Справа № 702/672/25
Провадження № 2-п/702/6/25
про перегляд заочного рішення
04.11.2025 м. Монастирище
Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої судді Барської Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Возної В.В.,
представника заявника ОСОБА_1 ,
представника позивача Яроміч О.В. (в режимі відеоконференцзв`язку),
заявник (відповідач) ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_3 не з`явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Монастирище заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі № 702/672/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,
29.09.2025 Монастирищенський районний суд Черкаської області ухвалив заочне рішення у справі № 702/672/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей і заявлені позивачем вимоги задовольнив повністю.
Суд стягнув з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти на утримання неповнолітніх дітей:
Також суд допустив негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць і вирішив питання про судові витрати.
28.10.2025 відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, в якій просить скасувати заочне рішення Монастирищенським районним судом Черкаської області від 29.09.2025 і призначити справу до розгляду в загальному порядку.
Заява відповідача мотивована тим, що він судові повістки про виклик до суду не отримував, оскільки за зареєстрованим місцем проживання фактично не проживає, про що позивачу відомо і що доводять додані ним до заяви акт депутата міської ради про підтвердження фактичного місця проживання особи на території міста Монастирище та довідка виконавчого комітету міської ради.
За доводами відповідача при ухваленні рішення у справі суд не врахував, що у 2005 2021 роках він здійснював підприємницьку діяльність, а тому мав кошти для придбання житлового будинку, автомобілів та земельної ділянки.
На переконання відповідача, встановлення йому 19.09.2025 третьої групи інвалідності та працевлаштування охоронником до відділу комунального майна та господарської діяльності виконавчого комітету Монастирищенської міської ради мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Представник відповідача адвокат Мазай Н.В. у судовому засіданні подану заяву про перегляд заочного рішення підтримала повністю просила її задовольнити з підстав зазначених у заяві.
Представник позивача адвокат Яроміч О.В. вважає, що заява про перегляд заочного рішення є необґрунтованою, тому задоволеною бути не може, оскільки для скасування заочного рішення відсутні визначені нормами процесуального закону підстави. Докази того, що відповідач, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, не з`явився до суду з поважних причин, відповідач не надав, а докази, на якій він посилається, істотного значення для правильного вирішення справи не мають.
Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Заочним розглядом справи є специфічна процедура розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача.
Умовами проведення заочного розгляду справи є: 1) належне повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання; 2) нез`явлення відповідача у судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та 4) відсутність заперечень позивача проти такого вирішення справи. Лише в разі одночасного існування всіх перелічених умов суд може ухвалити заочне рішення в справі (частина перша статті 280 ЦПК України).
Водночас суть та мета заочного розгляду справи, які полягають у своєчасному та ефективному вирішенні спору, не відрізняються від тих же складових загального позовного провадження. Наведене пояснюється тим, що питання проведення заочного розгляду справи виникає вже на стадії судового розгляду під час судового засідання у справах позовного провадження. Тобто за наявності передбачених законом умов фактично відбувається перехід із загального позовного провадження до заочного розгляду справи.
У доктрині цивільного процесуального права вважається, що, з одного боку, заочне провадження є додатковою гарантією для позивача від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу та дотримання судами строків розгляду справи.
З іншого боку, відповідачу частиною першою статті 284 ЦПК України гарантується право на перегляд заочного рішення за його письмовою заявою за «спрощеною процедурою», тобто тим самим судом.
Законодавець передбачив, що заочне рішення підлягає скасуванню судом першої інстанції, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 288 ЦПК України).
Отже, ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого судом першої інстанції заочного рішення цим же судом без необхідності звернення до апеляційного суду за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Згідно з витягом з Єдиного державного демографічного реєстру зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є будинок АДРЕСА_1 (а.с.22).
Це місце проживання відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ( в редакції чинній на дату реєстрації місця проживання) відповідач зареєстрував самостійно 18.07.2018.
Судові повістки про виклик надіслані відповідачу на самостійно зареєстровану ним адресу.
Однак, надіслані на зареєстроване місце проживання відповідача судові повістки про виклик до суду для розгляду справи повернуті з відміткою про відсутність адресата за зазначеною адресою (а.с.41,48).
Пункт третій частини 8 ст. 128 ЦПК України унормовує, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
За наведеного, доводи відповідача про неявку до суду у зв`язку з тим, що він не був повідомлений про час та місце розгляду справи, нормам діючого процесуального законодавства не відповідають.
Суд враховує, що надіслане на це ж зареєстроване місце проживання відповідача судове рішення у справі останній отримав 08.10.2025 (а.с.96).
Суд акцентує свою увагу на тому, що це право відповідача з`являтись до суду в судові засідання чи ні, але безпосередньо суд своє зобов`язання щодо повідомлення відповідача по справі виконав в повному обсязі, докази чого, знаходять своє підтвердження в матеріалах справи.
Крім іншого, норми ч.1 ст. 288 ЦПК України визначають, що до заяви про перегляд заочного рішення мають бути додані докази на підтвердження того, відповідач не міг з`явитись до суду саме з поважних причин.
Визначення поняттю «поважні причини» законодавець не надає, однак судова практика поважними причинами пропуску строку визнає лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне прибуття до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Надані відповідачем Акт депутата міської ради та довідка виконавчого комітету міської ради (а.с. 97,99) поважність причин неявки його до суду не доводять і критерію допустимості не відповідають, оскільки місце проживання особи підлягає реєстрації у визначеному нормами Законів України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та «Про надання публічних (публічних електронних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».
Депутат міської ради та виконавчий комітет міської ради правом вести облік фактичного проживання особи, відмінного від зареєстрованого, не наділені.
Більше того, за змістом частини першої ст. 4 Закону України «Про надання публічних (публічних електронних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування).
Дослідженням заяви відповідача про перегляд заочного рішення та матеріалів справи, які слугували підставою для ухвалення рішення, суд приходить до висновку про відсутність посилань на будь-які докази, які мають істотне значення для справи і які не були досліджені судом при винесенні заочного рішення.
Зокрема, рішення про задоволення заявлених вимог суд дійшов на підставі того, що сукупність досліджених доказів підтвердили наявність у відповідача витрат на придбання автомобілів та об`єктів нерухомості за відсутності джерел доходів.
У заяві про перегляд заочного рішення відповідач посилається на те, що упродовж 2005 2021 років мав доходи, як суб`єкт підприємницької діяльності фізична особа. Однак доказів на підтвердження своїх доходів у цей період не подає. Представник відповідача таку позицію пояснила тим, що докази на підтвердження цієї обставини надасть до відзиву на позов після скасування заочного рішення у справі.
Маючи доступ до Державного реєстру платників податків про джерела та суми доходів, суд самостійно, в порядку ч.7 ст. 81 ЦПК України, перевірив доводи відповідача та з`ясував, що доходів, які б давали можливість відповідачу з 2005 року по цей час утримувати сім`ю та придбавати автомобілі і земельну ділянку, він не мав.
Докази на підтвердження того, що 19.09.2025 відповідачу встановлена 3 група інвалідності і 15.10.2025 він працевлаштувався охоронником із заробітною платою у 8000,00 гривень підставою для перегляду заочного рішення суду бути не можуть, оскільки ці обставини на момент ухвалення цього рішення не існували.
Суд встановив, що посвідчення особи з інвалідністю відповідачу видане 13.10.2025, а довідка ГУ ПФУ в Черкаській області 27.10.2025 (а.с.114, 100), тобто після ухвалення заочного рішення в справі.
Суд звертає увагу, що відповідач не подає жодного доказу на підтвердження того, що перед встановленням групи інвалідності він мав стійкі порушення функціонування організму, які обмежують його працездатність та здатність до самообслуговування, але при цьому дозволяють вести життя з деякою допомогою чи за допомогою допоміжних засобів, що у зв`язку з цим проходив лікування в умовах стаціонару.
Отже, ухвалюючи рішення у справі, суд врахував усі обставини, перевірив їх наданими доказами, які існували на час вирішення спірних правовідносин.
Поряд з цим, жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення спору, окрім власної незгоди із розміром стягнених аліментів, відповідач не наводить.
Суд звертає увагу, що частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
За наведеного, подані докази щодо встановлення інвалідності та працевлаштування відповідача після ухвалення рішення у справі законодавець визначає як підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, а не як підставу для перегляду заочного рішення.
Відповідно до ст. 287 ч. 3 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи прощеного позовного провадження.
Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що підстав для скасування ухваленого 29.09.2025 заочного рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, немає.
Керуючись ст. 284, 285, 287, 288, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі №702/672/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей залишити без задоволення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання (проголошення) і оскарженню не підлягає.

Суддя Тетяна БАРСЬКА