ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 305/2372/19

провадження № 61-12045св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - Православна релігійна громада Української православної церкви Різдва Богородиці,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_13 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 квітня 2021 року у складі судді Ємчука В. Е. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 08 серпня

2024 року у складі колегії суддів: Фазикош Г. В., Кожух О. А., Собослой Г. Г.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2019 року Православна релігійна громада Української православної церкви Різдва Богородиці (далі - Парафія) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії.

Позов мотивовано тим, що Парафія має статус юридичної особи і діє на підставі статуту, який зареєстрований розпорядженням Закарпатської обласної державної адміністрації (далі - Закарпатська ОДА) від 27 травня 2003 року № 266, та об`єднує громадян православного віросповідання.

Органами управління Парафією є Парафіяльні збори членів Парафії (вищий орган) і Парафіяльна рада (виконавчий орган).

24 лютого 2019 року Парафіяльні збори прийняли рішення щодо внесення змін до Статуту Парафії та призначення нового керівника.

Відповідно до пункту 6 протокольного рішення Парафіяльних зборів від 24 лютого 2019 року № 1 головою Парафіяльної ради обрано ОСОБА_3 , а до прийняття указаного рішення, згідно з офіційними відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, повноваження голови Парафіяльної ради (керівника) здійснював ОСОБА_5

Одним із рішень, які були прийняті Парафіяльними зборами, є рішення про зміну підлеглості Парафії та вихід її із-під юрисдикції Української Православної Церкви Московського патріархату до складу Закарпатської єпархії Української православної Церкви (Православної церкви України), а також про внесення змін до Статуту Парафії із викладенням такого в новій редакції.

Парафія вважала, що внаслідок дій відповідачів, які полягають у протиправному утриманні та користуванні Статутом Парафії, виконавчий орган останньої позбавлений можливості виконувати свої повноваження і вимоги законодавства з питань доступу, збереження і використання організаційно-розпорядчої документації.

З урахуванням наведеного Парафія просила зобов`язати ОСОБА_1

і ОСОБА_2 передати їй в особі голови Парафіяльної ради оригінал статуту, правовстановлюючі, фінансово-господарські документи Парафії, зареєстрованої Закарпатською ОДА, за актом приймання-передання протягом трьох днів із дня набрання рішенням суду законної сили.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 квітня

2021 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 і ОСОБА_2 передати Парафії в особі голови Парафіяльної ради оригінал Статуту, правовстановлюючі та фінансово-господарські документи (документи, що регулюють фінансово-господарську діяльність) Парафії, зареєстрованої Закарпатською ОДА, за актом приймання-передання протягом трьох днів з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок дій відповідачів, які полягають у протиправному утриманні та користуванні Статутом Парафії, не маючи повноважень та згоди Парафії, позивачпозбавлений можливості виконувати повноваження, надані йому виконавчим органом Парафії (Парафіяльною радою) щодо реєстрації статуту у новій редакції, чим порушуються права Парафії.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 29 березня 2022 року рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 квітня 2021 року скасовано, провадження у справі закрито.

Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки нова православна релігійна громада Української православної церкви (Православної церкви України Різдва Богородиці) юридично не оформлена, то фактично мова йде про спір між Парафією та її членами ( ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ), який пов`язаний зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої організації, а тому цей спір має вирішуватися у порядку господарського судочинства.

Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції

Постановою Верховного Суду від 21 грудня 2022 року касаційну скаргу Парафії задоволено.

Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 29 березня 2022 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанову касаційного суду мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції не врахував, що у цій справі відсутній спір між релігійною організацією та її членами.

Вимоги позивача про зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передати Парафії в особі голови Парафіяльної ради оригінал статуту, правовстановлюючі та фінансово-господарські документи Парафії не зводяться до оспорювання дій чи рішень, пов`язаних зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої організації.

Звернення релігійної організації до суду із цим позовом пов`язане із захистом порушених прав позивача щодо володіння та користування майном, яке належить Парафії, а не із захистом порушених корпоративних прав, що виключає розгляд цієї справи у порядку господарського судочинства, натомість підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Вказане відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від

17 лютого 2021 року у справі № 305/2229/19 (провадження № 61-19018св20), відповідно до якого Верховний Суд погодився із вирішенням судами попередніх інстанцій подібного спору за правилами цивільної юрисдикції.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Рахівського районного суду від 14 квітня 2021 року змінено, позов Парафії задоволено частково.

У задоволенні позовних вимог щодо передання інших правовстановлюючих та фінансово-господарських документів відмовлено.

У іншій частині рішення суду першої інстанцій залишено без змін.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що на утримання, зберігання та інший спосіб користування статутом та іншими документами (атрибутикою) Парафії ОСОБА_4 не уповноважений ні законодавством, ні відповідними органами управління Парафією. Не має таких повноважень та законних підстав і ОСОБА_2 , повноваження настоятеля Парафії якого припинено рішенням Парафіяльних зборів (пункт 3 протоколу від 24 лютого 2019 року). Однак, не заперечуючи факт утримання статуту, відповідачі продовжують утримувати та відмовляються передати зареєстрований Закарпатською ОДА оригінал примірника Статуту Парафії ОСОБА_5 , який є керівником Парафії, чи новообраному голові Парафіяльної ради ОСОБА_14 Вказані дії відповідачів призводять до порушення прав позивача, який не може належним чином володіти та користуватися майном, яке належить Парафії, а також не дозволяють позивачу подати стару редакцію статуту до обласної державної реєстрації для реєстрації змін щодо підлеглості релігійної організації та щодо приведення статуту

у відповідності до норм чинного законодавства.

При цьому суд дійшов висновку, що позов в частині передання інших правовстановлюючих та фінансово-господарських документів задоволенню не підлягає, оскільки позивач не зазначив які саме ці документи, обмежившись лише загальним їх визначенням, вказавши правовстановлюючі та фінансово-господарські документи, без жодної ідентифікації та їх назв.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

28 серпня 2024 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, з урахуванням нової редакції, просить скасувати рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 квітня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року,

а провадження у справі закрити.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що спір у цій справі виник у зв`язку із створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності Парафії,

а тому підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. Спори мж релігійною організацією та її учасником (засновником, членом) відносяться до спорів щодо управління такою юридичною особою і мають розглядатися

у порядку господарського судочинства.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19, від 10 вересня 2019 року у справі № 913/36/18, від 18 березня 2020 року у справі № 466/6221/16-а,

від 15 квітня 2020 року у справі № 804/14471/15, від 03 листопада 2020 року

у справі № 922/88/20, від 18 грудня 2019 року у справі № 916/2086/19,

від 20 листопада 2019 року у справі № 910/8132/19, від 22 січня 2020 року

у справі № 809/1025/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Рахівського районного суду Закарпатської області.

09 грудня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволенняз таких підстав.

Фактичні обставини справи

24 лютого 2019 року відбулися загальні збори Релігійної організації «Православна релігійна громада Української Православної Церкви/Різдва Богородиці», на яких із загального числа громади, що становить 585 осіб, були присутні 529 осіб, тобто кількість осіб, необхідна для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади (дві третини від кількості членів релігійної громади).

На зборах за наслідками розгляду питань порядку денного було вирішено змінити підлеглість у канонічних та організаційних питаннях релігійної громади «Православна релігійна громада Української Православної Церкви/Різдва Богородиці», вийти зі складу Хустської Єпархії УПЦ (МП) та перейти до складу Закарпатської єпархії Української православної церкви (Православної Церкви України), змінивши при цьому назву на «Релігійна організація «Православна релігійна громада Української Православної Церкви (Православної церкви України) /Різдва Богородиці/ смт Ясіня Рахівського району Закарпатської області».

Також у зв`язку зі зміною підлеглості релігійної організації та з метою приведення статуту у відповідність до норм чинного законодавства вирішено внести зміни до статуту Релігійної організації «Православна релігійна громада Української Православної Церкви (Православної Церкви України) /Різдва Богородиці/ смт Ясіня Рахівського району Закарпатської області» шляхом прийняття статуту у новій редакції.

Крім того, було обрано Парафіяльну раду у складі: голова - ОСОБА_6 , помічник - ОСОБА_7 , скарбник - ОСОБА_8 , контрольно-ревізійна комісія: ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

На зборах було уповноважено ОСОБА_11 та ОСОБА_5 підписати протокол Загальних зборів, статут у новій редакції та заяву на ім`я голови облдержадміністрації про реєстрацію статуту у новій редакції.

Протокол № 1 загальних зборів Релігійної організації «Православна релігійна громада Української Православної Церкви /Різдва Богородиці/ смт Ясіня Рахівського району Закарпатської області» від 24 лютого 2019 року підписали голова парафіяльних зборів ОСОБА_11 та секретар парафіяльних зборів ОСОБА_5

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 13 листопада 2019 року № зареєстрованою значиться Православна релігійна громада Української Православної Церкви /Різдва Богородиці/, Православна РГ УПЦ /Різдва Богородиці/ смт Ясіня, ОСОБА_5 - керівник, має право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори.

У зв`язку з необхідністю реєстрації статуту у новій редакції у позивача виникла необхідність надати стару редакцію статуту до обласної державної адміністрації для реєстрації відповідних змін.

Проте під час проведення процедури передачі справ у зв`язку зі змінами у складі керівних органів новообраному голові Парафіяльної ради ОСОБА_14 виявлено відсутність оригіналу зареєстрованого Статуту Парафії, у зв`язку з чим ОСОБА_12 звернувся до Рахівського відділення поліції Тячівського районного відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - Рахівське відділення поліції Тячівського РВ ГУНП в Закарпатській області).

За результатами розгляду заяви священника церкви ОСОБА_15 начальник Рахівського відділення поліції Тячівського РВ ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_16 у листі від 15 квітня 2019 року № 2770 повідомив заявника, що статут не втрачений та перебуває у сейфі храму Різдва Пресвятої Богородиці на зберіганні касира храму ОСОБА_1 , який відмовляється будь-кому передати статут.

Позивач посилається на те, що на утримання, зберігання та інший спосіб користування статутом та іншими документами (атрибутикою) Парафії відповідач ОСОБА_4 не уповноважений ні законодавством, ні відповідними органами управління Парафією.

Не має таких повноважень та законних підстав і ОСОБА_2 , повноваження настоятеля Парафії якого припинено рішенням Парафіяльних зборів (пункт 3 протоколу від 24 лютого 2019 року).

Однак, не заперечуючи факт утримання статуту, на цей час відповідачі продовжують утримувати та відмовляються передати зареєстрований Закарпатською ОДА оригінал примірника Статуту Парафії ОСОБА_5 , який є керівником Парафії, чи новообраному голові Парафіяльної ради ОСОБА_3 .

Мотиви, якими керується Верховний Суд

Надаючи оцінку аргументам касаційної скарги, колегія суддів враховує таке.

Право на доступ до правосуддя є одним з основоположних прав людини. Воно передбачене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка ратифікована Україною.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (пункт 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У своїх рішеннях ЄСПЛ зазначав, що для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення від 04 грудня 1995 року у справі «Bellet v. France» (Белле проти Франції).

У розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції право на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом.

Отже, «суд, встановлений законом» охоплює поняття юрисдикції суду, визначеної процесуальним законом.

Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3).

Тобто за загальним правилом критеріями належності справи до господарського судочинства є в сукупності суб`єктний склад учасників спору та характер спірних правовідносин.

Суди установили, що вимоги позивача про зобов`язання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 передати Парафії в особі голови Парафіяльної ради оригінал статуту, правовстановлюючі та фінансово-господарські документи Парафії не зводяться до оспорювання дій чи рішень, пов`язаних зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої організації.

Звернення релігійної організації до суду із цим позовом пов`язане із захистом порушених прав позивача щодо володіння та користування майном, яке належить Парафії, а не із захистом порушених корпоративних прав, що виключає розгляд цієї справи у порядку господарського судочинства, натомість підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства.

У цій справі відсутній спір між релігійною організацією та її членами.

Зазначене відповідає висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 305/2229/19 (провадження

№ 61-19018св20), відповідно до якого Верховний Суд погодився із вирішенням судами попередніх інстанцій подібного спору за правилами цивільної юрисдикції.

З урахуванням наведеного та висновків Верховного Суду, зроблених у постанові від 21 грудня 2022 року у цій справі, суди правильно розглянули справу

в порядку цивільного судочинства.

Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених

у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки ця справа з урахуванням суб`єктного складу учасників справи та характеру спірних правовідносин не суперечить висновкам Верховного Суду у справах, зазначених заявником

у касаційній скарзі.

Таким чином, аргументи касаційної скарги щодо порушення судами першої

і апеляційної інстанцій суб`єктної та предметної юрисдикції не були підтверджені під час касаційного перегляду справи.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, арішення Рахівського районного суду Закарпатської області від

14 квітня 2021 року та постанови Закарпатського апеляційного суду від

08 серпня 2024 року - без змін, оскільки суди правильно розглянули справу

у порядку цивільного судочинства, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_13 залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 14 квітня

2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 08 серпня

2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська