ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/5776/25Головуючий у 1-й інстанції Позняк В.М.
Провадження № 22-ц/817/924/25 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів Хоми М.В., Костіва О.З.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №607/5776/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року (ухвалене суддею Позняком В.М.) в справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «Акцент-Банк») звернулось до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначали, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «А-Банк» щодо отримання банківських послуг та підписав Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 08.02.2022 року, будучи клієнтом Банку, Позичальник уклав з Банком кредитний договір А218СТ42, щодо надання кредиту в розмірі 26 000,00 грн строком на 16 місяців (тобто до 07.06.2023 року) зі сплатою процентів у розмірі 75.00 % щорічно. (Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту).

Зазначали, що у відповідності до п. п. 3-5 Кредитного договору, ліміт цього договору: 26 000,00 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 07.06.2023 року, терміном на 16 місяці.

Вказували на те, що згідно п.6 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 75.00 % річних.

Станом на 19.03.2025 року заборгованість Відповідача за кредитним Договором складала 44 403,31 грн.

На підставі наведеного просили стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № А218СТ42 від 08.02.2022 року у розмірі 44 403, 31 грн. станом на 19.03.2025 року, яка складається із: 26 000 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 18 403, 31 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами.

Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №А218СТ42 від 08.02.2022 року у розмірі 44 403 грн. 31 коп. та 3 028,00 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вважає заочне рішення суду першої інстанції необґрунтованим.

Вказує на те, що з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-банк не був ознайомлений та не підписував їх.

Зазначає, що не підписував паспорт споживчого кредиту та вказані у ньому проценти та умови не погоджував, а зазначення про те, що такий підписаний електронним підписом шляхом підтвердження з номера мобільного телефону, не доводить, що підпис здійснював саме він.

Від представника АТ «Акцент-Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у її задоволенні, а заочне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Звертає увагу на те, що всі умови договору, у тому числі і проценти, зазначені в договорі (заяві) про надання послуги Швидка готівка №А218СТ42 від 08.02.2022 року, яка підписана відповідачем електронним підписом.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

В силу положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 28.10.2019 року підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку (далі - анкета-заява), яка разом Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складає між ними договір про надання банківських послуг.

Відповідно до заяви про надання послуги «Швидка готівка» від 08.02.2022 року А218СТ42, яка підписана електронним цифровим підписом 08.02.2022 року 17:18 за ідентифікатором +16, ОСОБА_1 звернувся щодо надання кредиту в розмірі 26 000,00 грн. строком на 16 місяців (тобто до 07.06.2023 року) зі сплатою процентів у розмірі 75,00 % щорічно.

Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту.

У відповідності до п. п. 3-5 Кредитного договору, ліміт цього договору: 26 000,00 грн. на поповнення обігових коштів зі строком повернення до 07.06.2023 року, терміном на 16 місяців.

Згідно до п. 6 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує проценти у розмірі 75,00 % річних.

Відповідно до таблиці загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, яка підписана відповідачем електронним цифровим підписом 08.02.2022 року 17:18, зазначено графік платежів, їх розмір та проценти за користування кредитом.

Із меморіального ордера від 08.02.2022 року вбачається, що ОСОБА_1 оплатив 26 000 грн. онлайн кеш-кредит.

Згідно із розрахунку заборгованості та виписки по кредиту, станом на 19.03.2025 року заборгованість відповідача за даним кредитним Договором становила 44 403,31 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору (ст. 628 ЦК України).

Згідно із частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (частина друга статті 1056-1 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст. ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною першою статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку (частиною першою статті 207 ЦК України).

Закон України від 03.09.2015 року № 675-VIII «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини третьої статті 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина п`ята статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами частини восьмої статті 11 ЗУ «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 ЗУ «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У силу вимог частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частиною першою статті 611 ЦК України).

Згідно з вимогами статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що між сторонами 08.02.2022 року в електронній формі було укладено кредитний договір А218СТ42, щодо надання кредиту в розмірі 26 000,00 грн. строком на 16 місяців (тобто до 07.06.2023) зі сплатою процентів у розмірі 75,00 % щорічно, який складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту, шляхом підписанння відповідачем електронним цифровим підписом 08.02.2022 17:18 за ідентифікатором +16.

Крім того, суд першої інстанції слушно взяв до уваги надані банком виписку про рух коштів по картці відповідача, яка є належним доказом, що підтверджує наявність заборгованості та її розмір, оскільки є первинним документом, в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність»

Також місцевий суд обґрунтовано погодився із наданим позивачем розрахунок заборгованості, який в сукупності із випискою про рух коштів по картці містять детальний розпис нарахованої заборгованості за кредитним договором, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом.

Крім того, відповідачем не було надано жодного контррозрахунку заборгованості за кредитним договором та не надано жодних доказів, які б спростовували визначений банком розмір заборгованості за кредитом, як і не наведено заперечень щодо неотримання та невикористання ним грошових коштів позивача.

Також відповідачем не було надано будь-яких доказів на спростування факту укладення вищезазначеного кредитного договору.

Відтак з урахуванням вищезазначених встановлених фактичних обставин даної справи, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення із ОСОБА_1 в користь банку заборгованості по кредитному договору у розмірі 44 403,31 грн., яка складається із: 26 000 грн. - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 18 403.31 грн. - загальний залишок заборгованості за процентами.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був ознайомлений з умовами договору, колегія суддів відхиляє, оскільки всі умови договору, у тому числі і щодо розміру процентів, зазначені в договорі (заяві) про надання послуги Швидка готівка №А218СТ42 від 08.02.2022 року, яка підписана відповідачем електронним підписом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, порушень норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції не допущено. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги в апеляційного суду відсутні.

Враховуючи, що за результатами апеляційного перегляду справи, результат вирішення справи залишився незмінним, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 141 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2025 року.

Головуючий: Гірський Б.О.

Судді: Костів О.З.

Хома М.В.