Справа № 462/5279/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі судді Бориславського Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

позивач ТзОВ ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути із відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 103482789 від 15.10.2021 року у розмірі 76920,1 грн. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 15.10.2021 між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит №103482789 у електронній формі, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у тимчасове платне користування у розмірі 20000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та комісії, визначених договором. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав. 27.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ» «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги № 79-МЛ/Т, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги, в тому числі і за кредитним договором № 103482789 від 15.10.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 . Відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, у зв`язку із чим заборгованість відповідача за кредитним договором становить 76920,1 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 17707 грн.; заборгованості за процентами 57213,1 грн.; заборгованості за комісією 2000 грн. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.09.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Також, ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 02.09.2025 задоволено клопотання представника позивача та витребувано у АТ «Універсал Банк» /адреса: 04082, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19/ інформацію чи належить банківська карта з прихованим номером № НОМЕР_1 ОСОБА_1 ; та чи була успішною транзакція від 15.10.2021 року на банківську картку НОМЕР_1 в сумі 20000 грн. з призначенням платежу «Кошти згідно договору № 103482789», якщо так, то: чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на рахунок власника банківської карти № НОМЕР_1 ; чи проводилась верифікація особи власника банківської карти № НОМЕР_1 .

15.09.2025 року Залізничним районним судом м. Львова зареєстровано відповідь АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів.

Судом вжито заходів щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи, зокрема, ухвалу суду про відкриття провадження у справі скеровано сторонам, відповідачу тричі разом із позовною заявою та додатками за місцем його реєстрації, однак поштові відправлення повернуто суду.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі № 910/22873/17 Верховний Суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Зазначене також узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 13.05.2024 по справі №755/4829/23.

У встановлений судом строк відзиву на позов відповідач не подав, причин такого не повідомив.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без виклику сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.

Із змісту ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якого договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року №127/33824/19.

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобовязаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Судом встановлено, що 15.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про споживчий кредит №103482789 у електронній формі, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у тимчасове платне користування у розмірі 20000 грн. строком на 15 днів з 15.10.2021 року, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 30.10.2021. Комісія за надання кредиту: 2000,00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово /а.с.15-20/.

Так, відповідно до п.1.1 Кредитного договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених договором, на строк визначений п. 1.3 договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2 договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки /терміни, що визначені договором.

Пунктом 1.3 договору встановлено, що кредит надається строком на 15 днів з 15.10.2021 року (строк кредитування).

Пунктом 1.4 договору визначено, що термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 30.10.2021.

Відповідно до п. 1.5 договору загальні втрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 5750.00 гри. в грошовому виразі та 46.729.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1 -1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 25750.00 гривень.

Пунктом 2.3.1.2. договору передбачено, що позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.

Згідно п. 4.2. договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору.

Згідно п. 6.1 договору, такий укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність комбінацію цифр і літер або тільки цифр, або тільки літер) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Після укладення цей кредитний договір надається позичальникові шляхом розміщення в особистому кабінеті позичальника (п. 6.2 кредитного договору).

Укладення товариством кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки (п.6.4 кредитного договору). Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі (п. 6.5 кредитного договору).

Також, відповідачем ОСОБА_1 15.10.2021 року підписано анкету-заяву на кредит №103482789, у якій визначено розмір кредиту 20000 грн., розмір одноразової комісії 2000 грн. та проценти, які нараховуються за ставкою 1.25 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом у розмірі 3750 грн., строк кредиту 15 днів з датою повернення кредиту 30.10.2021 року /а.с.14 зворот/.

Відповідно до поданої позивачем довідки про ідентифікацію, встановлено, що ОСОБА_1 , з яким укладено договір №103482789 від 15.10.2021 р. ідентифікований. Акцепт договору позичальником вчинено з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором /а.с.21 зворот/.

Згідно платіжного доручення №33824175 від 15.10.2021 року ОСОБА_1 отримав від ТОВ «Мілоан» кредитні кошти згідно договору № 103482789 у сумі 20000 гривень /а.с.22/.

Відповідно до відповіді АТ «Універсал Банк» на виконання ухвали суду про витребування доказів, на банківську картку № НОМЕР_2 , яка відкрита на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , 15.10.2021 року зараховано платіж у розмірі 20000 грн.

Таким чином, ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 20000 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на картковий рахунок відповідача.

Першою та третьою частинами статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема. передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

27.01.2022 р. між ТОВ «Мілоан» та ТОВ» «ФК «Кредит капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги № 79-МЛ/Т, відповідно до умов якого позивач набув право вимоги, в тому числі і за договором № 103482789 від 15.10.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , що вказано і у реєстрі боржників до договору відступлення прав вимоги №79-МЛ/Т від 28.04.2023 /а.с.24 зворот-28, 29, 30/.

07.07.2025 року ТзОВ «ФК» Кредит-Капітал» направлено відповідачу ОСОБА_1 претензію про погашення заборгованості у розмірі 76920,1 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) відступила від висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі №583/3343/19 (провадження № 61-22778св19) та постанові Верховного Суду від 15.03.2021 року в справі №361/392/20 (провадження №61-16470св20) зазначивши, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, позовні вимоги до відповідача є підставними в частині стягнення основної суми боргу та одноразової комісії за надання кредиту.

Водночас, щодо вимоги про стягнення заборгованості за нарахованими процентами, суд виходить з наступного.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №2024494/16-ц та від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.

Кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Позивачем не надано суду розрахунку заборгованості відповідача, а тому суд позбавлений можливості перевірити правильність та правомірність нарахування процентів на заборгованість відповідача, зокрема, перевірити період нарахування процентів, процентну ставку, що була застосована.

Разом з тим, позивачем надано суду відомість про щоденні нарахування та погашення, відповідно до якої нарахування процентів за договором № 103482789 від 15.10.2021 року здійснювалося до 10.01.2022 року, тобто за межами строку кредитування, визначеного у договорі.

Крім цього, дана відомість містить дані щодо періодичного нарахування комісії за пролонгацію, що не відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21).

Умовами договору про споживчий кредит № 103482789 від 15.10.2021 визначено, що строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, відповідно до п. 1.3 договору складає 15 днів, до 30.10.2021 зі сплатою 1,25 % відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом в межах цього строку, розмір яких, виходячи з положень п. 1.5.2 договору складає 3750,00 грн.

Суд критично оцінює покликання позивача на строк договору з урахуванням його пролонгації, зокрема, що визначено п. 2.3.1.2. договору щодо пролонгації строку договору, коли позичальник продовжує користуватися кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, оскільки такий пункт суперечить п.1.3., 1.4. цього ж договору, у яких визначено чіткий термін повернення кредиту та строк дії договору.

Крім цього, відповідно до п. 4.2. Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору.

При цьому, матеріали справи не містять оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), що порушує п. 4.2 договору, а тому позивачем не доведено перед судом, що пролонгація договору відбувалася на строк 60 днів у відповідності із умовами договору, який було укладено із відповідачем 15.10.2021 року.

Таким чином, станом на 30.10.2021 року розмір нарахованих процентів по договору становив 3750 грн. та 30.10.2021 року ОСОБА_1 було проведено сплату процентів у розмірі 575,00 грн., 02.11.2021 року було проведено сплату процентів у розмірі 590,00 грн., 05.11.2021 року було проведено сплату процентів у розмірі 601,00 грн. та 09.11.2021 року було проведено сплату процентів у розмірі 701,00 грн.

Враховуючи наведене, позовні вимоги у частині стягнення процентів підлягають частковому задоволенню, а саме із ОСОБА_1 слід стягнути проценти у розмірі 1283 грн. (3750-575-590-601-701).

Таким чином, із відповідач на користь позивача слід стягнути заборгованість у розмірі 20990 грн., з яких: 17707 грн. заборгованість за тілом кредиту; 1283 грн. заборгованість за процентами; 2000 заборгованість за комісією.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч 1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підтвердження витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової (правничої) допомоги №0107, укладений 01.07.2025 року між позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та адвокатським об`єднанням «Апологет», акт №547 наданих послуг від 06.07.2025 року, детальний опис наданих послуг до акта №547, якими підтверджено розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,00 гривень.

Відтак, на користь позивача із відповідача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 2183,04 грн. та судовий збір у розмірі 661,02 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 205, 509, 514, 526, 610, 612, 625, 626-629, 1048, 1049, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.12, 81, 141, 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» /, адреса місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, НОМЕР_4 в АТ «Креді Агріколь Банк»/ заборгованість за кредитним договором № 103482789 від 15.10.2021 року у розмірі 20990,00 /двадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто/ гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 / на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» /, адреса місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, НОМЕР_4 в АТ «Креді Агріколь Банк»/ понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 661 /шістсот шістдесят одну/ гривню 02 копійки та 2183 /дві тисяч сто вісімдесят три/ гривні 04 копійки витрат на правничу допомогу.

У решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 03 листопада 2025 року.

Суддя: Бориславський Ю. Л.