провадження № 4-с/389/2/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року Знам`янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Українського В.В.

за участю секретаря судового засідання - Гой І.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу суду міста Знам`янка Кіровоградської області скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Знам`янського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шеремет Катерини Вячеславівни та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Брижицька В.В., звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати постанову державного виконавця Знам`янського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шеремет К.В. від 31.03.2025, винесену у виконавчому провадженні №54100473; обчислити розмір заборгованості за аліментами відповідно до положень ч.3 ст.195 СК України

Заявлені вимоги обґрунтовані наступним. В провадженні державного виконавця Знам`янського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шеремет К.В. перебуває виконавче провадження №54100473, відкрите 04.07.2017 з примусового виконання виконавчого листа №389/1673/16-ц, виданого 14.03.2027 Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області. Наразі він перебуває у складі Збройних сил України та бере участь у бойових діях. Його дружина (представник за довіреністю) Куценко Ю.О. звернулася до виконавчої служби для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, з яких їй стало відомо, що на ОСОБА_1 державним виконавцем накладено штраф, у зв`язку з наявністю у нього заборгованості зі сплати аліментів в розмірі 129021,18 грн. Вказує, що копію оскаржуваної постанови, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 не отримував. Жодних викликів від державного виконавця на його адресу також не надходило. З розміром заборгованості він не погоджується, оскільки вважає, що вона утворилася не з його вини, а через порушення державним виконавцем вимог законодавства. З липня 2020 року по лютий 2022 року виконавчі дії взагалі не здійснювалися. Державним виконавцем не виживалися заходи для отримання інформації для проведення розрахунку заборгованості по аліментам щомісяця. 19 серпня 2022 року виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника, яку направлено до В/Ч НОМЕР_1 . Заявник вказує, що він не знав про наявність у нього заборгованості та вважав, що аліменти він сплачує, оскільки сам повідомив виконавця про проходження ним військової служби. Отримав 04.12.2024 довідку про відсутність заборгованості по сплаті аліментів. Вважає, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів невиконання ним рішення суду, а дії державного виконавця є неправомірними. З огляду на викладене, він звернувся до суду з даною скаргою. ОСОБА_1 вважає, що його дії жодним чином не вплинули на виникнення заборгованості зі сплати аліментів, від сплати аліментів він не ухилявся. Вказана заборгованість утворилася у зв`язку з не виконанням ВЧ НОМЕР_1 свого обов`язку з відрахування аліментів, а також у зв`язку з тим, що державним виконавцем не вчинено жодних дій, спрямованих на контроль за виконанням рішення суду.

Державний виконавець надав суду пояснення, відповідно до яких вказав, що 15.09.2017 винесено постанову про звернення стягнення на дохід боржника, що працює у ВЧДЕ-7. Заборгованість за даною постановою відсутня. Згідно з відповіддю Державної фіскальної служби України від 18.08.2022 встановлено отримання боржником доходу також у військовій частині НОМЕР_1 . 19.08.29022 виконавцем направлено постанову про звернення стягнення на дохід боржника до військової частини. Жодних надходжень на рахунок на рахунок відділу ДВС з військової частини НОМЕР_1 не було, крім того, 21.03.2024 надійшов лист від військової частини НОМЕР_2 про повернення постанови без виконання у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, наказ командира від 20.05.2023 №140.

Згідно з відповіддю Державної податкової служби України №258241047 від 20.03.2025, боржник також мав доходи з 1 кварталу 2022 року по 4 квартал2024 року у:ПАТ «Укрзалізниця», В/Ч НОМЕР_1 , В/Ч НОМЕР_3 , В/Ч НОМЕР_4 , Центральноукраїнський Національний технічний Університет, Приватне агропромислове підприємство «Дзвін», Управління соціального захисту населення Знам`янського міськвиконкому, Знам`янська територіальна профспілкова організація залізничників і транспортних будівельників України, АТ «Перший Український міжнародний банк», та мав дохід як самозайнята особа. Боржник в супереч нормам закону «Про виконавче провадження» не повідомляв виконавця про отримання ним такого доходу. Подібні дії боржника є фактичним приховуванням доходу, які призвели до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів, що кваліфікуються як злісне ухилення від сплати аліментів на утримання дітей.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та матеріали виконавчого провадження, дійшов наступного висновку.

Рішенням Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 жовтня 2016 року, винесеного у справі 2/389/549/16, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття.

На виконання вказаного рішення суду, постановою державного виконавця від 04.07.2017 відкрито виконавче провадження №54100473.

Згідно зі звітами, наданим службою вагонного господарства виробничого підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Знам`янка» №298 від 23.02.2022, №ВЧДЕ-7-06/1141 від 17.08.2022, та від 20.03.2025 аліменти на користь ОСОБА_2 перераховувалися щомісяця до 10 числа кожного місяця на корту стягувача по лютий 2025 року. Заборгованість відсутня.

Постановою державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.08.2022 звернуто стягнення на дохід боржника, який він отримує у ВЧ НОМЕР_1

21.03.2024 на адресу відділу надійшов лист від військової частини НОМЕР_2 (код НОМЕР_5 ) про повернення постанови без виконання у зв`язку із самовільним залишенням ОСОБА_1 військової частини, наказ командира від 20.05.2023 №140, виплати зупинено.

Державним виконавцем 20.03.2025, здійснено запит до Державної податкової служби України, за результатами розгляду якого, виконавцем отримано інформацію про доходи ОСОБА_1 за період з І кварталу 2022 року по ІV квартал 2024 рік включно.

На підставі отриманої інформації державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 (з усіх видів доходів, крім доходу з РФ «Одеська Залізниця») у виконавчому провадженні №54100473, сума якого за період з січня 2022 року по березень 2025 року складає 129021 грн 18 коп.

Постановою державного виконавця від 31.03.2025, у зв`язку з наявною заборгованістю зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 30% від суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 38706 грн 35 коп. Докази отримання вказаної постанови ОСОБА_1 матеріали виконавчого провадження не містять.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом частини 5 статті 12 ЦПК України, на суд покладається обов`язок щодо сприяння всебічному і повному з`ясуванню обставин справи шляхом роз`яснення особам, які беруть участь у справі, їх прав та обов`язків, попередження про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяння здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених законом.

У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) вказано, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з частинами першою, другою та четвертою статті 27 Конвенції держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

За приписами частин другої та третьої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

За ч.1 ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті.

Відповідно до ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Положеннями ч.6 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Відповідно до ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів, зокрема, за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Організація здійснення примусового виконання рішення здійснюється на підставі Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802.

Пунктом 4 глави Х Інструкції передбачено, що контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою, в тому числі за заявою стягувача шляхом перевірки правильності та своєчасності відрахувань підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами та фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, про що складається відповідний акт.

Згідно з пунктами 8, 9 глави Х Інструкції за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою. Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження

Відповідно до пункту 4 розділу XVII Інструкції, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

З наведених законодавчих норм вбачається, що саме на державного виконавця покладено обов`язок здійснювати щомісячний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів та повідомляти про такий розрахунок стягувача та боржника.

Нормами чинного законодавства не встановлено прямого обов`язку боржника повідомляти державного виконавця про сплату аліментів, оскільки саме державний виконавець повинен встановити розмір заборгованості.

Надання документів про сплату аліментів є правом, а не обов`язком боржника і таке право кореспондує обов`язку державного виконавця повідомляти боржника про розмір заборгованості.

Всупереч наведеному, державний виконавець жодного разу не повідомляв скаржника про наявність заборгованості по аліментах. Більше того, на вимогу стягувача виконавчою службою 04.12.2024 видана довідка про відсутність заборгованості за виконавчим документом 389,1673,16-ц від 14.03.2017, станом на 04.12.2024.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження ОСОБА_1 не ухилявся від сплати аліментів.

Крім того, в період з 20.10.2022 (день направлення вимоги виконавця до ВЧ НОМЕР_1 ) по 20.03.2025 (день здійснення запиту до Державної податкової служби України щодо доходів скаржника) державним виконавцем не здійснювалось жодних дій, спрямованих на своєчасне виконання рішення суду про стягнення аліментів, окрім направлення вимог до ВЧДР-7 щодо надання звітів про здійсненні виплати.

Як вбачається з відповіді Державної податкової служби України, ОСОБА_1 , в період з І кварталу 2022 року по ІV квартал 2024 рік включно, отримував доходи (окрім ВЧ НОМЕР_1 та РФ «Одеська Залізниця») зокрема від Центрального національного технічного університету та ПАТт «Дзвін». При цьому, матеріали виконавчого провадження не містять постанов державного виконавця про звернення стягнення на вказані доходи ОСОБА_1 , які також враховані в розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Суд враховує правову позицію висловлену Верховним Судом в Постанові від 14.12.2021 у справі № 2610/27695/2012 за змістом якої, якщо заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини боржника, а з вини державного виконавця, який неправильно визначив розмір аліментів та базу їх стягнення, то постанова державного виконавця про накладення штрафу не може вважатися справедливою.

З огляду на викладене, оскільки державним виконавцем належним чином протягом більш ніж двох років не здійснювався належний контроль за виконанням рішення суду в частині стягнення аліментів, а саме здійснення перерахування ВЧ НОМЕР_1 аліментів на рахунок стягувача з заробітної плати ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що заборгованість ОСОБА_1 утворилася не з його вини, а саме через бездіяльність державного виконавця при здійсненні примусового виконання виконавчого листа.

Щодо вимоги про здійснення обчислення розміру заборгованості за аліментами в порядку ч.3 ст.195 СК України, суд зазначає наступне.

За правилами частини першої статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (частина друга статті 195 СК України).

За змістом пункту 4 розділу XVI Інструкції № 512/5 виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону № 1404-VIII, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.

У статті 81 СК України вказано, що перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 (далі - Перелік № 146).

У пункті 1 вказаного Переліку в редакції, чинній на час проведення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, зазначено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з: 1) основної заробітної плати за посадовим окладом, тарифною ставкою, відрядними розцінками тощо; 2) усіх видів доплат і надбавок до заробітної плати; 3) грошових і натуральних премій; 4) оплати за надурочну роботу, за роботу в святкові, неробочі та вихідні дні; 5) заробітної плати, що зберігається під час відпустки, а також з одержуваної при звільненні компенсації за невикористану протягом кількох років відпустку; 6) заробітної плати, що зберігається під час виконання державних і громадських обов`язків, та в інших випадках збереження середньої заробітної плати; 7) винагороди за загальні річні підсумки роботи підприємств та організацій; 8) винагороди, що виплачується штатним літературним працівникам газет, журналів, агентств друку, радіо, телебачення із фонду літературного гонорару, а також нештатним літературним працівникам, що підлягають державному соціальному страхуванню; 9) одноразової винагороди (відсоткових надбавок) за вислугу років; 10) допомоги по державному соціальному страхуванню, а також з допомоги по тимчасовій непрацездатності, що встановлені в колективних сільськогосподарських підприємствах; 11) доплат до допомоги по державному соціальному страхуванню, виплачуваних за рахунок підприємств, установ, організацій; 12) сум, виплачуваних для відшкодування збитків у зв`язку з втратою працездатності внаслідок каліцтва або іншого пошкодження здоров`я, за винятком сум для відшкодування витрат на догляд за ними, на додаткове харчування, санаторно-курортне лікування (включаючи оплату проїзду) і протезування потерпілих; 13) допомоги по безробіттю; 14) одержуваної пенсії, за винятком надбавок до пенсії, що виплачуються інвалідам І групи на догляд за ними; 14-1) державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства, призначеної відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам»; 15) стипендій, виплачуваних студентам в період навчання у вищих навчальних закладах, учням професійних навчально-виховних закладів та слухачам навчальних закладів підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів; 16) доходів від підприємницької діяльності, селянських (фермерських) господарств, кооперативів, об`єднань громадян, а також доходів, що припадають на частку платника аліментів від присадибної ділянки або підсобного господарства; 17) усіх видів заробітку, одержуваного адвокатами за роботу в юридичних консультаціях; 18) плати, отриманої за передачу в оренду земельної ділянки або земельної частки (паю); 19) інших видів заробітку.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 71 Закону № 1404-VІІІ визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. У передбачених у частині четвертій названої статті випадках, виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.

Тобто саме на виконавця покладено обов`язок щомісячно обчислювати як розмір аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), так і заборгованість зі сплати аліментів і повідомляти про її існування та розмір сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику.

Разом з тим, суду не надані достатні та допустимі докази про розмір доходу боржника, видів заробітку, складових основних та додаткових доходів та інше, тому, враховуючи наявність довідки про відсутність заборгованості за виконавчим провадженням станом на 04.12.2024 та разом з тим наявність розрахунку про існування таки боргу станом на цей період, суд не має можливості здійснити розрахунок заборгованості по аліментам.

Щодо клопотання скаржника про поновлення пропущеного строку, визначеного для звернення до суду зі скаргою, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Частиною 1 ст.449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Як вбачається з матеріалів справи та матеріалів виконавчого провадження, копію оскаржуваної постанови представником ОСОБА_1 отримано лише 16.05.2025, доказів на спростування вказаного державним виконавцем суду не надано, суд дійшов висновку, що дана скарга подана в межах строку, встановленого ч.1 ст.449 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.260, 261, 447-451 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову державного виконавця Знам`янського відділу державної виконавчої служби у Кропивницькому районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шеремет Катерини Вячеславівни про накладення штрафу на ОСОБА_1 на користь стягувача у розмірі 30% суми заборгованості зі сплати аліментів, що складає 38706, 35 гривень, винесену 31 березня 2025 року у виконавчому провадженні №54100473.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Український В.В.