Справа № 950/2367/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 жовтня 2025 року м.Лебедин
Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В.
а участю секретаря - Гладкової С.В.,
Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (ТОВ «Споживчий центр») звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором (оферти) № 06.09.2024-100000693 від 06 вересня 2024 року в загальному розмірі 45 750 грн 00 коп..
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.09.2024 року між сторонами було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачу надано кредит у сумі 15 000 грн 00 коп. строком на 140 днів. Позивач виконав свої зобов`язання, перерахувавши кошти відповідачу. Відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав. Заборгованість, заявлена позивачем, станом на час подання позову складається з: тіла кредиту (основний борг) 15 000 грн 00 коп.; процентів за користування кредитом 21 000 грн 00 коп.; комісії 2 250 грн 00 коп.; неустойки (штрафу) 7 500 грн 00 коп.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розглядати справу без його участі та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач, ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), у судове засідання не з`явилася та відзиву на позов не подала.
За таких обставин, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача.
Судом встановлено, що 06 вересня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали електронний кредитний договір № 06.09.2024-100000693. Позичальник підписав документи, що складають Кредитний договір, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано у смс-повідомленні.
Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Правова позиція Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладена у його постанові від 12.01.2021 р. у цивільній справі № 524/5556/19, підтверджує, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором є комбінацією (цифр і літер або тільки цифр/літер), яку заявник отримує за допомогою смс-коду, надісланого на телефон. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту, підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, вважається укладеним. Використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором підтвердило укладення кредитного договору та акцептування умов Договору. Також суд зауважує, що при укладенні договору відповідач пройшов ідентифікацію через Систему BankID Національного банку.
Кредитодавець надав Позичальнику кредит у розмірі 15 000 грн. Кредитні кошти були перераховані на картковий рахунок відповідача за допомогою інтернет-еквайрингу. Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 610 ЦК, порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання.
Оскільки відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення заборгованості за основним боргом, процентами та комісією.
Суд вважає доведеною заборгованість за наступними складовими: основний борг (тіло кредиту) 15 000 грн 00 коп.; проценти 21 000 грн 00 коп.; комісія 2 250 грн 00 коп. Загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню, становить 38 250 грн 00 коп.
Щодо вимоги про стягнення неустойки (штрафу):
Позивач вимагав стягнення неустойки у розмірі 7 500 грн 00 коп. та посилався на те, що договори, укладені після 24.01.2024 року, дозволяють нарахування неустойки відповідно до змін, внесених Законом України № 3498-IX до ЗУ «Про споживче кредитування». Позивач також посилався на принцип lex specialis, згідно з яким норми ЗУ «Про споживче кредитування» мають перевагу над загальними нормами ЦК України.
Однак, суд застосовує імперативні положення пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, який передбачає звільнення позичальника від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) у період дії в Україні воєнного стану (який введено з 24 лютого 2022 року і триває донині) та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. Нараховані неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, нараховані включно з 24 лютого 2022 року, підлягають списанню кредитодавцем.
Оскільки відповідач звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафів) у період дії воєнного стану, позовні вимоги в частині стягнення неустойки у розмірі 7500 грн 00 коп до задоволення не підлягають.
Судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (стаття 141 ЦПК України). Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.. Розмір задоволених вимог: 38 250 грн 00 коп. Розмір заявлених вимог: 45 750 грн 00 коп. Судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить: (38 250 грн / 45 750 грн) * 2 422.40 грн = 2 026 грн 83 коп.
Керуючись ст. ст. 1054, 610, 629 ЦК України, п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, ст. ст. 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу) у розмірі 7 500 грн 00 коп відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Суддя Роман БАКЛАНОВ