ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/1208/25
Єдиний унікальний номер справи: 947/8287/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л. А.,

суддів: Базіль Л.В.,

Радченка С. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Шиян Юлії Максимівни на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 серпня 2025 року ухвалене під головуванням судді Рядчої Т.І.,

встановив:

03 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, третя особа - ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з відповідач є батьками повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання та є студенткою факультету судового та міжнародного права (бюджет) денної форми навчання Національного університету «Одеська юридична академія» та під час навчального процесу проживає у гуртожитку університету, вартість проживання згідно договору становить 15600 гривень за один навчальний рік.

Донька потребує матеріальної допомоги, оскільки перебуває на її утриманні, проте вона не в змозі самостійно утримувати доньку, оскільки заробітна плата складає 10 324 грн. на місяць, інших видів доходу не має.

Відповідач, після досягнення дочкою 18 років, матеріальної допомоги на її утримання добровільно не надає.

Посилаючись на те, що відповідач може надавати допомогу повнолітній дочці, що продовжує навчання, оскільки є працездатним, працює на посаді вчителя географії та фізичної культури Миколаївської ЗОШ І-П ступенів, інших дітей не має, на його утриманні ніхто не перебуває, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, що продовжує навчання, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку до досягнення нею 23 років за умови, що вона буде продовжувати навчання.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 11 серпня 2025 року позовні вимоги задоволено. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 03 березня 2025 року і до досягнення нею 23 років за умови, що вона продовжуватиме навчання.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався тим, що повнолітня дочка сторін продовжує навчання у зв`язку чим потребує матеріальної допомоги від свого батька. Визначаючи розмір аліментів та час з якого присуджуються аліменти суд керувався вимогами статей 182 та 191 СК України.

В апеляційній скарзі адвокат Шиян Ю.М., діючи від імені ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права просила рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким: встановити початок сплати аліментів з 01 вересня 2025 року, з моменту фактичного початку навчання ОСОБА_3 ; визначити спосіб сплати аліментів шляхом перерахування коштів безпосередньо на банківський рахунок ОСОБА_3 ; стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, до досягнення донькою 23 років за умови продовження навчання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, мають бути присуджені з початку навчального року (з 01 вересня 2025 року), а не з дати подачі позову, оскільки до цього часу у дочки витрати на проживання, харчування та навчання відсутні.

Також представник відповідача вказувала на те, що суд не врахував, що до 05 травня 2025 року ОСОБА_4 сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дочки, присуджені раніше. Крім того протягом квітня - вересня 2025 року він додатково направляв дочці кошти на її картковий рахунок.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 є повнолітньою та фактично проживає окремо від матері у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 вважає, що доцільним та законним є встановлення сплати аліментів шляхом перерахування коштів на банківський рахунок дочки, що забезпечить її самостійне розпорядження коштами.

Розгляд справи у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, обмежило відповідача у можливості подати пояснення та докази.

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження та відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів частини 13 статті 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Конструкція даної статті передбачає обов`язок батьків утримувати своїх дітей, які продовжують навчання та у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, надавати таку допомогу до досягнення ними двадцяти трьох років або до припинення навчання.

Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до вимог частини 1, 2 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина 1 статті 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 29 травня 2007 року Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Херсонського міського управління юстиції, актовий запис № 185.

15 червня 2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 виданим 15 червня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис № 146.

Відповідно до виконавчого листа № 2-3552/08 виданого 08 грудня 2008 року відповідач, ОСОБА_2 , сплачував аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , про що зазначено позивачкою у позовній заяві, та підтверджено звітом про здійснення відрахувань та виплати КП «Антонівський мистецький ліцей» Миколаївського району Миколаївської області щодо ОСОБА_2 .

Згідно довідки № ВК-5, виданої Національним університетом «Одеська юридична академія» 04 лютого 2025 року, ОСОБА_3 є студенткою 1 курсу факультету судового та міжнародного права (бюджет) денної форми навчання, наказом № 2255-21 від 09 серпня 2024 року зарахована на 1 курс. Термін навчання з 02 вересня 2024 року по 30 червня 2028 року.

Згідно договору №776 (про надання житлової площі у гуртожитку) від 02 січня 2025 року Національним університетом «Одеська юридична академія» студентці 1 курсу факультету судового та міжнародного права ОСОБА_3 надана житлова площа у гуртожитку НУ «ОЮА» № 2, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на термін навчання з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2028 року.

Апеляційна скарга жодних доводів щодо наявності підстав для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, а також щодо розміру аліментів, визначених судом, не містить.

Крім того, виходячи з вимог апеляційної скарги про ухвалення нового рішення про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення донькою 23 років за умови продовження навчання, ОСОБА_2 позовні вимоги в цій частині визнає.

Отже враховуючи, що відповідач не заперечує факту, що його повнолітня дочка, ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, та не досягла 23-річного віку, потребує матеріальної допомоги, яку він може надавати, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. Розмір аліментів визначений судом відповідно до вимог статті 182 СК України, та фактично визнаний відповідачем.

Щодо часу з якого присуджені аліменти.

За загальним правилом аліменти, відповідно до статті 191 СК України, присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Проте ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, з дня пред`явлення позову (03 березня 2025 року) суд не звернув уваги, що ОСОБА_3 , дочка сторін у справі, досягла повноліття лише 05 травня 2025 року і до цього часу з відповідача стягувалися аліменти на її утримання, як на неповнолітню дитину. Право на присудження аліментів, передбачених статтею 199 СК України, виникло лише після досягнення ОСОБА_3 повноліття, а тому підстави для присудження аліментів з дня пред`явлення позову у суду не було.

Доводи апеляційної скарги про те, що аліменти на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, мають бути присуджені з початку навчального року (з 01 вересня 2025 року), оскільки до цього часу у дочки витрати на проживання, харчування та навчання відсутні апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 навчається у Національному університеті «Одеська юридична академія» з 02 вересня 2024 року. Тобто на момент досягнення повноліття, ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона вже навчалася на І курсі у вищому навчальному закладі і у її батьків, у тому числі і у відповідача, відповідно до статті 199 СК України, виник обов`язок утримувати повнолітню дочку, яка продовжує навчання саме з часу набуття нею повноліття, а не з початком навчального року у 2025 році. Той факт, що під час канікул студенти не навчаються, не є підставою для звільнення від передбаченого статтею 199 Сімейного кодексу України обов`язку батьків утримувати повнолітнього сина, дочку які продовжують навчання, оскільки канікулярний час входить в період навчання. Законодавцем визначено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дітей, які продовжують навчатись, тобто на весь період навчання, який охоплює період від вступу до закінчення чи відрахування з навчання. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 346/103/17-ц (провадження N 61-20178св18).

Враховуючи наведене аліменти мають бути присуджені 05 травня 2025 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач в період з квітня 2025 року по вересень 2025 року самостійно перерахував кошти на рахунок донці.

Платіжні інструкції, додані до апеляційної скарги, на підтвердження її доводів щодо здійснення відповідачем самостійно платежів на рахунок дочки грошових коштів містять лише рахунок отримувача без зазначення його особи. Будь-яких відомостей, що вказаний рахунок належить саме ОСОБА_3 матеріали справи не містять.

Крім того, відповідно до цих же платіжних інструкцій призначенням платежу є переказ власних коштів. В той же час відомостей, що кошти за вказаними платіжними інструкціями, перераховувалися саме на утримання ОСОБА_3 , матеріали справи також не містять.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що надання дочці матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом батька та не звільняє його від обов`язку утримувати її після досягнення нею повноліття за умови продовження навчання.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 травня 2020 року у справі №712/4702/19 (провадження №61-929св20). З огляду на викладене, вказані вище доводи апеляційної скарги, є необґрунтованими.

Щодо способу стягнення аліментів.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Оскільки судом встановлено, що повнолітня дочка сторін, хоч і проживає у гуртожитку, проте перебуває на повному утриманні позивачки, і вказані обставини жодним чином не спростовані відповідачем, стягнення аліментів на її утримання на користь матері не суперечить вимогам статті 199 СК України.

Апеляційна скарга не містить посилання на наявність будь-яких обставин, які б свідчили, що стягнення аліментів на користь позивачки на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, суперечить правам останньої чи позбавляє її права брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Враховуючи наведе вказані вище доводи апеляційної скарги, також є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, а саме розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження колегія суддів відхиляє.

Так, частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); 4) справи про розірвання шлюбу; 5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує шістдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Зі змісту частини четвертої статті 274 ЦПК України вбачається, що справи у спорах про стягнення аліментів невіднесені до справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Отже враховуючи, що вказана справа, відповідно до вимог частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною, та не віднесена до справ, які не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження суд розглянув її в порядку спрощеного провадження відповідно до частини першої статті 274 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання.

Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 ст.6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд першої інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та копії позовної заяви, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині визначення часу, з якого присуджуються аліменти слід змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , починаючи з 05 травня 2025 року.

В решті рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Оскільки зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Шиян Юлії Максимівни задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 11 серпня 2025 року в частині визначення часу, з якого присуджуються аліменти слід змінити, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , починаючи з 05 травня 2025 року.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л. А. Приходько

Судді: Л. В. Базіль

С.В. Радченко