Провадження №2/760/2261/25
Справа №760/3526/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді - Усатової І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Омельяненко С.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , третя особа: Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Влащенко О.А. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , в якому проив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивують тим, що він є користувачем квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 на підставі ордеру від 13 березня 1997 року № 14476, яку розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 листопада 2018 року № 833 виключено зі складу службових квартир.

Зазначає, що відповідач ОСОБА_2 є його батьком, а ОСОБА_3 - донькою його батька, тобто є зведеною сестрою.

З січня 2014 року відповідач виїхав з вищевказаної квартири, забравши свої речі та майно і проживає за адресою: АДРЕСА_3 , але з реєстрації за останнім місцем проживання не знятий. Також не проживає в квартирі АДРЕСА_1 його дочка ОСОБА_3 .

Відповідач не цікавиться житловою площею, не сплачує необхідні платежі по утриманню житла, комунальні послуги та не цікавиться станом житла. Перешкод у користування квартирою для відповідача не було, і не має, він не турбується щодо свого права на житло в квартирі.

Відповідач ОСОБА_2 неодноразово, у зв`язку з наявністю спірних питань щодо спільного майна вчиняв сварки та погрожував фізичним насильством щодо його матері - ОСОБА_4 , погрожував вибити двері у спірній квартирі, у зв`язку з чим вони були змушенні звернутися до поліції та з відповідачем проводилися профілактично - роз`яснювальна бесіда та рішенням суду від 07.10.2021 застосовано до останнього обмежувальний припис.

Також зазначив, що відповідач проживає у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який належить йому на підставі договору дарування №2074 від 22.09.2006.

Відповідно до довідок Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» ЖЕК 901 від 04.01.2023, 09.01.2023, 03.02.2023 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають за місцем реєстрації: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 згідно довідки комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико - санітарної допомоги №2 Солом`янського району м. Києва в закладі не спостерігається, декларації з жодним лікарем - педіатром не укладала.

Відповідач не проживає у спірній квартирі більше 9 років, маючи вільний доступ до неї не сплачує комунальні послуги, не проводить ремонт та взагалі не цікавиться житловим приміщенням.

Враховуючи викладене позивач звернувся до суду з даним позовом.

15.02.2023 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від матеріали позовної заяви передані на розгляд судді Усатовій І.А.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 20.02.2023 вищевказану позовну заяву залишено без руху.

24.04.2023 від позивача надійшла уточнена позовна заява на виконання ухвали суду від 20.02.2023.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.04.2023 відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін по справі.

17.05.2023 до суду надійшли пояснення представника третьої особи Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації Федорчук Х. В., в яких було зазначено, що за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано 7 осіб та при ухваленні рішення по суті справи покладається на розсуд суду.

25.05.2023 до суду надійшов відзив представника відповідача, в якому останній заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що спірну квартиру ОСОБА_2 отримав як службову у зв`язку з тим, що працював більше десяти років двірником.

У 2018 році відповідач звернувся до Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації із заявою про виключення вищевказаної квартири із числа службових, що свідчить про те, що відповідачем не втрачався інтерес до спірної квартири.

Між позивачем і відповідачем постійно стали виникати конфлікти з приводу користування квартирою, дружина відповідача ОСОБА_4 стала вимагати відмовитись від квартири в місті і з`їхати в село та знятись з реєстрації.

Відповідач в 2019 році став проживати однією сім`єю з матір`ю своєї доньки - ОСОБА_5 , спочатку винаймали житло в м. Васильків, влітку жили в будинку в с. Плесецьке. Через очікування народження дитини, та відсутності вільної кімнати, та існування конфлікту між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка постійно погрожувала викликом поліції, а також конфлікту з позивачем ОСОБА_1 , який хотів проживати в квартирі лише зі своєю сім`єю та матір`ю, у зв`язку з чим відповідач через неможливість проживання в спірній квартирі став проживати в будинку в селі.

Зазначає, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05.08.2021 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було розірвано.

Крім того, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07.11.2022 в задоволені позову ОСОБА_4 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням ОСОБА_2 було відмовлено. Постановою Київського апеляційного суду від 04.04.2023 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07.11.2022 без змін.

Щодо обмежувальних приписів зазначив, що від імені ОСОБА_4 подано відразу дві ідентичні заяви про вчинення обмежувального припису. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва позов ОСОБА_4 про вчинення обмежувального припису задоволено частково. Постановою Київського апеляційного суду від 29.06.2022 дане рішення було скасовано та ухвалено нове, яким заяву ОСОБА_4 залишено без задоволення, через її безпідставність.

У квітні 2023 року, ОСОБА_2 з метою мирного врегулювання житлового спору та захисту своїх прав, приїхав до спірної квартири, однак позивач з дружиною знову викликали поліцію та не дозволили вселитись до квартири, погрожуючи тим, що вони знову подали позови про вчинення обмежувального припису та новий позов про позбавлення житла, що підтверджується витягом з сайту «Судова влада».

На підтвердження того, що відповідачем вчинялись сварки, погрожував фізичним насильством матері ( ОСОБА_4 ), погрожував вибити двері позивач надав як доказ резолютивну частину рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07.10.2021. При цьому не зазначив, що дане рішення суду не набрало законної сили та було скасовано. Таким чином, позивач разом зі своїм адвокатом, діють недобросовісно, для досягнення своїх цілей позивач зловживає правами.

Звертає увагу суду на те, що в позовній заяві вказано, що « ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають вільний доступ до квартири, має ключі від неї, не сплачує комунальні послуги, не проводить ремонт та взагалі не цікавиться житловим приміщенням, таке твердження позивача спростовується фактами, які були встановлені судами при розгляді аналогічної справи за позовом ОСОБА_4 .

До того ж, обставини, а саме причини непроживання та не неможливості вселення відповідача з донькою в спірну квартиру не змінилися до цього часу. Щодо сплати комунальних платежів зазначили, що відповідач згоден компенсувати позивачу 1/5 частину підтверджених витрат на утримання квартири за період його відсутності.

Відносно наданих позивачем актів про непроживання, вважає що ці акти тільки підтверджують факт непроживання, але не свідчать про те з яких причин відповідач з донькою там не проживає.

Щодо того, що начебто відповідач не цікавиться квартирою, то ці обставини не відповідають дійсності. Як би не цікавився то не звертався б з заявою про зміну статусу квартири зі службової. Та не намагався вирішити житлове питання з позивачем та колишньою дружиною вже протягом чотирьох років.

Щодо порушення прав неповнолітньої дочки, просив врахувати, що неповнолітня дитина була зареєстрована у спірній квартирі за постійним місцем проживання свого батька. До реєстрації в спірній квартирі ніде зареєстрована не була, іншого житла окрім спірної квартири неповнолітня дитина не має. Зазначив, що позивач є повнолітньою здоровою людиною, який в змозі покращити житлові умови своєї сім`ї не за рахунок порушення прав батька, який своєю працею заробив спірну квартиру.

Стосовно посилань позивача про те, що неповнолітня не обслуговується в поліклініці міста Києва, то це пов`язано саме з тим, що вона не може з батьками, через перешкоди з боку позивача постійно проживати у м. Києві, тому змушена отримувати медичну допомогу де прийдеться.

Також зазначив, що неповнолітня ОСОБА_6 має такі ж права як і діти позивача, отримати освіту в м. Києві, і відповідно досягнути шкільного віку піти в школу саме в Києві. Наразі в с. Плесецьке де дитина змушена проживати через неправомірні дії позивача навіть дитячий садок не працює, і вирішується питання, щоб школа була лише для молодших класів.

Вказані обставини наводяться до того, що належність відповідачу будинку на праві власності в селі не свідчить про те, що це рівнозначне житло і проживає відповідач у вказаному будинку вимушено та тимчасово, через перешкоди. Які йому вчиняються, з боку позивача та колишньої дружини постійними вчиненнями скандалів, обмежувальними приписами та викликами поліції.

Така поведінка свідчить про те, що саме позивач та колишня дружина вчиняють тиск на відповідача з метою, щоб останній відмовився від будь - яких прав на квартиру в місті Києві.

Враховуючи викладене, просив відмовити в задоволенні позову.

06 червня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зазначив, що відповідач неодноразово, у зв`язку з наявністю спірних питань щодо спільного майна вчиняв сварки та погрожував фізичним насильством щодо матері позивача, погрожував вибити двері у спірній квартира, у зв`язку з чим, вони були змушені зверталась до поліції. Також, відповідач проживає у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , який належить йому на підставі договору дарування за № 2074 від 22 вересня 2006 року. Будинок має придатний стан, в селі є дитячий садочок, який неповнолітня ОСОБА_3 не відвідує.

ОСОБА_2 , маючи вільний доступ до квартири, не сплачує комунальні послуги, не проводить ремонт та взагалі не цікавиться жилим приміщенням, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Ухвалою Соломянського районного суду м. Києва від 29.05.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи - Службу у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації.

Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами,за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом установлено, що сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 червня 1987 року. Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 05 серпня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано. Рішення набрало законної сили 07 вересня 2021 року.

Квартира за адресою: АДРЕСА_2 , загальною жилою площею - 48 кв. м, яка складається з трьох кімнат, надана відповідачу на підставі ордера від 13 березня 1997 року № 14467 на право зайняття службового жилого приміщення, на склад сім`ї із чотирьох осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 .

Розпорядженням Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації від 27 листопада 2018 року № 833 виключено зі складу службових житлових приміщень комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва» трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Спірна квартира не приватизована.

Згідно відомостей з витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва станом на 16 лютого 2022 року у спірній квартирі зареєстровано 7 осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_7 (позивач), ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК України встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до статті 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.

Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 333/6160/17, від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц.

До того ж, у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19) Верховний Суд зазначив, що вичерпного переліку поважних причин відсутності наймача або членів його сім`ї у жилому приміщенні житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, позивачем на підтвердження факту непроживання відповідача протягом тривалого часу у спірній квартирі були надані акти про непроживання особи від 04.01.2023, 09.01.2023, 06.02.2023, підписані сусідами позивача та завірені підписом начальника ЖЕД № 901, в яких зазначено, що ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_3 не проживає в квартирі за адресою: : АДРЕСА_2 .

Позивачем був наданий акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 04.01.2023, в якому зазначено, що відповідач фактично не проживає за місцем реєстрації та на підставі якого начальником ЖЕД № 901 було видано довідку, про те, що ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично не проживає за місцем реєстрації.

Також позивачем був наданий акт про непроживання особи за місцем реєстрації від 09.01.2023, в якому зазначено, що ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_3 фактично не проживає за місцем реєстрації та на підставі якого начальником ЖЕД № 901 було видано довідку, про те, що ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: : АДРЕСА_2 , фактично не проживає за місцем реєстрації.

Крім того, позивачем був наданий акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 03.02.2023, в якому зазначено, що ОСОБА_2 та його донька ОСОБА_3 фактично не проживає за місцем реєстрації та на підставі якого начальником ЖЕД № 901 було видано довідку, про те, що ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично не проживає за місцем реєстрації.

Також позивачем надано відповідь на запит від 11.01.2023 вих. №313 комунального некомерційного підприємства Центр первинної медико - санітарної допомоги №2 Солом`янського району м. Києва. Відповідно до якого ОСОБА_3 в закладі не спостерігається, декларації з жодним лікарем - педіатром не укладала.

Позивач стверджує, що відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_3 , який належить йому на праві договору дарування житлового будинку від 22 вересня 2006 року, зареєстрованого за № 2074.

Проаналізувавши вищевказані докази, суд приходить до висновку, що надані позивачем до позовної заяви акти непроживання відповідача в спірній квартирі та його малолітньої доньки ОСОБА_3 не підтверджують поважності причин непроживання останніх в квартирі. Крім того, акти про непроживання, складені 04.01.2023, 09.01.2023, 06.02.2023, засвідчені підписами сусідів, майстром технічної дільниці та начальником ЖЕД № 901, довідка про непроживання особи за адресою місця реєстрації, видана начальником ЖЕД № 901, подані позивачем до суду як докази непроживання в спірній квартирі відповідача та його доньки не можуть бути прийнятими судом, як належні докази їх непроживання в спірній квартирі, так як в них взагалі не зазначено період непроживання ОСОБА_2 та доньки ОСОБА_3 у спірній квартирі.

З вищенаведеного судом установлено, що відповідач та його малолітня донька дійсно не проживали у спірній квартирі.

Разом з тим, при досліджених обставинах та наданих доказів, судом установлено, що відповідач не проживав в квартирі з поважних причин, а саме: неможливість проживання через невелику площу квартири, відсутності вільних кімнат, оскільки в трьохкімнатній квартирі жилою площею 48 кв.м. проживає два повнолітніх сина позивача, дружина та двоє неповнолітніх дітей одного з синів, конфліктність стосунків між членами сім`ї.

Крім того, встановлено, що позивачем у справі було замінено замки у дверях спірної квартири, що було вже встановлено рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07.11.2022 та постановою Київського апеляційного суду від 04.04.2023, які розглядали справу з аналогічних підстав.

Також встановлено, що спірну квартиру відповідач отримав як службову у зв`язку з тим, що працював двірником. У 2018 році він звернувся до Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про виключення вищевказаної квартири із числа службових, що свідчить про те, що ним не втрачався інтерес до спірної квартири.

Щодо посилань позивача на те, що відповідач є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 , де наразі і проживає, то суд зазначає, що відповідач проживає у вказаному будинку через відсутність достатнього місця в спірній квартирі та наявністю конфліктних відносин з членами сім`ї, які в ній проживають. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували вибуття відповідача на постійне місце проживання у вказаний будинок, а також наявність будь-якої іншої нерухомості не є підставою для позбавлення особи права користування належним їй жилим приміщенням.

Зокрема, згідно зі статтею 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем.

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50).

У пункті 44 рішення від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві.

З огляду на викладене, правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Gillow v. the U.K.» від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Larkos v. Cyprus» від 18 лютого 1999 року).

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що позивачем чиняться перешкоди у користуванні квартирою відповідачу та його малолітній дитині, зокрема змінено замки на вхідних дверях, також у своїх поясненнях в позові позивачем не заперечувався той факт, що вони заперечують проти проживання відповідача та його доньки в квартирі через брак місця, що останній не проживає в квартирі протягом тривалого часу через поважні причини з метою уникнення конфлікту з членами сім`ї з приводу користування спірною квартирою, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 законним представником якої є ОСОБА_3 таким, що в силу положень статей 71, 72 ЖК України втратив право користування спірним житловим приміщенням.

Частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, то судові витрати, відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтею 47 Конституції України, статтями 71, 72 ЖК України, статтями 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , треті особи: Солом`янська районна в м. Києві державна адміністрація, ОСОБА_4 , Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: І.А. Усатова