Справа № 444/1079/24
Провадження № 2/444/100/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Мікула В. Є.

секретар судового засідання Сенько М.-Ю.В.

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2 представника відповідача Старий Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської обласної державної адміністрації, третя особа: Яворівський національний природний парк про визнання недійсним рішення органу виконавчої влади

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із позовом про визнання недійсним рішення органу виконавчої влади. Свої позовні вимоги, які позивач підтримав в судовому засіданні, мотивує тим, що ОСОБА_1 являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 30.04.2004р.

29 червня 2004 року згідно рішення Крехівської сільської ради № 11 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність» ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,3500 га для ведення особистого селянського господарства.

Під час виготовлення технічної документації із землеустрою було виявлено, що земельні ділянки, які перебувають у користуванні ОСОБА_1 віднесені до Яворівського національного природного парку.

З даного питання ОСОБА_1 звертався Яворівського національного природного парку, однак листом від 27.07.2021р. № 255 йому було повідомлено, що Яворівський національний природний парк не являється власником такої земельної ділянки, а лише користувачем, тому питання зміни меж чи площі, а також вилучення частини такої ділянки не відноситься до компетенції парку.

Також з згаданого вище питання Позивач звертався до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України.

Листом від 12.08.2021р. № 25/7-11/17274-21 Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України повідомило, що відповідно до ст. 151 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пункті «г» частини першої цієї статті (землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення), з підстав добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням Верховною Радою України.

Враховуючи зазначене підтверджено, що у міністерства відсутні повноваження щодо надання дозволу на вилучення земельних ділянок в селі Козулька для наступної передачі їх у приватну власність.

Відповідно до п. 1.1 Положення «Про Яворівський національний природній парк», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 24.10.2001 № 383 Яворівський НПП є об`єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Землі, що передані у постійне користування Яворівського НПП, були вилучені у ІНФОРМАЦІЯ_1 . Межі земельної ділянки площею 1106,0917 га. на території колишньої Лозинської сільської ради Яворівського району Львівської області, яку передано Яворівському НПП у постійне користування, встановлено в натурі (на місцевості) та закріплено межовими знаками у 1999 році, що підтверджується протоколом встановлення та узгодження зовнішніх меж Національного природного парку «Яворівський» в межах колишньої Лозинської сільської ради Яворівського району Львівської області від 24.06.2019р.

Спірна земельна ділянка відповідно до рішення Львівської обласної ради від 04.05.1999 р. № 147 передана у постійне користування Яворівському НПП.

Право постійного користування земельною ділянкою Яворівському НПП було оформлено державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-ЛВ № 004862, зареєстрований 14.02.2001 о. Яворівською районною державною адміністрацією у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 30 (копія додається).

Розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 01.12.2017 № 9/017 Яворівському НПП було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1106,0917 га (кадастровий номер :17:000:0005).

Належний мені на праві власності житловий будинок збудований в 1926 р. на відведеній для цих цілей земельній ділянці, що стверджується технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_2 .

Згідно виписки з погосподарської книги на 1953-1955 роки том 8 виконавчого комітету Крехівської сільської Ради депутатів Нестеровського району виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради від 27.10.2022р. АДРЕСА_3 облікується земельна ділянка площею 0,2600 га під будівлями 0,011 га.

Попереднім власником даного будинку була мати Позивача ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про право осбистої власності від 10.11.1989р.

Відомостей про те щоб земельну ділянку вилучали у діда Позивача, ОСОБА_4 чи у його матері ОСОБА_5 Позивачем не знайдено.

Тобто право користування земельною ділянкою переходило від діда до матері Позивача, а згодом перейшло до Позивача, як власника житлового будинку.

Відповідно проекту роздержавлення і приватизації земель Крехівської сільської Ради народних депутатів Жовківського району Львівської області площа присадибної ділянки ОСОБА_5 становила 0,60 га.

Землі, що передані у постійне користування Яворівського НПП, були вилучені у ІНФОРМАЦІЯ_1 . Межі земельної ділянки площею 1106,0917 га на території колишньої Лозинської сільської ради Яворівського району Львівської області, яку передано Яворівському НПП у постійне користування, встановлено в натурі (на місцевості) та закріплено межовими знаками у 1999 році, що підтверджується протоколом встановлення та узгодження зовнішніх меж Національного природного парку «Яворівський» в межах колишньої Лозинської сільської ради Яворівського району Львівської області від 24.06.2019 р.

Однак, з наданих Позивачем документів не вбачається того що належне Позивачу будинковолодіння колись належало до Лозинської сільської ради, або взагалі належало до Яворівського району.

Будинковолодіння та спірна земельна ділянка, яка була призначена для обслуговування будинковолодіння знаходилося в Жовківському районі с.Крехів.

Однак, за майже століття відбувалися зміни адреси будинку: хутір ОСОБА_6 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_1 , що стверджується відповідними довідками.

Позивачем було замовлено виготовлення плану території геодезичного знімання земельної ділянки пл. 04642 га за адресою АДРЕСА_1 на якій розташовано належний йому будинок.

Враховуючи наведені вище обставини, Позивач вважає що належну йому на праві користування земельну ділянку площею 0,4642 га за адресою АДРЕСА_1 помилково включено до Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ЛВ № 004862, зареєстрований 14.02.2001 р. Яворівською районною державною адміністрацією у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 30.

Відповідач Львівська обласна державна адміністрація в особі представника щодо позову заперечила мотивуючи це тим, що спірна земельна ділянка відповідно до рішення Львівської обласної ради від 04.05.1999 р. № 147 передана у постійне користування Яворівському НПП.

Право постійного користування земельною ділянкою Яворівському НПП було оформлено державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-ЛВ № 004862, зареєстрований 14.02.2001 о. Яворівською районною державною адміністрацією у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 30 (копія додається).

Розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 01.12.2017 № 9/017 Яворівському НПП було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1106,0917 га (кадастровий номер :17:000:0005).

Землі, що передані у постійне користування Яворівського НПП, були вилучені у ІНФОРМАЦІЯ_1 . Межі земельної ділянки площею 1106,0917 га на території колишньої Лозинської сільської ради Яворівського району Львівської області, яку передано Яворівському НПП у постійне користування, встановлено в натурі (на місцевості) та закріплено межовими знаками у 1999 році, що підтверджується протоколом встановлення та узгодження зовнішніх меж Національного природного парку «Яворівський» в межах колишньої Лозинської сільської ради Яворівського району Львівської області від 24.06.2019 р.

Спірна земельна ділянка, відповідно до рішення Львівської обласної ради від 04.05.1999 № 147 передана у постійне користування Яворівському НПП.

Право постійного користування земельною ділянкою Яворівському НПП було оформлено державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-ЛВ № 004862, зареєстрований 14.02.2001 р. Яворівською районною державною адміністрацією у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 30 (копія додається).

Розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 01.12.2017 № 9/017 Яворівському НПП було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1106,0917 га (кадастровий номер :17:000:0005).

Розпорядженням голови Львівської обласної державної адміністрації від 01.12.2017 № 1163/0/5-17 Яворівському НПП було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1106,0917 га ( кадастровий номер :17:000:0005).

Відповідач просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог позивача.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Яворівський національний парк в особі представника дав суду пояснення аналогічні поясненням представника Відповідач.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника, представника відповідача Львівської обласної державної адміністрації, представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Яворівський національний природний парк, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 належить задоволити з наступних підстав.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що стверджується договором дарування від 30.04.2004р.

29 червня 2004 року згідно рішення Крехівської сільської ради № 11 «Про передачу земельних ділянок в приватну власність» ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0,2500 га. для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,3500 га. для ведення особистого селянського господарства.

З пояснень Позивача вбачється, що під час виготовлення технічної документації із землеустрою було виявлено, що земельна ділянки, які перебувають у користуванні ОСОБА_1 віднесені до Яворівського національного природного парку.

З даного питання ОСОБА_1 звертався Яворівського національного природного парку, однак листом від 27.07.2021р. № 255 йому було повідомлено, що Яворівський національний природний парк не є власником такої земельної ділянки, а лише користувачем, тому питання зміни меж чи площі, а також вилучення частини такої ділянки не відноситься до компетенції парку.

Також з згаданого вище питання Позивач звертався до Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України.

Листом від 12.08.2021р. № 25/7-11/17274-21 Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України повідомило, що відповідно до ст. 151 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельними ділянками особливо цінних земель, визначених у пункті «г» частини першої цієї статті (землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, землі історико-культурного призначення), з підстав добровільної відмови від користування ними або шляхом їх вилучення здійснюється за погодженням Верховною Радою України.

Враховуючи зазначене у міністерства відсутні повноваження щодо надання дозволу на вилучення земельних ділянок в селі Козулька для наступної передачі їх у приватну власність.

Відповідно до п. 1.1 Положення «Про Яворівський національний природній парк», затвердженого наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 24.10.2001 № 383 Яворівський НПП є об`єктом природно-заповідного фонду загальнодержавного значення.

Землі, що передані у постійне користування Яворівського НПП, були вилучені у ІНФОРМАЦІЯ_1 . Межі земельної ділянки площею 1106,0917 га на території колишньої Лозинської сільської ради Яворівського району Львівської області, яку передано Яворівському НПП у постійне користування, встановлено в натурі (на місцевості) та закріплено межовими знаками у 1999 році, що підтверджується протоколом встановлення та узгодження зовнішніх меж Національного природного парку «Яворівський» в межах колишньої Лозинської сільської ради Яворівського району Львівської області від 24.06.2019 р.

Спірна земельна ділянка відповідно до рішення Львівської обласної ради від 04.05.1999 р. № 147 передана у постійне користування Яворівському НПП.

Право постійного користування земельною ділянкою Яворівському НПП було оформлено державним актом на право постійного користування землею серія ІІ-ЛВ № 004862, зареєстрований 14.02.2001 р. Яворівською районною державною адміністрацією у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 30 (копія додається).

Розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 01.12.2017 № 9/017 Яворівському НПП було надано дозвіл на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 1106,0917 га (кадастровий номер :17:000:0005).

Належний ОСОБА_1 на праві власності житловий будинок збудований в 1926 р. на відведеній для цих цілей земельній ділянці, що стверджується технічним паспортом на житловий будинок АДРЕСА_2 .

Згідно виписки з погосподарської книги на 1953-1955 роки том 8 виконавчого комітету Крехівської сільської Ради депутатів Нестеровського району виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради від 27.10.2022 р. АДРЕСА_3 облікується земельна ділянка площею 0,2600 га під будівлями 0,011 га.

Попереднім власником даного будинку була мати Позивача ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про право особистої власності від 10.11.1989 р.

Відомостей про те, що земельну ділянку вилучали у діда Позивача ОСОБА_4 чи матері Позивача ОСОБА_5 суду не надано.

Право користування земельною ділянкою переходило від діда Позивача до його матері а згодом перейшло до Позивача, як власника житлового будинку.

Відповідно проекту роздержавлення і приватизації земель Крехівської сільської Ради народних депутатів Жовківського району Львівської області площа присадибної ділянки ОСОБА_5 становила 0,60 га.

Землі, що передані у постійне користування Яворівського НПП, були вилучені у ІНФОРМАЦІЯ_1 . Межі земельної ділянки площею 1106,0917 га. на території колишньої Лозинської сільської ради Яворівського району Львівської області, яку передано Яворівському НПП у постійне користування, встановлено в натурі (на місцевості) та закріплено межовими знаками у 1999 році, що підтверджується протоколом встановлення та узгодження зовнішніх меж Національного природного парку «Яворівський» в межах колишньої Лозинської сільської ради Яворівського району Львівської області від 24.06.2019 р.

Однак, з наданих Позивачу документів не вбачається того що належне йому будинковолодіння колись належало до Лозинської сільської ради, або взагалі належало до Яворівського району.

Будинковолодіння та спірна земельна ділянка, яка була призначена для обслуговування будинковолодіння знаходилося в Жовківському районі с.Крехів.

Однак, за майже століття відбувалися зміни адреси будинку: хутір ОСОБА_6 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_1 , що стверджується відповідними довідками.

Позивачем було замовлено виготовлення плану території геодезичного знімання земельної ділянки пл. 04642 га. за адресою АДРЕСА_1 на якій розташовано належний Позивачу будинок.

На підставі викладеного вище, належну Позивачу на праві користування земельну ділянку площею 0,4642 га за адресою АДРЕСА_1 помилково включено до Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-ЛВ № 004862, зареєстрований 14.02.2001 р. Яворівською районною державною адміністрацією у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 30.

Із заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення позову вбачється, що позивачу стало відомо про порушення його права в 2021 році.

Щодо посилання на те, згадані у позово нормативні акти опубліковані на офіційному сайті Відповідач не є безумовним доказом того, що Позивачу про них було відомо з часу їх офіційного оприлюднення.

Відповіднодо ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку. При вчиненні правочину, що передбачає перехід права власності на зазначений об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті.

Враховуючи той факт, що належний Позивачу будинок збудований в 1926 році, земельна ділянка на якій він знаходиться віднесена до території населеного пункту (села), право власності на даний будинок ніким не оспорювалося, то у органу місцевого самоврядування були усі підстави для передачі такої ділянки мені у приватну власність для обслуговування будинку.

Пунктом 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення ради у 2008 році) було визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Разом з тим, в порушення діючого законодавства спірну ділянку рішення органу виконавчої влади було віднесено до природного парку.

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Статтями 2, 19 Закону України «Про охорону земель» визначено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

Громадяни України, реалізуючи гарантоване статтею 14 Конституції України право набуття землі у власність, звертаються про безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в межах норм, встановлених статтею 121 Земельного кодексу України (ЗКУ). Однак, процес безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами породжує, що закономірно, ряд питань юридичного характеру, зокрема щодо можливості та порядку безоплатної приватизації земельних ділянок, які за своїм цільовим призначенням віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Стаття 19 ЗКУ передбачає, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Визначивши особливий правовий режим для різних категорій земель України відповідно до їх основного цільового призначення, законодавець тим самим встановив для кожної з категорій особливості щодо порядку набуття прав та умови використання земель, межі права власності та права користування землями, засади державного управління та контролю за земельними ресурсами, здійснення їх охорони, відповідальність за порушення земельного законодавства тощо.

Цільове призначення земельної ділянки означає використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку (стаття 1 Закону України Про землеустрій від 22 травня 2003 року № 858-IV із змінами і доповненнями). Відповідно до частини 1 статті 20 ЗКУ віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.

Стаття 81 ЗКУ передбачає, що громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Відповідно до статті 121 ЗКУ громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах:

а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району;

б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара;

в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара;

г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара;

ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара;

д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.

Громадянам передаються у власність та надаються у користування землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва (частина 3 статті 22 ЗКУ). При цьому, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей (частина 1 статті 22 ЗКУ).

Таким чином, безоплатно приватизувати земельні ділянки для ведення фермерського господарства, особистого селянського господарства, ведення садівництва громадяни України можуть лише із земель сільськогосподарського призначення. Відповідно, безоплатно приватизувати земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) громадяни можуть із земель житлової та громадської забудови, так як до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування (статті 38, 40 ЗКУ).

Що ж стосується земель природно-заповідного фонду, то відповідно до статті 43 ЗКУ землі природно-заповідного фонду це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. За змістом статті 44 Земельного кодексу України землі природно-заповідного фонду за своїм цільовим призначенням складаються із двох видів:

- землі природних територій та об`єктів (природних заповідників, національних природних парків, біосферних заповідників, регіональних ландшафтних парків, заказників, пам`яток природи, заповідних урочищ);

- землі штучно створених об`єктів (ботанічних садів, дендрологічних парків, зоологічних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва).

Землі природно-заповідного фонду є землями з особливим режимом охорони і повністю або частково вилучені з господарського обороту.

Стаття 45 ЗКУ передбачає, що землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Разом з тим, основний нормативний акт у сфері земельних відносин не визначає форм власності на землі для кожної з категорій територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Частина 3 статті 83 ЗКУ встановлює, що до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до частини 3 статті 84 ЗКУ до земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, що мають національне та загальнодержавне значення. Відповідно до положень Закону України Про природно-заповідний фонд України від 16 червня 1992 р. (із змінами і доповненнями) природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки є об`єктами природно-заповідного фонду загальнодержавного значення. Заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва можуть бути як загальнодержавного, так і місцевого значення. Регіональні ландшафтні парки і заповідні урочища можуть бути лише місцевого значення. Отже, віднесення об`єктів природно-заповідного фонду до об`єктів загальнодержавного чи місцевого значення, таким чином, впливає на форму власності на землі природно-заповідного фонду.

Відповідно до частини 2 статті 45 ЗКУ порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом. Таким законом, який визначає правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів, на сьогодні є вже згадуваний Закон України Про природно-заповідний фонд України від 16 червня 1992 р.

Із змісту частини 1 статті 4 Закону України Про природно-заповідний фонд України території природних заповідників, заповідні зони біосферних заповідників, землі та інші природні ресурси, надані національним природним паркам, можуть перебувати лише у державній власності, що фактично і передбачено статтею 84 ЗКУ.

Землі, на яких знаходяться регіональні ландшафтні парки, зони - буферна, антропогенних ландшафтів, регульованого заповідного режиму біосферних заповідників, землі, включені до складу, але не надані національним природним паркам, землі, на яких знаходяться заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва можуть перебувати як у власності Українського народу (державній власності), так і в інших формах власності, передбачених законодавством України (комунальній чи приватній).

Землі, на яких знаходяться ботанічні сади, дендрологічні парки та зоологічні парки, створені до прийняття Закону України Про природно-заповідний фонд України, не підлягають приватизації, тобто можуть перебувати або у державній, або у комунальній власності.

Землі, на яких знаходяться штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва) можуть перебувати у приватній власності, якщо ці об`єкти були створені на приватизованих у встановленому порядку землях.

Таким чином, чинне земельне законодавство не передбачає можливості і не встановлює порядку безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок, які відносяться до земель природно-заповідного фонду. Положення статті 45 ЗКУ, яка передбачає, що землі природно-заповідного фонду можуть перебувати, зокрема, у приватній власності, ми розуміємо таким чином, що громадяни у встановленому законодавством порядку можуть створити на належних їм на праві власності земельних ділянках ряд об`єктів природно-заповідного фонду відповідно до Закону України Про природно-заповідний фонд України, і тоді земельні ділянки, на яких вони розміщені, перебуватимуть у приватній власності (при цьому зміниться і цільове призначення земельної ділянки (чи її частини) і вона буде відноситись до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення). Частина 2 статті 20 ЗКУ передбачає, що зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої.

Використавши позасудовий порядок врегулювання спору Позивач не зміг захистити своє порушене право.

Таким чином, розпорядження Львівської обласної державної адміністрація від 03.01.2017 р. № 9/0/5-17 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості)», від 01.12.2017р. № 1163/0/5-7 1 « Про надання в постійне користування земельної ділянки» грубо порушують мої права як власника житлового будинку та земельної ділянки, яка перебуває в користуванні Позивача, оскільки згаданими вище правовими актами належну Позивачу на праві користування земельну ділянку неправомірно віднесено до земель природно-заповідного фонду.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 судам слід мати на увазі, що спори, пов`язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦКУ). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу .

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати ) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оскаржені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.03.2021р. у справі № 372/2876/17 (провадження № 61-9568св20) зазначено, що: »передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) цього права на земельну ділянку.»

Постановою ВП ВС від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 (провадження № 14-90цс23) з аналогічної категорії справ , що слід скасувати лише частково право власності на земельну ділянку і не може бути застосоване скасування права власності щодо всієї земельної ділянки. Така вимога може розглядатися тільки щодо тієї частини земельної ділянки, що накладається на земельну ділянку позивача.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 175/4348/17 (провадження № 61-12868св19).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Керуючись ст. ст. 16, 328, 368, 392 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10-13, 258, 259, 263, 273, 354 ЦПК України, 92, 116, 141, 152 ЗК України, Законом України Про природно-заповідний фонд України суд,-

У Х В А Л И В :

Визнати частково недійсним розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 03.01.2017 р. № 9/0/5-17 «Про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення ( відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості)», в частині інвентаризації земельної ділянки площею 0,4642 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , кадастрова зона :17:000:0005.

Визнати частково недійсним, розпорядження голови Львівської обласної державної адміністрації від 01.12.2017р. № 1163/0/5-7 1 « Про надання в постійне користування земельної ділянки», в частині надання в постійне користування Яворівському національному природному парку земельної ділянки площею 0,4642 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , кадастрова зона :17:000:0005.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його винесення безпосередньо Львівському апеляційному суду.

Повний текст рішення виготовлено 12.09.2025 року.

Суддя: Мікула В. Є.