ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 листопада 2025 року

м. Харків

справа №636/440/22

провадження №22-ц/818/1683/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Шнайдер Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 25 жовтня 2023 року, постановлене суддею Золотоверхою О.О.

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернулись до суду із позовом, в якому просили стягнути з відповідача на користь позивачів моральну шкоду, заподіяну внаслідок смерті ОСОБА_4 у розмірі 2000000,00 грн. та матеріальну шкоду у розмірі 81655 грн.

Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 25 жовтня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок смерті ОСОБА_4 у розмірі 100000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок смерті ОСОБА_4 у розмірі 44082 гривні 79 копійок. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у розмірі 2907 гривень 74 копійки, судовий збір. В задоволенні решти позовних вимог -відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована, то обов`язок відшкодувати шкоду покладається на його страховика. Цивільна правова відповідальність відповідача на день настання дорожньо транспортної пригоди була застрахована згідно Полісу № АІ/8930126 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 14.01.2016, страховий ліміт 100000,00 грн. Апелянт вважає, що саме страхова компанія має відшкодовувати шкоду, спричинену ДТП. Крім того, кримінальне провадження було закрито за відсутністю вини в діях відповідача.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , судова колегія рішення суду в цій частині не переглядає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що позивачу ОСОБА_2 смертю сина спричинена моральна шкода. Враховуючи вік позивача, зазначені обставини, що істотно змінили її життя та потягнуть у подальшому додаткові зусилля на організацію свого життя та його матеріальне забезпечення, суд вважав за необхідне стягнути 100000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також стягнути матеріальну шкоду у розмірі 40917 грн., пов`язану з похованням та облаштуванням місця захоронення та пов`язаних з лікуванням позивача ОСОБА_2 у сумі 3165,70 грн.

Такий висновок суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 06.11.2016 приблизно 05:30год. в районі 524+995 м автодороги Київ-Харків-Довжанський автомобілем Hyundai Accent д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 стався наїзд на пішохода ОСОБА_4 , який від отриманих травм загинув на місці ДТП.

Згідно висновку СМЕ №356-ЧТ/16 від 23.01.2017 причиною смерті ОСОБА_4 стала тупа травма тіла.

Згідно висновку авто-технічної експертизи (технічного стану автомобілю) №119/17 від 14.03.2017 автомобіль Hyundai Accent знаходився в технічно справному стані.

Відповідно до висновку судової авто-технічної експертизи №444/17 від 29.06.2017 в діях водія ОСОБА_3 не вбачається порушення ПДР України, які з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з ДТП.

У зв`язку з цим внесене 06.11.2016 року кримінальне провадження за №0001207 закрито у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть №3564516 від 07.11.2016 (а.с.15) ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_4 (а.с.87)

Згідно рахунку-замовлення від 20.07.2018 (а.с.16) ОСОБА_6 замовила у ФО-П ОСОБА_7 пам`ятник (з установкою) на ім`я ОСОБА_4 (09.12.1987 06.11.2016) та огородження на могилу на суму 22300,00грн. (з відміткою «сплачено»).

Згідно з копією смети на виготовлення виробу РА «Обеліск» від 30.07.2018 (а.с.18) ОСОБА_2 понесено витрати у зв`язку з облаштуванням могили на ім`я ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 06.11.2016) у розмірі 9717,00 грн (з відміткою «сплачено»).

Згідно копії накладної №27 від 07.11.2016, виданої ФО-П Редько (а.с.27) у зв`язку з похованням ОСОБА_4 витрачено 8900,00грн.

Згідно виписки-епікризу із медичної карти стаціонарного хворого №8576 від 18.11.2016 (а.с.30) ОСОБА_2 перебувала на стаціонарному лікуванні з 10.11.2016 по 18.11.2016 із діагнозом ІБС. Нестабільна стенокардія, гіпертонічна хвороба, проведено ряд аналізів: РМП, аналіз крові, ЕКГ, ЦЗІ, додаткові обстеження; рекомендації: нагляд у сімейного лікаря, нітрогліцерін, аторим, аспікард, бісопролол. Згідно копій чеків (а.с.31-34) на лікування було витрачено 3165,79грн.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами 1, 2 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, обов`язок доказування обставин, які є підставою звільнення від відповідальності за завдану шкоду покладається саме на відповідача.

Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Суди першої та апеляційної інстанцій, частково задовольняючи позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які їх регулюють, виходили з того, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи;

Отже доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди спростовується вимогами закону.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (ч. 2 ст. 1167 ЦК України).

Отже, суд наголошує, що відсутність встановленої вини ОСОБА_3 та відсутність стосовно нього обвинувального вироку не свідчить про відсутність підстав для цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються, зокрема, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування» та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст. 979, п. 3 ч.1 ст. 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч.1 ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Станом на час дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля « Hyundai Accent д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 була застрахована в Акціонерному товаристві «Харківська муніципальна страхова компанія», згідно полісу № АІ/8930126 від 20.01.2016 року (а.с.217).

Таким чином, суд вважає, що 06.11.2016 року мав місце страховий випадок, внаслідок якого настала цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 , який не заперечує, що він був учасником ДТП, в результаті якої потерпілий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.

Відповідно до п. 27.1 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Розмір страхового ліміту за шкоду заподіяну життю та здоров`ю становить 100000,00 грн.

Відповідно до ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Згідно з п. 27.4. ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - страховик здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

В судовому засіданні встановлено, згідно рахунку-замовлення від 20.07.2018 (а.с.16) ОСОБА_6 замовила у ФО-П ОСОБА_7 пам`ятник (з установкою) на ім`я ОСОБА_4 (09.12.1987 06.11.2016) та огородження на могилу на суму 22300,00грн. (з відміткою «сплачено»).

Згідно з копією смети на виготовлення виробу РА «Обеліск» від 30.07.2018 (а.с.18) ОСОБА_2 понесено витрати у зв`язку з облаштуванням могили на ім`я ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 06.11.2016) у розмірі 9717,00 грн (з відміткою «сплачено»).

Згідно копії накладної №27 від 07.11.2016, виданої ФО-П Редько (а.с.27) у зв`язку з похованням ОСОБА_4 витрачено 8900,00грн.

Загальний розмір витрат пов`язаних із похованням становить 40917,79 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована, то такі витрати підлягають відшкодуванню страховою компанією в межах страхового ліміту.

Оскільки вимог до Страхової компанії позивачкою заявлено не було, судова колегія позбавлена можливості вирішити питання щодо відшкодування цих витрат.

Витрати, понесені на лікування позивачки, у зв`язку із смертю сина, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Стосовно відшкодування завданої моральної шкоди, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається із Полісу, відшкодування моральної шкоди страховиком не передбачено, у зв`язку із чим при розгляді даного питання до застосування підлягають норми ЦК України.

Відповідно до положень Конституції України, зокрема статей 32, 56, 62, фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. ст. 1167 ч. 1, 2 п. 1 та 1168 ч. 2 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Окрім того, вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Суд зазначає, що внаслідок ДТП загинув син позивачки, а позивач втратила рідну людину - сина.

Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд обґрунтовано виходив із того, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, а тому, враховуючи надане позивачем обґрунтування та докази рівня, характеру, тривалості та обсягу душевних та психічних страждань, характеру майнових та немайнових втрат, тяжкості вимушених змін у житті позивача, а також враховуючи вимоги розумності і справедливості, суд вважає, що позивачу заподіяна моральна шкода, пов`язана зі смертю сина яку суд обгрунтовано оцінив у 100 000 гривень.

Підстави для відмови або зміни розміру моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, судова колегія не вбачає.

Отже, рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_2 слід змінити, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача підлягає стягненню моральна шкода у сумі 100000,00 грн та матеріальна шкода у сумі 3165,79 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Позовні вимоги задоволено частково, тому керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України, компенсації за рахунок держави підлягає судовий збір у сумі 17000,35 грн, пропорційно задоволеним вимогам.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 25 жовтня 2023 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди100000,00 грн та в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3165,79 грн.

Компенсувати ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1700,35 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частини рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 06.11.2025 року.