У Х В А Л А

04 листопада 2025 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Войтенко Т. В. ,

за участю секретаря судового засідання - Крупина Ю. А., позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , розглядаючи у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Подільського районного суду м. Києва перебуває вказана цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

У конкретній справі предметом доказування є факт самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 його малолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судове засідання, призначене на 04.11.2025 до суду надійшла Заява відповідачки ОСОБА_3 , у якій вона повідомила, що визнає позовні вимоги та просить справу розглядати без її участі.

Враховуючи обставини справи, суд не вбачає підстав для прийняття заяви про визнання позовних вимог, що матиме наслідком ухвалення рішення по суті у підготовчому судовому засіданні, зважаючи на таке.

Так, відповідно до ч.4,5 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У конкретній справі належить з`ясувати, чи існують обставини, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Правовідносини, що включають особисті немайнові та майнові відносини, які виникають між особами на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки та піклування, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства, є сімейними.

При цьому сімейні відносини як вид суспільних відносин складаються з суб`єктів, об`єктів і змісту (прав та обов`язків). Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти, які поділяються на юридичні дії (настання яких залежить від волі людей і породжує певні правові наслідки) та юридичні події (юридичні факти, які настають незалежно від волі людини).

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).

Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини (постанова ВП ВС у справі №201/5972/22 від 11 вересня 2024 року).

У конкретній справі визнання позову суперечить закону, адже в силу вимог статей Сімейного кодексу України суд зобов`язаний недопустити обмеження або позбавлення відповідачки її сімейних обов`язків щодо виховання та утримання дитини.

Відтак, суд повинен з`ясувати, які обставини склалися між батьками дитини, які призвели до того, що дитина проживає з батьком; з`ясувати, чи усвідомлено відповідачка подала заяву про визнання позову, та чи усвідомлює наслідки подання такої заяви в аспекті її прав до дитини.

Вказане свідчить на користь необхідності відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_3 про визнання позову та необхідність продовження розгляду справи у порядку загального позовного провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи, якщо визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Зважаючи на те, що відповідачка не з`являлася до суду, не отримувала судові повістки, що передбачає нібито необізнаність про розгляд справ, втім, відразу подала заяву про визнання позовних вимог; для з`ясування усіх обставин справи, повного та об`єктивного її розгляду, необхідна особиста участь відповідачки у судовому засіданні та дача пояснень. Оскільки необхідно встановити факти і обставини, які можуть бути відомі лише відповідачці, суд вважає за необхідне визнати обов`язковою її явку, в тому числі дистанційно, - шляхом під`єднання до системи відеоконференцзв`язку із судом.

Керуючись п. 3 ч. 2 ст. 43, ст. 221, п. 5 ч. 2 ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У прийнятті заяви ОСОБА_3 про визнання позову - відмовити.

Визнати обов`язковою явку відповідачки ОСОБА_3 (в тому числі шляхом участі через систему відеоконференції з власних технічних засобів) для дачі особистих пояснень у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяТ. В. Войтенко