СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15134/25

пр. № 2/759/6758/25

22 жовтня 2025 року

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Ганнисика А.А.

представника відповідача Ямкової Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві, третьої особи - Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на спадкове майно та зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ :

І. Зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила визнати за нею право приватної власності на транспортний засіб GEELY MK, 2012 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зняти арешт, накладений на вказаний автомобіль в рамках виконавчих проваджень № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4. Зобов`язати відповідачів та третю особу вчинити дії, необхідні для зняття арешту та подальшої реєстрації майна.

Позивач обґрунтовує вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її син, ОСОБА_2 , який був власником спірного автомобіля. Позивач є єдиною спадкоємицею першої черги та 18 грудня 2024 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Неможливість реалізувати право власності (перереєструвати автомобіль) виникла через наявність арешту, накладеного у межах виконавчих проваджень щодо померлого боржника. Позивач стверджує, що оскільки боржник помер, виконавчі провадження мають бути закінчені згідно зі статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження», а арешт -знятий. Просить позов задовольнити.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 серпня 2025 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 29.09. 2025 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце повідомлена належним чином.

У судовому засіданні представник відповідача Головного управління Національної поліції у м. Києві заперечувала проти позову, вказуючи на наступні обставини:

Святошинське управління поліції ГУНП у м. Києві не є самостійною юридичною особою та не має процесуальної правоздатності відповідати за позовом. Належним відповідачем є Головне управління Національної поліції у м. Києві. Оскільки позивач не замінила неналежного відповідача належним, у задоволенні позову до відповідача 2 слід відмовити.

Арешт накладено державним виконавцем у рамках виконавчого провадження. Питання про зняття арешту та припинення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника має вирішуватися шляхом оскарження бездіяльності державного виконавця у спеціальному порядку, визначеному Розділом VI ЦПК України (стаття 447), а не шляхом подання позову до стягувачів (Відповідачів 1 та 2) у порядку позовного провадження.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 був власником транспортного засобу GEELY MK, 2012 р.в. (д.р.н. НОМЕР_1 ), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги та 18 грудня 2024 року набула право власності на спірний автомобіль, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.

Неможливість здійснити державну реєстрацію та переоформлення права власності на автомобіль виникла через наявність на ньому обтяження - арешту, накладеного у межах виконавчих проваджень № НОМЕР_3 та № НОМЕР_4, боржником у яких був померлий спадкодавець.

Згідно зі статтею 1268 Цивільного кодексу України (ЦК України), спадкоємець за законом чи за заповітом набуває право на спадщину з моменту її відкриття (тобто з моменту смерті спадкодавця, 17.06.2024).

Суд встановив, що позивач вже набула право власності на спірний транспортний засіб у порядку спадкування за законом та отримала свідоцтво про право на спадщину.

Право на визнання права власності (ст. 392 ЦК України) застосовується у випадках, коли таке право не визнається, оспорюється або не підтверджене правовстановлюючими документами.

Фактично, порушення права позивача полягає у неможливості розпорядження майном через наявний арешт, а не у відсутності права власності. Оскільки право власності позивача вже посвідчене нотаріально оформленим свідоцтвом і не оспорюється відповідачами у цій справі, а лише обмежене наявним обтяженням, обраний позивачем спосіб захисту є неефективним та неналежним для поновлення порушеного права.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

У частинах першій та другій ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Предметом спору у даній справі є дії органів виконавчої служби під час вчинення виконавчих дій, зокрема, щодо накладення арешту на все майно боржника у виконавчих провадженнях № НОМЕР_3 від 26.02.2020 року та № НОМЕР_4 від 11.06.2024 року .

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст.19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 , а останній є боржником у виконавчому провадженні, а тому ОСОБА_1 не може виступати позивачем у даній справі і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Суд також враховує доводи відповідача 2 про те, що Святошинське управління поліції ГУНП у м. Києві не є самостійною юридичною особою та не має процесуальної правоздатності відповідати за позовом (ст. 48 ЦПК України). Оскільки позивач не скористалася своїм правом на заміну неналежного відповідача належним (ст. 51 ЦПК України), суд відмовляє в позові до неналежного відповідача.

З огляду на те, що обраний позивачем спосіб захисту є неналежним як щодо вимоги про визнання права власності, так і щодо вимоги про зняття арешту, та беручи до уваги пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 повністю.

Керуючись статтями 15, 16, 392, 1268, 1296 Цивільного кодексу України, статтями 48, 51, 263-265, 447 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 39, 59 Закону України «Про виконавче провадження», суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, Святошинського управління поліції ГУНП у м. Києві, третьої особи - Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання права власності на спадкове майно та зняття арешту з майна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя Н.О. Петренко