Житомирський апеляційний суд
Справа 288/2026/24
ПОСТАНОВА

Іменем України

(додаткова)

03 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі клопотання представника ОСОБА_1 Яковенка Анатолія Вікторовича про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі №288/2026/24 за позовом Фермерського господарства «Маяк ПВВ» до ОСОБА_1 , третя особа архівний відділ Житомирської районної державної адміністрації, відділ № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Житомирській області про скасування державної реєстрації речового права, скасування у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року Фермерське господарство «Маяк ПВВ» звернулось до суду з позовом, у якому просило:

- скасувати державну реєстрацію речового права ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 4,1176 га, кадастровий номер :05:000:0173, номер запису про право (в Державному реєстрі прав) №28809559 від 06.11.2018 року;

- скасувати у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0173, площею 4,1176 га, яка розташована на території Попільнянської ОТГ, села Паволоч;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ФГ «Маяк-ПВВ» сплачений судовий збір в розмірі 6056 грн та 7000 грн витрат за надання правничої допомоги.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 31 березня 2025 року позов ФГ «Маяк ПВВ» задоволено. Скасовано державну реєстрацію речового права ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 4,1176 га, кадастровий номер :05:000:0173, номер запису про право (в Державному реєстрі прав) №28809559 від 06.11.2018. Скасовано у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :05:000:0173, площею 4,1176 га, яка розташована на території Попільнянської ОТГ, села Паволоч. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ФГ «Маяк ПВВ» сплачений судовий збір в розмірі 6056 грн та 7000,00 грн витрат за надання правничої допомоги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 30 червня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 31 березня 2025 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Стягнуто з Фермерського господарства «Маяк ПВВ» на користь ОСОБА_1 9084,00 грн судових витрат, понесених за подання апеляційної скарги.

16 вересня 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшло клопотання про ухвалення додаткового рішення по справі, яким вирішити питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу надану в суді першої інстанції.

Заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

Розглянувши клопотання по суті, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про його задоволення з наступних підстав.

Порядок та підстави ухвалення додаткового рішення визначені статтею 270 ЦПК України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі №910/16803/19).

У постанові від 31 липня 2024 року у справі №916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у частині 8 статті 129 ГПК України (аналогічна норма міститься у частині 8 статті 141 ЦПК України). У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.

Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:

- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі №921/221/21, від 31 травня 2022 у справі №917/304/21, від 24 січня 2023 року у справі №922/4022/20).

З урахуванням принципу правової визначеності заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Протилежне тлумачення розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України суперечить принципу правової визначеності та посягає на гарантоване державою верховенство права.

Відповідне тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі №401/1086/23, провадження №61-4103св24.

Не заявлення до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.

Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №910/216/23.

Встановлено, що в судовому засіданні Попільнянського районного суду Житомирської області 31 березня 2025 року представником ОСОБА_1 Яковенком А.В. під час судових дебатів було зроблено заяву про надання доказів щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу надану в суді першої інстанції протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Клопотання представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про приєднання доказів, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу подано до суду першої інстанції 07 квітня 2025 року, відтак, клопотання представником подане у визначений законом строк і не порушено порядок визначений ст. 141 ЦПК України.

Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі №201/14495/16-ц (провадження №61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява №58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

До клопотання про приєднання доказів, що підтверджують понесення витрат на професійну правничу допомогу представником ОСОБА_1 Яковенком А.В. надано в суд першої інстанції: копію договору про надання правової допомоги від 28.11.2024 за №28/11-24, копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 28.11.2024, копію акту прийняття- передачі наданих послуг від 03.04.2025, квитанцію до платіжної інструкції №69657344-1 від 07.04.2025 про сплату Браженком Т.Ю. 7000,00 грн за надання правничої допомоги. Також в матеріалах справи міститься ордер на надання правничої допомоги №1108424 від 28.11.2024 та свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до акту прийняття- передачі виконаних послуг від 03.04.2025 адвокатом Яковенком А.В. надано наступні послуги: ознайомлення з матеріалами справи, вивчення та аналіз судової практики, участь у судових засіданнях в суді першої інстанції, всього 7000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з тим, що загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу надану в суді першої інстанції ОСОБА_1 в сумі 7000,00 грн підтверджений належними та допустимими доказами.

Також встановлено, що в суді першої інстанції представник Яковенко А.В. був присутній у 4-х судових засіданнях.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

У п. 135 постанови від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що «не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність».

З огляду на вищевикладене, враховуючи, що судом апеляційної інстанції не було вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, беручи до уваги критерій реальності адвокатських витрат, характер виконаної адвокатом роботи, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, керуючись принципами справедливості та верховенства права, колегія суддів дійшла висновку, що судові витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 7000,00 грн у даній справі є співмірними із складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягу наданих ним послуг.

Керуючись статтями 136, 141, 270, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Клопотання представника ОСОБА_1 Яковенка Анатолія Вікторовича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №288/2026/24 за позовом Фермерського господарства «Маяк ПВВ» до ОСОБА_1 , третя особа архівний відділ Житомирської районної державної адміністрації, відділ № 1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Житомирській області про скасування державної реєстрації речового права, скасування у Державному земельному кадастрі державну реєстрацію земельної ділянки задовольнити.

Стягнути із Фермерського господарства «Маяк ПВВ» на користь ОСОБА_1 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу надану в суді першої інстанції.

Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти.

Головуючий

Судді