ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Номер провадження 22-ц/818/2843/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2025 року в складі судді Тимченка А.М. по справі № 638/23434/24 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення безпідставно стягнутих коштів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення безпідставно стягнутих коштів.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 17 липня 2019 року було відкрито виконавче провадження № 59559865 з примусового виконання постанови про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 148 253,41 грн № 57637837, виданої 16 липня 2019 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області. У подальшому постановою державного виконавця від 01 жовтня 2019 року виконавчий документ повернуто стягувачу з підстави відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Проте, через майже 5 років, постановою від 07 березня 2024 року виконавче провадження було відновлено, та примусово стягнуто з нього грошові кошти - виконавчий збір у сумі 148 253,41 грн, після чого 14 березня 2024 року закінчено виконавче провадження № 59559865 у зв`язку із фактичним виконанням.

Вказав, що не погоджуючись з постановою про відкриття виконавчого провадження № 59559865 від 17 липня 2019 року він оскаржив її до адміністративного суду. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року по справі № 520/12605/24, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, визнано протиправною та скасовано постанову від 17 липня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59559865 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 16 липня 2019 року у виконавчому провадженні № 57637837 у розмірі 148 253,41 грн.

Оскільки звернення стягнення на кошти боржника є правомірним лише, якщо постанова про відкриття виконавчого провадження є чинною, а її скасовано рішенням суду, 01 жовтня 2024 року він звернувся до Шевченківського відділу ДВС у місті Харкові із заявою про повернення стягнутих грошових коштів у розмірі 148 253,41 грн. Проте йому повідомлено, що відділ ДВС не є набувачем грошових коштів, оскільки в подальшому вони були перераховані до органу Державної казначейської служби України, а отже повернути кошти не вбачається можливим.

Просив стягнути з Державного бюджету України на підставі ст. 1212 ЦК України на його користь безпідставно стягнуті грошові кошти у розмірі 148 253,41 грн та судові витрати.

26 грудня 2024 року ГУ Державної казначейської служби України в Харківській області подало відзив на позовну заяву, в якому просило у задоволенні позовних вимог відмовити з тих підстав, що воно є неналежним відповідачем. Крім того, до органів Казначейства не надходило подання контролюючого органу про повернення коштів з бюджету позивачу відповідно до визначеного законодавством порядку повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету. Позивач не пред`являв до нього виконавчих документів про стягнення коштів з бюджету.

30 грудня 2024 року Шевченківський ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подав відзив на позовну заяву, в якому у задоволенні позовних вимог просив відмовити. Відзив мотивовано тим, що він не є належним відповідачем, адже не є набувачем спірних грошових коштів, вони перераховані до органу Казначейства. Стаття 1212 ЦК України як підстава для задоволення позову може застосовуватися лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунутим за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

24 січня 2025 року ОСОБА_1 через представника адвоката Малахову Ю.А. надав відповіді на відзиви відповідачів, в яких позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Зазначив, що відповідачем є саме держава в особі уповноважених органів. Шевченківський ВДВС не зазначив, які саме конкретні спеціальні способи захисту мав би застосувати позивач у даному випадку з метою захисту свого порушеного права та законного інтересу.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 148 253,41 грн. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області відмовлено. Стягнуто з Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1482,53 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що з позивача органом ДВС стягнуто грошові кошти у розмірі 148 253,41 грн у виконавчому провадженні № 59559865, постанова про відкриття якого в подальшому була визнана протиправною та скасована судом, тож вказані кошти стягнуто без достатньої правової підстави, і вони підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України.

На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 20 березня 2025 року Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у повному обсязі у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що скасування постанови державного виконавця від 17 липня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59559865 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 16 липня 2019 року у виконавчому провадженні № 57637837 у розмірі 148 253,41 грн не впливає на наявну заборгованість за постановою про стягнення виконавчого збору від 16 липня 2019 року, яка є окремим виконавчим документом і є чинною. Кошти у сумі 148 253,41 грн перераховані в повному обсязі до Державного бюджету України, на депозитному рахунку Шевченківського ВДВС у м. Харкові Східного регіонального управління Міністерства юстиції відсутні, тому відділ не є належним відповідачем у справі, адже не є розпорядником зазначених коштів.

24 квітня 2025 року від Головного управління Державної казначейської служби України в Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому воно просило відмовити у її задоволенні та залишити рішення суду без змін, розгляд справи проводити без його участі. Відзив мотивовано тим, що належним відповідачем у справі є Держава в особі Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові СМУМЮ. Головне управління ДКСУ є лише органом виконання окремих категорій судових рішень та не порушувало прав позивача.

28 квітня 2025 року від представника ОСОБА_1 адвоката Малахової Ю.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просила залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Відзив мотивовано тим, що постанова державного виконавця у виконавчому провадженні № 57637837 від 16 липня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 148 253,41 грн є виконавчим документом, порядок примусового виконання якого чітко регламентований Законом України «Про виконавче провадження», а отже, мав бути беззаперечно дотриманий виконавцем. Наявність самого по собі виконавчого документа ще не свідчить про те, що він підлягає безумовному, без дотримання процедури, визначеної Законом, примусовому виконанню виконавцем на власний розсуд. Постанова про відкриття виконавчого провадження є обов`язковою передумовою, що надає право виконавцю на застосування заходів примусового виконання рішення, однак у даному разі вона скасована судом, тобто виконавець не мав права вчиняти виконавчі дії, зокрема, щодо стягнення коштів. У рішенні від 13 серпня 2024 року по справі № 520/12605/24 адміністративний суд зазначив, що виконавчий документ - постанова про стягнення виконавчого збору № 57637837 від 16 липня 2019 року, мав бути повернутий стягувачу. Тобто, підстав для його виконання і стягнення спірних коштів не було. Відповідачем у справі є держава. Шевченківський ВДВС є органом, який уособлює державу як сторону у справі, і є саме тим органом, який прийняв постанову від 17 липня 2019 року про відкриття виконавчого провадження, яка була визнана протиправною та скасована судовим рішенням у справі № 520/12605/24, а за наслідками здійснення такого виконавчого провадження саме діями виконавця Шевченківського ВДВС у м. Харкові було здійснене примусове стягнення з рахунку позивача виконавчого збору у розмірі 148 253, 41 грн.

В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 23 жовтня 2025 року надіслані апеляційним судом на адреси сторін-учасників:

на ім`я ОСОБА_1 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 02 травня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 150-151);

представник позивача адвокат Малахова Ю.А. отримала в електронному кабінеті 23 квітня 2025 року (а.с. 130);

Шевченківський відділ ДВС у м. Харкові СМУМЮ, його представник Доренська К.С. отримали в електронних кабінетах 23 квітня 2025 року (а.с. 131, 132);

ГУ ДКСУ в Харківській області отримав в електронному кабінеті 23 квітня 2025 року (а.с. 133).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Шевченківського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у провадженні Шевченківського відділу ДВС міста Харкова перебувало виконавче провадження № 57637837, в якому 16 липня 2019 року прийнято постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 148 253,41 грн.

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Мирної Т.В. від 17 липня 2019 року відкрито виконавче провадження № 59559865 з примусового виконання вищевказаної постанови від 16 липня 2019 року про стягнення виконавчого збору (а.с. 16-17).

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу ДВС міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Мирної Т.В. № 59559865 від 01 жовтня 2019 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» з підстави відсутності у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення (а.с. 18-19).

Постановою заступника начальника Шевченківського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Нагорної К.В. від 07 березня 2024 року відновлено виконавче провадження № 59559865 (а.с. 20).

07 березня 2024 року Шевченківським відділом ДВС у м. Харкові у ході виконавчого провадження № 59559865 примусово стягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 148 253,41 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 24133РВІNКІ00е1аb0001 від 07 березня 2024 року (а.с. 21).

14 березня 2024 року постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мирної Т.В. закінчено виконавче провадження № 59559865 у зв`язку із фактичним виконанням (а.с. 22-23).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року, у справі № 520/12605/24 за позовом ОСОБА_1 визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Шевченківського відділу ДВС міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області (Шевченківський відділ ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) від 17 липня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59559865 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 16 липня 2019 року у виконавчому провадженні № 57637837 у розмірі 148 253,41 грн (а.с. 24-34).

Ухвалою Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 520/12605/24 відмовлено у відкритті касаційного провадження на вказані судові рішення (а.с. 35-37).

У зв`язку зі скасуванням постанови про відкриття виконавчого провадження 01 жовтня 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяла представник адвокат Малахова Ю.А., звернувся до Шевченківського ВДВС у місті Харкові із заявою № 01/10-24, в якій просив вжити передбачених законодавством заходів з метою повернення на його користь грошових коштів у розмірі 148 253,41 грн, стягнутих у виконавчому провадженні № 59559865 (а.с. 38-40), на яку отримав відповідь про неможливість повернення коштів, адже Шевченківський ВДВС у місті Харкові не є їх набувачем, оскільки в подальшому вони були перераховані до органу ДКСУ (а.с. 41-42).

Предметом апеляційного перегляду цій справі є рішення, ухвалене за наслідками розгляду позову про стягнення на підставі статті 1212 ЦК України з Державного бюджету України коштів, що були стягнуті Відділом ДВС з позивача за погашення виконавчого збору.

Частинами 1, 2, 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Отже, у випадках, передбачених чинним законодавством, після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця.

Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі №460/2478/19, від 23 квітня 2024 року у справі №580/3571/19.

Законом України Про виконавче провадження передбачено, що нестягнута сума виконавчого збору у випадку закінчення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу за його заявою підлягає стягненню (продовжує стягуватися) в окремому виконавчому провадженні на підставі постанови про стягнення виконавчого збору. Така постанова виноситься після закінчення виконавчого провадження з указаних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 320/6360/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 300/1558/20, від 27 травня 2021 року у справі № 640/18626/20, від 27 липня 2023 року у справі № 340/5875/21.

Державний виконавець зобов`язаний стягнути виконавчий збір навіть після того, як виконавчий документ повернений стягувачу (якщо цей збір не був стягнений до повернення виконавчого документа). Текстуальний виклад частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII дає підстави вважати, що цей обов`язок державний виконавець має реалізувати шляхом винесення - після постанови про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, визначених Законом № 1404-VIII, - постанови про стягнення виконавчого збору (якщо виконавчий збір не був стягнений в рамках виконавчого провадження за «основним» виконавчим документом) і для примусового виконання цієї постанови відкрити [окреме, інше] виконавче провадження, про що теж ухвалити відповідну постанову.

Окреслений алгоритм дій державного виконавця має своє пояснення (сенс), адже під час виконавчого провадження з примусового виконання, зокрема, судового рішення виконавчий збір може бути стягнений (повністю або частково) та зарахований до Державного бюджету України, що таким чином не дає підстав (передумов) для повторного стягнення з боржника тієї самої суми виконавчого збору за тим самим виконавчим документом після того, як стягувач подав заяву про його повернення.

Водночас якщо виконавчий збір не був стягнений (повністю) в рамках «основного» виконавчого провадження, а виконавчий документ підлягає поверненню стягувачеві (зокрема з підстави, встановленої пунктом 1 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII), то державний виконавець зобов`язаний його стягнути у рамках окремого (іншого) виконавчого провадження, передумовою для відкриття якого Закон № 1404-VIII (частина 3 статті 40) передбачив винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2024 року у справі № 420/6811/23, провадження № К/990/40228/23, від 31 жовтня 2024 року у справі № 380/17049/23, провадження № К/990/41578/23.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз норм статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Спір між боржником у виконавчому провадженні та виконавцем про стягнення безпідставно набутих коштів не є спором з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21, провадження № 14-205цс21).

Як встановлено судом, Шевченківським відділом ДВС 17 липня 2019 року було відкрито виконавче провадження № 59559865 з примусового виконання постанови державного виконавця № 57637837 від 16 липня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 148 253,41 грн на користь держави. 01 жовтня 2019 року у вказаному виконавчому провадженні виконавчий лист повернуто стягувачу, проте 07 березня 2024 року виконавче провадження було відновлено та списано з рахунку позивача й перераховано до Державного бюджету України грошові кошти на загальну суму 148 253,41 грн.

У подальшому рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2024 року у справі № 520/12605/24 визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Шевченківського відділу ДВС міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 17 липня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 59559865 з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору від 16 липня 2019 року у виконавчому провадженні № 57637837 у розмірі 148 253,41 грн. Рішення суду набрало законної сили.

При цьому, судом у справі № 520/12605/24 зазначено, що виконавчий документ постанова про стягнення виконавчого збору № 57637837 від 16 липня 2019 року мав бути повернутий стягувачу, бо містив недостовірну інформацію щодо адреси боржника, його дати народження.

Визнання незаконними дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження, постанови державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, у зв`язку з виконанням якого стягнутий виконавчий збір, є підставою для повернення відповідних коштів, адже правова підстава для їх стягнення є такою, що відпала.

Відповідних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постановах від 22 червня 2023 року у справі № 913/567/19 (913/725/21), від 25 червня 2024 року у cправі № 910/12267/23.

Оскільки державний виконавець не наділений повноваженнями вчиняти виконавчі дії поза межами виконавчого провадження, а постанову про відкриття виконавчого провадження скасовано рішенням суду, то підстав для перерахування спірної суми виконавчого збору до бюджету не було.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставне стягнення відділом ДВС з позивача виконавчого збору в сумі 148 253,41 грн та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 щодо його повернення на підставі статті 1212 ЦК України.

Оскільки набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, помилково або надмірно сплачені суми виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16).

Доводи Шевченківського відділу ДВС про те, що він не є розпорядником спірних коштів і належним відповідачем у справі колегія суддів відхиляє, адже у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Відділ ДВС (дії якого призвели до стягнення коштів) та Казначейська служба (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету).

Посилання Шевченківського відділу ДВС на те, що сама постанова про стягнення виконавчого збору від 16 липня 2019 року є чинною, та спірні кошти стягнуті на її виконання, колегія суддів вважає помилковими, адже постанова про стягнення виконавчого збору як самостійний виконавчий документ мала виконуватися державним виконавцем у порядку, передбаченому законом, а саме - на її виконання мало бути відкрито окреме виконавче провадження, однак постанову про відкриття такого виконавчого провадження скасовано судом.

Разом з тим, оскільки рішення суду підлягає виконанню шляхом стягнення спірної суми з Державного бюджету України, судові витрати в справі також підлягають стягненню з Державного бюджету України, а не з Шевченківського відділу ДВС, як помилково зазначено судом першої інстанції.

Вказаний підхід до стягнення судових витрат за рахунок коштів Державного бюджету України відповідає усталеній практиці Верховного Суду, сформованій, зокрема, у постановах від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18), 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18), від 07 липня 2021 року у справі № 335/10173/19 (провадження № 61-5223св21) від 11 травня 2022 року у справі № 201/4534/20 (провадження № 61-7077св21), від 11 серпня 2022 року у справі № 703/468/21 (провадження № 61-3251св22), від 29 травня 2023 року у справі № 336/5109/19 (провадження № 61-3051св23), від 22 червня 2023 року у справі №913/567/19 (913/725/21).

Виходячи з наведеного, оскаржуване рішення суду слід змінити в частині стягнення судового збору, зазначивши, що судовий збір за подачу позову у розмірі 1482,53 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок коштів Державного бюджету України.

В іншій частині підстав для зміни чи скасування рішення суду не вбачається.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 квітня 2025 року про відкриття апеляційного провадження відстрочено Шевченківському відділу ДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції сплату судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2025 року у розмірі 1779,05 грн до ухвалення судового рішення у справі (а.с. 123-124).

Оскільки, як вже зазначалось вище, судові витрати у справі підлягають стягненню з Державного бюджету України, підстав для стягнення з відповідача судового збору за подання апеляційної скарги немає, його слід компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2025 року змінити в частині стягнення судового збору.

Абзац четвертий резолютивної частини рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2025 року викласти в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1482 (одна тисяча чотириста вісімдесят дві) грн 53 коп».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина