У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2025 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Слободянюк А.В. вивчивши матеріали позовної заяви приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича, поданої в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами,

в с т а н о в и в:

Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пилипчук В.Г. звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами

Позов обґрунтовує тим, що на виконанні у приватного виконавця перебуває виконавче провадження № НОМЕР_2, відкрите 21.08.2025 на підставі виконавчого листа № 761/32601/24, виданого 11.08.2025 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в розмірі 18 657, 63 дол. США та судовий збір у розмірі 5 906, 80 грн.

Приватним виконавцем встановлено, що 09.09.2009 в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян за №0 зареєстрований актовий запис про шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно та Державного земельного кадастру за ОСОБА_2 зареєстроване наступне нерухоме майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Також згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності на дана квартира придбана ОСОБА_2 в період перебування в законному шлюбі з ОСОБА_1 , а отже є їх спільною сумісною власністю.

Вважає, що оскільки квартира придбана під час перебування ОСОБА_2 у шлюбі з ОСОБА_1 , то останньому належить частини вказаної квартири.

Посилаючись на норми цивільного законодавства, просить суд ухвалити судове рішення, яким визначити, що частка майна ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_2 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 , складає 1/2 частку.

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

При вирішенні питання щодо можливості прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі суд враховує наступне.

У ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. У справах можуть також брати участь органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (ч. 1 ст. 48 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» визначені органи та особи, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів: примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Конституцією України, Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», Законом України «Про виконавче провадження» та інших нормативно-правових актів.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Порядок вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах, спрямований на розв`язання суто процесуальних суперечок та здійснення судового контролю за ключовими аспектами виконавчого провадження, при цьому спір, що існував між боржником та стягувачем, вже вирішений судовим рішенням, що виконується.

В оцінці належності приватному виконавцю права на звернення до суду з цим позовом в інтересах іншої сторони суд робить такі висновки.

За загальним правилом, у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб (ч. 1 ст. 56 ЦПК України).

За змістом ст. 56 ЦПК України такими посадовими особами є, зокрема, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, прокурор. Інші фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах за наявності підстав, передбачених законом.

У цій справі виконавець має право на звернення до суду з вимогою про визначення частки боржника у майні, яким він спільно володіє з іншими особами, у формі позовної заяви, відповідне повноваження виконавця спрямоване винятково на повне та своєчасне виконання рішення суду, яке набрало законної сили і не перешкоджає особам, права яких безпосередньо порушені, оспорені чи не визнані, самостійно звернутися до суду за захистом своїх прав.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має не особистий, а винятково службовий інтерес, який полягає у виконанні покладених на нього державою посадових обов`язків і досягненні такого результату, за якого судове рішення буде виконаним.

Водночас забезпечення найбільш сприятливої ситуації для досягнення виконання судового рішення відповідає не лише інтересам суспільства, яке, безумовно, зацікавлене в підтриманні правопорядку в державі, а й майновим та/або немайновим інтересам стягувача у виконавчому провадженні.

У разі наявності спору про право на майно, яким боржник володіє спільно з іншими особами, позов про визначення частки боржника у такому майні пред`являється виконавцем в інтересах стягувача у виконавчому провадженні, оскільки як вимоги, спрямовані на повернення майна у власність боржника (спільну власність боржника та інших осіб), так і вимоги щодо визначення частки боржника у такому майні мають на меті забезпечення повного та своєчасного виконання судового рішення у спосіб звернення стягнення на майно боржника, що відповідає майновим інтересам стягувача.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 367/252/24 від 10.09.2025, за захистом своїх невизнаних, оспорених або порушених прав має насамперед звертатися особа, чиї права не визнаються, оспорюються або порушуються. У цьому випадку такою особою, безумовно, є кредитор - стягувач у виконавчому провадженні. Проте якщо стягувач з певних причин за захистом своїх не звертається, то такий позов може пред`явити виконавець, оскільки таке право йому надано законом.

У цій справі, приватний виконавець пред`явив позов, зокрема, про визначення частки боржника в спільному майні, посилаючись на те, що боржнику в виконавчому провадженні ОСОБА_1 належить частка у спільному майні, набутому у шлюбі із ОСОБА_2 , на яке приватний виконавець має право звернути стягнення.

Водночас позов виконавець пред`явив в інтересах боржника ОСОБА_1 , незважаючи на те, що підставою позову визначено порушення цим же боржником засад добросовісності та, фактично, вчинення ним дій, спрямованих на приховання майна в процедурі виконавчого провадження.

Тобто склалася процесуальна ситуація, за якої особою, в інтересах якої діє виконавець, зазначено боржника, інтереси якого є протилежними намірам виконавця, який звертається із таким позовом, оскільки інтереси боржника не полягають у виділенні його частки у спільному майні.

Підсумовуючи, суд наголошує на тому, що у правових відносинах, які існують у цій справі, приватний виконавець є суб`єктом владних повноважень та на нього поширюються правила ст. 19 Конституції України. Згідно з цими приписами органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому, звернувшись до суду в інтересах боржника ОСОБА_1 із позовом про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, приватний виконавець діє не у межах наданих йому законом повноважень.

Одночасно також враховується і те, що доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ у справі «Дія 97» проти України» від 21.10.2010 року).

Положеннями п. 4 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, передбачено, що заява повертається, у випадках, коли відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Таким чином зазначені вище правові норми не надають приватному виконавцю права на звернення до суду в інтересах боржника із позовом про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, відтак, така позовна заява підлягає поверненню позивачу на підставі 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Окрім того, ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва Слободянюк А.В. від 29 вересня 2025 року у справі № 752/23622/25 за заявою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука В.Г. про забезпечення позову, поданою до пред`явлення позовної заяви, накладено арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), яка зареєстрована за ОСОБА_2 .

В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Пилипчук В.Г. посилався на те, що предметом позову, який виконавець мав намір подати до суду, є визначення частки майна боржника у майні, яким є квартира АДРЕСА_2 . Зазначена квартира зареєстрована за ОСОБА_2 , однак була придбана під час перебування власника квартири у шлюбі з ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні № НОМЕР_2, відкритому приватним виконавцем 21.08.2025.

Відповідно до ч.1 ст. 158 ЦПК суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 158 ЦПК України заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі.

Враховуючи наведене, суд вважає, що наявні підстави скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29.09.2025, оскільки позов повернуто позивачу.

Керуючись ст.ст. 158, 185, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суддя,-

п о с т а н о в и в:

Позовну заяву приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Пилипчука Віталія Григоровича, поданої в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, - повернути позивачу.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 вересня 2025 року у справі № 752/23622/25, а саме: зняти арешт на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), яка зареєстрована за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Копію ухвали про повернення позовної заяви та позовну заяву і додані до неї документи надіслати позивачу.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Суддя А.В. Слободянюк