ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 листопада 2025 року

м. Харків

справа № 953/2450/25

провадження № 22-ц/818/4841/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Тичкової О.Ю.,

суддів: Пилипчук Н.П., Шабельніков С.К.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 22 липня 2025 року в складі судді Маркосян М.В.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "Пінг-Понг» ( правонаступником якого є Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» (даліТОВ)) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1565350 від 17.02.2020 у розмірі 17250,00 грн, а також судові витрати.

В обґрунтування позову зазначає, що 17.02.2020 ОСОБА_1 подала до ТОВ «МІЛОАН» заявку на отримання кредиту № 11565350. ТОВ «МІЛОАН» направило відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при веденні якого відповідач підтверджує прийняття умов Договору про споживчий кредит. Таким чином, між сторонами у справі був укладений Договір про споживчий кредит № 1565350 від 17.02.2020 з ТОВ «МІЛОАН» та відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 5000 грн, що підтверджується даними платіжного доручення. Відповідач кредит не повернула, внаслідок чого виникла відповідна заборгованість у ОСОБА_1 перед ТОВ «МІЛОАН». 20.08.2020 згідно умов Договору факторингу №02/08, ТОВ «МІЛОАН» () відступлено право вимоги за Кредитним договором № 1565350 від 17.02.2020 р. на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ДІДЖИ ФІНАНС», а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» 24 січня 2022 року уклало з ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПІНГ- ПОНГ» Договір факторингу № 1/15, у відповідності до умов якого та згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 1565350 від 17.02.2020 у сумі 17250,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 5000,00 грн; заборгованість за відсотками становить 11250,00 грн, заборгованість за комісією становить 1000,00 грн, які позивач просить стягнути в судовому порядку.

Також, позивач просить стягнути з відповідачки судові витрати, які складаються з сплаченого судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 22 липня 2025 року у задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ПІНГ-ПОНГ» відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що позивачем не підтверджено наявності зобов`язання відповідачки за кредитним договором №1565350 від 17.02.2020, при викладених обставинах, у зв`язку з тим, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається в своїй позовній заяві позов не підлягає задоволенню. Копію платіжного доручення № 15381114 від 17.02.2020 не можна вважати доказом перерахування коштів, адже цей документ не містить посвідчення про факт виконання банком зазначеного платіжного доручення і засвідчений виключно первісним кредитором.

В апеляційній скарзі ТОВ посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просило рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим що, суд не повно встсановив обставини у справі та ухвлив законне та обгрунтоване рішення. Відповідач не оспорює факт укладення кредитного договору. А матеріали справи містять належні докази на підтвердження того, що станом на 17.02.2020 між первісним кредитором та відповідачем було досягнуто в належній формі згоди щодо усіх істотних умов договору, в тому числі й щодо предмету договору. ТОВ «ФК «СОЛВЕНТІС» надає результати пошуку в базі даних WHOIS, що підтверджують факт розміщення правил на сайті в мережі інтернет, тобто що правила були доступні користувачу, зокрема Позичальнику, до моменту укладення кредитного договору та належність цього сайту саме ТОВ «МІЛОАН», а також оригінал електронного примірника Правил надання фінансових кредитів Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (в редакції від 19.01.2020 року, що діяли на момент укладання кредитного договору). Відповідно до норм чинного законодавства ТОВ «МІЛОАН» на виконання умов Кредитного договору № 1565350 від 17.02.2020 перерахувало Відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок № НОМЕР_1 в сумі 5 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням 15381114 від 17.02.2020, яке знаходиться в матеріалах справи. Вказане платіжне доручення відповідає вимогам Інструкції, яка була чинною на момент перерахування кредитних, містить усі обов`язкові реквізити, тобто є належним доказом по справі. З огляду на зазначені докази суд зробив помилковий висновок про

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення у справі, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що 17.02.2020 ОСОБА_1 було подано Анкету-заявку на кредит №1565350 Товариству з обмеженою відповідальністю «Мілоан». Зазначена заявка містить інформацію про процес оформлення та розгляду заяви №1565350, зокрема про такі дії: заповнення заяви 17.02.2020 12:03:58- 12:04:19; автоматична перевірка 17.02.2020 12:04:19- 12:04:28; перевірка у базі кредитних історій 17.02.2020 12:04:28-12:04:32; підписання договору 17.02.2020 12:09:04-12:09:40. Крім того, анкета-заява на кредит №1565350 містить погоджені умови кредитування, а саме: замовлена сума 6500 грн; замовлений строк- 30 днів; погоджена сума- 5000 грн, погоджений строк-15 днів, комісія за надання 20,00%, ставка процентів за кожен день 3% (а.с. 12).

Із кредитного договору №1565350 від 17.02.2020 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , убачається, що сторони уклали цей договір на підставі пропозиції кредитодавця, яка розміщена в його інформаційно-телекомунікаційній системі та доступна через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, на таких умовах. Кредитний договір було укладено онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом.

За змістом договору Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений пунктом 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній пунктом 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений пунктом 1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Сума кредиту становить 5000,00 у валюті гривня (пункт 1.2.). Кредит надається строком на 15 днів з 17.02.2020 (строк кредитування) (пункт 1.3). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 03.03.2020 (пункт 1.4.). Комісія за надання кредиту становить 20,00 грн (п. 1.5.1). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 3250,00 грн. Проценти за користування кредитом 2250,00 грн, які нараховуються за ставкою 3,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом Тип процентної ставки - фіксована (пункт 1.5.2.). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 1.6.)

Позичальник сплачує позикодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2, 1.6 Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється з наступної дати за днем надання кредиту до фактичного повернення кредиту на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування (п. 2.2.2).

Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п. 1.6. цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п. 1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначена в п.1.3, запропонована позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну(базову) встановлену п. 1.6 договору. Якщо після настання дати встановленої в п. 1.4 Договору позичальник продовжуватиме користування кредитом, проценти зі стандартою ставкою будут нараховуватись протягом 60 днів, після чого нарахування процентів буде припинено або зупиненно в односторонньому порядку від позичальника. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено товариством без письмової (такої що прирівнюється до письмової) згоди позичальника ( п.2.2.3)

Позичальник за наявної відповідної пропозиції позикодавця на продовження чтроку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кільс/кість днів доступну у прозиції відповідно до розділу 6 Правил у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту. Можливі строки продовжння та максимальної ставки за продовження кредиту: строк днів-3, максимальний розмір комісії 3.00, строк продовження 7-максимальнимальний розмір -5, строк продовження 15, максимальний розмір 10,00 (пункт 2.3.1.).

Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. договору, а у випадку пролонгації - не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування (пункт 2.4.1., 2.4.2)( а.с. 19-21).

Згідно додатку №1 до кредитного договору графіку розрахунку зазначено, що дата платежу-03.03.2020, кредит-5000,00, комісія за надання кредиту-1000,00, проценти-2250,00, разом-8250, 00 грн (а.с. 22).

Також матеріали справи містять копію платіжного доручення № 15381114 від 17.02.2020 року, згідно якого ТОВ «Мілоан» перерахувало 5000,00 грн на рахунок 414962хххххх773 (а.с.35).

Згідно відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №1565350 загальний борг складає 17250 грн, з яких: 5000,00 грн-за тілом, 11250,00 грн за відсотками (а.с. 14).

20.08.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» як кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» як новим кредитором, було укладено Договір факторингу № 02/08, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «Діджи фінанс» за плату належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (зворот а.с. 23-26).

За відомостями Витягу з додатку до договору відступлення прав вимоги № 02/08 від 24.01.2022, до ТОВ «Діджи фінанс» перейшло право вимоги за Договором про споживчий кредит № 1565350 від 17.02.2020, укладеним з ОСОБА_1 . Загальна сума заборгованості становить 17250, 00грн, з яких: залишок по тілу кредиту 5000,00 грн, залишок по відсотках 11250,00 грн, комісія 1000 грн (а.с. 10).

24 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» як кредитором та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Пінг-Понг» як новим кредитором, було укладено Договір факторингу № 1/15, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія Пінг-Понг» за плату належні ТОВ «Мілоан» права грошової вимоги до боржників зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с.30-32).

Пунктом 3.2. Договору факторингу визначено, що фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнут грошові кошти в розмірі 150 000,00 грн та 50% від надходженя що будуть отримані фактором в процесі реалізації свої прав як кредитора відносно прав вимог, що є предметом цього догвору, шляхом перерахування на рахунок клієнта на № НОМЕР_2 .

Згідно витягу з Додатку до договору факторингу №1/15 від 24.01.2022 року до ТОВ «ФК Пінг-Понг» перейшло право вимоги за кредитним договором № 1565350, укладеним з ОСОБА_1 . Загальна сума заборгованості становить 17250, 00грн, з яких: залишок по тілу кредиту 5000,00 грн, залишок по відсотках 11250,00 грн, комісія 1000 грн (а.с. 9).

02.11.2024 року ТОВ направило ОСОБА_1 досудову вимогу з проханням сплатити заборгованість за договром кредиту у розмірі 17250 грн в строк до 02.12.2024 року (а.с. 37).

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі205,207 ЦК України).

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно вимогст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до положень ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно із пунктами 5, 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну, або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа (пункт 12статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Укладений між первісним кредитодавцем та відповідачем договір кредиту є публічним договором приєднання.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку ТОВ «Мілоан»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У рішенні від 11.07.2013 року №7-рп/2013 Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Відповідно до ч.4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі76,77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачем до суду першої інстанції надані докази щодо укладення договору про надання споживчого кредиту, а саме: копія договору про споживчий кредит №1565350 від 17 лютого 2020 року, анкета-заява, де зазначено, що їх підписання здійснено клієнтом за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Разом з тим, із наданих суду позивачем доказів не вбачається, що відповідачка вчинив певну сукупність дій спрямовану на отримання позики від ТОВ «Мілоан», а саме, зареєструвався в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію, отримав повідомлення від суб`єкта електронної комерції (в даному випадку від ТОВ « Мілоан») із одноразовим ідентифікатором, та прийняв пропозицію (оферту) позивача шляхом використання (підписання) надісланого йому позивачем одноразового ідентифікатора.

Матеріали справи не містять доказів надання відповідачу кредитних коштів за вказаним договором за зазначеним ним реквізитами.

Платіжне доручення, на яке посилається позивач як на підставу переведення коштів на рахунок відповідача, не є належним та допустимим доказом отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки згідно вказаного платіжного доручення кошти в розмірі 5000 грн були перераховані ОСОБА_1 на кредит рах. № 414962хххххх773, між тим доказів того, що вказаний картковий рахунок належить ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд зауважує, що у справі, яка переглядається, позивач мав можливість надати докази на обґрунтування позовних вимог, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України. Проте зазначеного обов`язку позивач не виконав, належних та достатніх доказів укладення між ТОВ « МІОЛАН» та ОСОБА_1 . Договору Кредиту в електронній формі та надання відповідачці кредитних коштів суду не надав.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» залишити без задоволення.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Харкова від 22 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 11 листопада 2025 року.

Головуючий: О.Ю. Тичкова

Судді: Н.П. Пилипчук

С.К. Шабельніков