спірний будинок не існував як об`єкт цивільних прав, оскільки будинок не прийнятий в експлуатацію і право власності на нього не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для застосування заходів забезпечення позову та накладення арешту на незавершений будівництвом житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами загальною площею 109,1 кв.м за адресою: масив «Через дорогу», ділянку

АДРЕСА_1 висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного суду від 21 липня 2025 року у справі №466/11625/24 (провадження 61-4756св25).

Посилання скаржника на те, що оскаржувана ухвала суду вказує на фактичне вирішення судом спору по суті, оскільки містить визначення про неможливість поділу між подружжям об`єкта незавершеного будівництвом є необґрунтованим, оскільки оскаржувана ухвала не містить таких висновків.

Доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду першої інстанції про не долучення до позовної заяви доказів належності земельної ділянки № 58 не заслуговують на увагу, оскільки позивач не просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказану земельну ділянку та не впливає на висновок суду про те, що незавершений будівництвом житловий будинок садибного типу з господарськими спорудами загальною площею 109,1 кв.м за адресою: масив «Через дорогу», ділянку АДРЕСА_1 не об`єктом цивільних прав, оскільки право власності на цей об`єкт не зареєстровано.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на правильність постановленої ухвали не впливають.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2025 року постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстав для її скасування по доводам апеляційної скарги не має.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

В.М. Барков