ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
05 листопада 2025 року м. Чернігів
Унікальний номер справи № 750/101/25
Головуючий у першій інстанції Супрун О.П.
Апеляційне провадження № 22-з/4823/154/25
Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгово-сервісний центр «Експо-Дніпро-Союз»,
розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Підгорного Костянтина Євгенійовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 липня 2025 року (місце ухвалення м. Чернігів) та на додаткове рішення цього ж суду від 11 серпня 2025 року (місце ухвалення м. Чернігів), та Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-сервісний центр «Експо-Дніпро-Союз» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 липня 2025 року (місце ухвалення м. Чернігів) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна,
В С Т А Н О В И В :
У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просила витребувати з володіння ОСОБА_2 на свою користь квартиру АДРЕСА_1 .
Ухвалою Деснянського районного суду від 15.01.2025 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 та заборонено державним реєстраторам, нотаріусам та іншим особам, уповноваженим реєструвати речові права на нерухоме майно, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на квартиру АДРЕСА_1 .
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.07.2025 позов ОСОБА_1 задоволено.

Витребувано на користь ОСОБА_1 з незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судового збору.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 11.08.2025 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10000,00 грн у відшкодування витрат на професійну правову допомогу. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаними судовими рішеннями, представник ОСОБА_2 адвокат Гнідунець А.В. та представник ТОВ «Торгово-сервісний центр «Експо-Дніпро-Союз» - адвокат Кручанюк Н.Л. подали апеляційні скарги, в яких просили скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.07.2025 та додаткове рішення цього ж суду від 11.08.2025 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 24.09.2025 апеляційні скарги ОСОБА_2 та ТОВ «Торгово-сервісний центр «Експо-Дніпро-Союз» залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.07.2025 та додаткове рішення цього ж суду від 11.08.2025 залишені без змін.

28.10.2025 через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 - адвокат Підгорний К.Є. звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20000 грн. В обґрунтування посилався, що в апеляційній скарзі було зроблено заяву про стягнення з відповідача понесених витрат на правничу допомогу.

В межах встановленого судом строку, 02.11.2025 через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_2 адвокат Жосан А.В. подала заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу (зареєстровано апеляційним судом 03.11.2025), в яких просила відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі. В обґрунтування зазначає, що вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20000 грн є необґрунтованою, оскільки заявлена сума не підтверджена погодинним розрахунком та деталізованим описом виконаних робіт, є неспівмірною зі складністю справи та обсягом наданих послуг, що суперечить вимогам ст. 137 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі потягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Перевіривши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на надання професійної правничої допомоги, суд приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню частково, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається, судом не було вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Встановлено, що у заяві про ухвалення додаткового рішення у справі представник ОСОБА_1 - адвокат Підгорний К.Є. просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 20000,00 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції. В якості додатку надав ордер на надання правничої допомоги, Договір про надання правової допомоги від 05.09.2025, акт прийому-передачі виконаних робіт для підтвердження розміру оплати послуг адвоката, квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 27.10.2025, № 2 від 28.10.2025 про сплату ОСОБА_1 за послуги на підставі договору від 05.09.2025 по 10000,00 грн кожна, та акт виконаних робіт та рекомендації щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару.

Також до вказаної заяви долучено докази відправлення такої заяви із вказаними додатками представнику ОСОБА_2 - адвокату Жосан А.В. і ТОВ «Торгово-сервісний центр «Експо-Дніпро-Союз».

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Представником ОСОБА_1 адвокатом Підгорним К.Є, в передбаченому частиною восьмою статті 141 ЦПК України порядку надано належні та допустимі докази на підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у розмірі 2000 грн, проте апеляційний суд враховує наступне.

Представник ОСОБА_2 адвокат Жосан А.В. подала заперечення на заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, в яких просила відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення у справі, оскільки вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20000 грн є необґрунтованою, заявлена сума не підтверджена погодинним розрахунком та деталізованим описом виконаних робіт, є неспівмірною зі складністю справи та обсягом наданих послуг, що суперечить вимогам ст. 137 ЦПК України.

Судом апеляційної інстанції враховано, що згідно акту прийому-передачі виконаних робіт від 25.10.2025 адвокат виконав на користь Довірителя наступну роботу: підготовка, складання, відправка суду, іншим учасникам справи відзиву на апеляційні скарги ОСОБА_2 та ТОВ «Торгово-сервісний центр «Експо-Дніпро-Союз» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14.07.2025 та на додаткове рішення цього ж суду від 11.08.2025; підготовка, складання, подача інших заяв з процесуальних питань, зокрема заяви про ухвалення додаткового судового рішення; участь в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції.

Згідно п. 1.3 Договору про надання правової допомоги від 05.09.2025 вартість правової допомоги (гонорар), яку Замовник зобов`язується сплатити Адвокату за цим Договором становить 20000,00 грн, з урахуванням рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару, що затверджені рішенням Ради адвокатів Чернігівської області від 16.05.2025 № 142.

Враховуючи викладене та подані заперечення відповідача щодо заявленого розміру витрат на правову допомогу, апеляційний суд враховує складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співмірності, доходить висновку, що витрати на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн є неспівмірними з розумною необхідністю витрат для цієї справи, а тому витрати, як підлягають стягненню з ОСОБА_2 , слід зменшити до 5000,00 грн.

З врахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та часткового задоволення заяви про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги понесеної позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанцій та вважає, що такі витрати повинні бути стягнуті з ОСОБА_2 у розмірі 5000,00 грн.

Керуючись ст. 141, 270, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Підгорного Костянтина Євгенійовича про ухвалення додаткового судового рішення у справі задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) - 5000,00 (п`ять тисяч) грн у відшкодування витрат на правову допомогу за апеляційний розгляд справи.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05.11.2025.

Головуючий Судді :