Справа №295/8535/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2025 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючої судді Стрілецької О.В.

за участі секретаря судового засідання Простибоженко Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

Позивач з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором №699824008 від 03.05.2023 в сумі 28818,72 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначено, що 03.05.2023 між ОСОБА_1 та ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога» в електронному вигляді укладений кредитний договір №699824008 шляхом підписання електронним підписом відповідача, відповідно до умов якого кредитодавець надає позичальнику кредит в сумі 5600,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у договорі.

Позивач зазначає, що відповідачка отримала в тимчасове платне користування грошові кошти згідно з укладеним договором, умови якого не виконала, отримані кредитні кошти в установлений графіком строк не повернула, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 28818,72 грн , яку позивач просить стягнути на свою користь.

В позовній заяві позивач також посилається на те, що право вимоги до відповідача за кредитним договором №№699824008 в сумі 28818,72 грн перейшло до нього відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс»; на підставі договору факторингу №31/0724-01 від 31.07.2024, який укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»; на підставі договору факторингу №29/05/25-Е від 29.05.2025, який був укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та позивачем у справі - ТОВ «Фінансова компанія «Ейс».

ІІ. Процедура та позиції сторін

Відповідно до ухвали суду від 22.08.2025 у справі відкрито провадження та постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін; задоволено клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» про витребування доказів, витребувано з зАТ «Універсал Банк» повні реквізити картки НОМЕР_1 , із зазначенням прізвища, імені та по-батькові її власника; інформацію, чи були зараховані в період з 03.05.2023 по 08.05.2023 ОСОБА_1 , РНОКППО: НОМЕР_2 , на картку НОМЕР_1 грошові кошти в сумі 5600,00 грн.

08.09.2025 відповідач з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» в електронному вигляді направила відзив на позовну заяву (а.с. 122-133), в якому позовні вимоги не визнає, в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Вказала, що позов поданий з порушенням правил підсудності, оскільки з 12.08.2021 її місцем перебування є місто Київ, вона немає зареєстрованого місця проживання у зв`язку з сімейними, фінансовими, робочими і побутовими обставинами.

У відзиві на позовну заяві вказано, що відповідач не заперечує факт укладення нею кредитного договору, визнає свої кредитні зобов`язання у вказаному розмірі лише перед первісним кредитором - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», готова на укладення мирової угоди із законним кредитором.

ОСОБА_1 вказує, що в порушення норм чинного законодавства вона не була повідомлена про зміну кредитора, про перехід прав за її кредитним зобов`язанням, а відтак вважає, що в неї відсутні будь-які зобов`язання перед позивачем.

Відповідач зауважує, що має намір досягти мирного врегулювання ситуації з законним кредитором за умови його реальної готовності до переговорів, проте не отримувала від первісного кредитора, від його правонаступників, зокрема і від позивача, реальних пропозицій щодо реструктуризації боргу в позасудовому порядку.

На думку відповідача поведінка позивача носить спекулятивний агресивний характер, не несе моральної складової, не спрямована на допомогу споживачам фінансових послуг, не направлена на дотримання стандартів ділової поведінки та професійної етики.

ОСОБА_1 звертала увагу, що не володіє жодними суттєвими активами, можливе блокування банківських рахунків на основі судового рішення погіршить її можливості отримання будь-яких доходів від ведення господарської і професійної діяльності, що може суттєво вплинути на виконання зобов`язань за кредитним договором, будь-які судові процеси збільшують фінансове навантаження на неї.

Відповідач просить врахувати настання надзвичайних і невідворотних життєвих та сімейних обставин, а також інших обставин непереборної сили, що зумовили неможливість вчасно, в повному обсязі здійснювати погашення заборгованості перед первісним кредитором, серед яких, втрата батька у 2023 році, значні витрати у зв`язку з його лікуванням, втрата ще трьох близьких родичів протягом 2023-2024 років, втрата роботи і стабільного доходу в результаті агресії російської федерації проти України і спричиненими нею військовими діями протягом 2022-2025 років.

11.09.2025 від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 135-141), в якій надано пояснення щодо покрокового переходу прав вимог кредиторів за укладеними договорами факторингів. Представник вважає висновок відповідача про відсутність зобов`язання відповідачки перед позивачем, оскільки вона не була повідомлена про заміну кредитора, необґрунтованим.

Представник позивача звертав увагу, що ОСОБА_1 не сплачувала заборгованість за кредитним договором ні новому, ні первісному кредитору, неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов`язку з погашення кредиту.

15.09.2025 ОСОБА_1 направила заперечення на відповідь на відзив (а.с. 142-144), які за своїм змістом аналогічні за змістом відзиву на позовну заяву, в задоволенні позову просила відмовити.

15.09.2025 на виконання вимог ухвали суду від 30.06.2025 з АТ «Універсал Банк» надійшли документи, які випробовував суд (а.с. 149).

25.09.2025 представник позивача ОСОБА_2 направив додаткові пояснення у справі (а.с. 151-158), в яких звертав увагу, що 17.09.2025 на електронну адресу відповідача направлений лист з пропозицією врегулювати спір в позасудовому порядку, який залишений ОСОБА_1 поза увагою. Представник вказав, що боржник не позбавлена можливості самостійно звернутись до позивача з пропозицією мирного врегулювання спору.

В решті викладеного додаткові пояснення аналогічні зі змістом відповіді на відзив.

07.10.2025 ОСОБА_1 направила додаткові пояснення у справі (а.с. 159-161), в яких вказала, що нормами чинного ЦПК України не передбачений такий вид процесуального документу як «додаткові пояснення у справі». Поданий відповідачем документ наповнений інформацією, яка немає причинно-наслідкового зв`язку, є беззмістовною, містить неправдиву або викривлену інформацію, а також має маніпулятивний характер.

Відповідач зазначає, що попри неодноразове надання ствердної відповіді про готовність і бажання врегулювати спір на справедливих умовах, направлений на її адресу лист позивача не містив жодної пропозиції щодо врегулювання спору, що не може вважатися пропозицією про врегулювання спору.

09.10.2025 представник позивача Поляков О.В. направив додаткові пояснення у справі (а.с. 162-165), в яких позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Звертав увагу на маніпулятивні доводи відповідача щодо готовності до врегулювання спору.

В судове засідання 29.10.2025 представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі (на звороті а.с. 7).

Відповідач 27.10.2025 направила заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову заперечувала з підстав, викладених нею в заявах по суті справи (а.с. 166).

За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, на підставі ст.ст. 244, 259 ЦПК України в судовому засіданні 29.10.2025 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, складення повного тексту якого відкладено до 5 днів.

ІІІ. Національне законодавство, що підлягає застосуванню

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору; істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

ІV. Обставини, встановлені судом, докази на їх підтвердження та мотиви суду

Судом встановлено, що 03.05.2023 між TOB "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 в електронному вигляді був укладений договір кредитної лінії №699824008, який підписаний електронним підписом відповідача, відтворений шляхом використання одноразового ідентифікатора MNV53РС3 (на звороті а.с. 13-22).

Відповідно до п. 2.1 договору кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 5600,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту TOB "Манівео швидка фінансова допомога".

Пунктом 2.2 договору встановлено, що сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1 договору, це максимальна сума кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Кредитодавець надає перший транш за договором в сумі 5600,00 грн одразу після укладення договору, який має бути повернений до 02.06.2023 (п. 2.3).

Згідно з пунктами 3.2-34 договору кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником; сторони погодили, що для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду за цим договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 днів дисконтного періоду проценти у розмірі 3360,00 грн. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій позичальник інформується через Особистий кабінет. Продовження строку дисконтного періоду не призводить до зміни істотних умов договору в бік погіршення для позичальника. Оскільки пролонгація не є зміною істотних умов Договору, зокрема строку дії Договору, то вона не потребує укладення додаткових угод до договору, в тому числі пролонгація не потребує застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Ініціювання позичальником пролонгації є конклюдентною дією спрямованою на застосування тих чи інших передбачених цим договором умов користування кредитом без зміни строку дії договору.

Зі змісту розділу 8 договору вбачається, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, які нараховуються в такому порядку: виключно на період строку, визначеного у п. 1.7 договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за дисконтною процентною ставкою в розмірі 730,00 процентів річних, що становить 2,00 процентів від суми кредиту за кожен день користування ним; якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду кредитування визначається за процентною ставкою 1087,70 % річних, що на день укладення договору становить 2,98 % в день за кожен день користування ним.

Пунком 12.4 договору визначено, що сторони погоджуються, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з п. 14.2 договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем в якості підпису позичальника буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до Правил та Закону України "Про електронну комерцію", що має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис.

Згідно з довідкою щодо дій позичальника в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", сформованій 03.05.2023, сума кредиту до договором №699824008 від 03.05.2023 5600,00 грн, строк кредитування 30 днів, процентна ставка 2,10 % в день; заявка на кредит подана ОСОБА_1 03.05.2023, договір та одноразовий ідентифікатор відправлені позичальнику на зазначений номер телефону та введені нею 03.05.2023; перерахування грошових коштів позичальнику 03.05.2023 (а.с. 36).

ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання за договором кредиту виконало в повному обсязі та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 5600,00 грн шляхом перерахування 03.05.2023 на банківську картку позичальника № НОМЕР_3 , що підтверджується змістом платіжного доручення від 03.05.2023 та листом АТ "Універсал Банк" №БТ/Е-13093 від 12.09.2025 про зарахування грошових коштів на картковий рахунок відповідачки (а.с. 39, 149).

З матеріалів справи, досліджених судом, встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав, надавши позичальнику кредитні кошти.

У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Водночас, відповідачка, отримавши кредитні кошти, свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування чужими коштами в повному обсязі не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість ОСОБА_1 станом на 05.06.2025 становить 28818,72 грн, яка складається із: суми прострочених платежів по тілу кредиту в розмірі 5600,00 грн, суми прострочених платежів по процентах 23218,72 грн (а.с. 82-86), який суд визнає таким, що відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору.

Укладення кредитного договору, розмір отриманих кредитних коштів, суму заборгованості за тілом кредиту та відсотками відповідач не заперечувала у відзиві на позовну заяву, інших письмових заявах по суті справи та поясненнях.

28.11.2018 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу №28/1118-01, відповідно до умов якого та додаткових угод № 19 від 28.11.2019, №26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 та Витягу з Реєстру боржників №238 від 04.07.2023 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" передало (відступило) ТОВ «Таліон Плюс» за плату належне йому право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №699824008, укладеним 03.05.2023, на суму заборгованості за кредитом 14300,16, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5600,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 8700,16 грн ( а.с. 47-62).

31.07.2024 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу №31/0724-01, відповідно до умов якого та Витягу з Реєстру боржників №2 від 31.07.2024 ТОВ «Таліон Плюс» передало (відступило) ТОВ «Фінансова компанія «Онлан Фінанс» за плату належне йому право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №699824008, укладеним 03.05.2023, на суму заборгованості за кредитом 28818,72, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5600,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 23218,72 грн ( а.с. 63-70).

29.05.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» укладений договір факторингу №29/05/25-/Е, відповідно до якого та Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №29/05/25-/Е від 29.05.2025 до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №699824008, укладеним 03.05.2023, на суму заборгованості за кредитом 28818,72, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5600,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами 23218,72 грн ( а.с. 71-81).

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, на підставі ст.ст. 512, 514 ЦК України до ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №699824008, укладеним 03.05.2023.

На час розгляду справи у суду відсутні відомості про визнання недійсними або оспорювання зазначених вище договорів факторингів.

Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач вказувала на те, що в неї відсутні зобов`язання перед позивачем, оскільки всупереч приписам ст. 18 Закону України "Про споживче кредитування" та п. 14.19 кредитного договору кредитодавець не виконав обов`язок з повідомлення позичальника про відступлення права вимоги за кредитним договром третій особі.

Такі доводи не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про споживче кредитування" відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Кредитодавець, який відступив право вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучив колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит новому кредитору або залучення колекторської компанії до врегулювання простроченої заборгованості повідомити споживача у спосіб, визначений частиною першою статті 25 цього Закону та передбачений договором про споживчий кредит, про такий факт та про передачу персональних даних споживача, а також надати інформацію про нового кредитора або колекторську компанію відповідно (найменування, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження, інформацію для здійснення зв`язку - номер телефону, адресу, адресу електронної пошти). Зазначений обов`язок зберігається за новим кредитором у разі подальшого відступлення права вимоги за відповідним договором.

Згідно з умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено право кредитора на передачу прав вимоги за ним третім особам (п.п. 14.13, 14.14).

В пункті 14.19 договору кредитної лінії № 699824008 визначено, що у разі відступлення права вимоги за договором третій особі, в тому числі внаслідок укладення договору факторингу або у разі залучення колекторської компанії кредитодавець, кредитодавець, протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором новому кредитору або залучення колекторської компанії, повідомляє про це позичальника шляхом надсилання звичайного поштового відправлення із позначкою «Вручити особисто» за місцем проживання чи перебування або за місцем роботи позичальника та/або шляхом надсилання текстових, голосових повідомлень чи електронних листів на електронну пошту позичальника, вказану в заявці та шляхом відображення відповідного повідомлення в Особистому кабінеті.

Таким чином, за умовами укладеного договору обов`язок повідомити про передачу права вимоги за кредитним договором був покладений на первісного кредитора.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Судом на підставі досліджених доказів встановлено, що відповідачка як боржник за кредитним договором не сплачувала заборгованість ні новому, ні попереднім кредиторам, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Відповідно до статті 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.

Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.

З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про відступлення права вимоги, на що посилається відповідач, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора.

Подібні за змістом висновки міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року в справі № 6-979цс15; від 31 жовтня 2019 року в справі № 759/9034/16-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 зазначила, що обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (статей 12, 81 ЦПК України).

Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.

Відповідач не надала суду докази, які б підтверджували, що первісний кредитор не виконав свій обов`язок з направлення їй повідомлення про передачу прав за кредитним договором в порядку, який передбачений п. 14.19 кредитного договору, зокрема, засобами електронного зв`язку, як і не надала докази належного виконання грошового зобов`язання перед первісним кредитором, що могло б бути підставою для звільнення її від виконання зобов`язання новому кредитору за уступленою вимогою.

Натомість відповідач визнала заборгованість перед первісним кредитором.

Також не підтвердженими жодними доказами є доводи відповідачки про те, що вона опинилась в складних життєвих обставинах, про смерть її близьких родичів, на що вона посилалась у відзиві на позовну заяву.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 , що позовна заява подана позивачем з порушенням правил підсудності, оскільки вона не проживає за адресою, зазначеною в позовній заяві - АДРЕСА_1 , немає відношення до цього житла, а фактично проживає в АДРЕСА_2 .

Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства (ст. 1 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Питання визначення територіальної підсудності врегульовано параграфом 3 глави 2 ЦПК України.

За правилами ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

19.08.2025 на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України до суду надійшли відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з якими у відповідача відсутнє зареєстроване місце проживання на території Житомирської області, відповідач була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; знята з реєстрації за заявою 12.08.2021 (а.с.109).

Зі змісту відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №1689591 від 21.08.2025 вбачається, що 12.08.2021 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знята з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , судом не встановлені відомості про наявність іншого зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання відповідачки.

Наведене підтверджується і змістом Витягу з реєстру територіальної громади від 05.09.2025 № 2025/012983613, який відповідач долучила до відзиву на позовну заяву (а.с. 127).

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі в ухвалі про відкриття провадження зазначено, що справа підсудна суду на підставі ч. 9 ст. 28 ЦПК України - тобто за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідачки.

Норми ЦПК України не передбачають можливість визначити підсудність справи за фактичним місцем проживання учасника судового провадження.

Отже, справа прийнята судом до провадження з повним дотриманням норм ЦПК України.

Суд звертає увагу, що звертаючись із відзивом на позовну заяву, відповідач не надала суду докази про своє зареєстроване місце проживання.

Крім того, до Богунського районного суду м. Житомира на підставі ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 23.04.2025 за підсудністю для розгляду надійшли матеріали цивільної справи №759/8237/25 за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача - АДРЕСА_1 .

Разом з тим, суд наголошує, що відповідач не наділена процесуальними повноваженнями відповідно до вимог ЦПК України перевіряти дотримання судом правил підсудності справи при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, як і надавати оцінку, чи в належній формі суду подані стороною письмові пояснення, що є виключною дискрецією суду.

Суд не надає оцінку доводам відповідачки про те, що позивачем не вживались заходи для врегулювання спору в позасудовому порядку, позаяк вони не стосуються обставин, які підлягають встановленню судом під час судового розгляду і не мають значення для вирішення спору, не можуть бути самостійною підставою для відмови в задовленні позову.

Право на звернення до суду особою, яка вважає, що її права порушені, гарантовано Конституцією України, незалежно від можливості врегулювання спору в позасудовому порядку.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, умов укладеного між сторонами договору, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач допустила неналежне виконання умов договору про надання кредиту, що призвело до порушення майнових прав позивача, не заперечувала невиконання умов кредитного договору, фактично визнала заборгованість, а відтак наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в межах заявлених позивачем вимог в загальному розмірі 28818,72 грн.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу.

За правилами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат на оплату професійної правничої допомоги в сумі 7000,00 грн підтверджено змістом договору про надання правничої допомоги № 29/05/25-01 від 29.05.2025, укладеного між ТОВ «ФК «Ейс» та адвокатським бюро «Тараненко та партнери», додатковою угодою № 4 до договору про надання правничої допомоги від 29.05.2025; протоколом погодження вартості послуг, актом приймання-передачі наданих послуг від 05.06.2025 (а.с. 87-92).

Обсяг виконаних адвокатом робіт підтверджується матеріалами справи.

Відповідач заперечень що заявленого позивачем розміру витрат на правову допомогу не висловила.

Частинами 4, 5 статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Враховуючи категорію і складність справи, зміст заявлених позивачем позовних вимог, обсяг робіт, виконаних адвокатом; з огляду на те, що позовні вимоги задоволено; суд вважає, що вимога позивача про стягнення витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню і стягує з відповідача на користь позивача 7000,00 грн витрат на оплату послуг з надання професійної правничої допомоги.

Суд вважає, що такий розмір витрат на правничу допомогу є реальним, обґрунтованим та співмірним з обсягом виконаних адвокатом робіт, що підтверджується матеріалами справи. На переконання суду розмір таких витрат не є завищеним або таким, що явно не співмірний із наданими адвокатом послугами.

На підставі статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений ним при зверненні з позовом судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за договором кредитної лінії №699824008 від 03.05.2023, яка станом на 05.06.2025 становить 28818,72 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5600,00 грн, відсотки за користування кредитними коштами 23218,72 грн,а також стягнути судовий збір в розмірі 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», місцезнаходження: м. Київ, вул. Харківське шосе, 19, офіс 2005; .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя О.В. Стрілецька