Справа № 455/1609/19
Провадження № 2/455/4/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

22 жовтня 2025 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

у складі: головуючого судді - Пошивака Ю.П.,

секретар судового засідання Сенета Г.Н.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду залі судових засідань, цивільну справу №455/1609/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого,

В С Т А Н О В И В:

04.12.2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, посилаючись на те, що 05.09.2019 року, близько 13 години 30 хвилин, в с.Городисько Старосамбірського району Львівської області, водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем, марки «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, сопор та тупу травму грудної клітки, в зв`язку з чим був госпіталізований в Добромильську районну номерну лікарню Старосамбірського району Львівської області. Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №74/19 від 06.09.2019 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у стаціонарі м. Добромиль Старосамбірського району Львівської області.

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, право власності на автомобіль марки «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким було здійснено наїзд на ОСОБА_4 належить ОСОБА_2 на праві власності. Таким чином, вважає, що ОСОБА_2 , як власник транспортного засобу, яким було здійснено наїзд на ОСОБА_4 , що спричинило його смерть, є належним відповідачем та зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Вона є дружиною ОСОБА_4 , досягла пенсійного віку встановленого законом, тому має право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого.

На момент смерті ОСОБА_4 не працював, а тому розмір відшкодування визначає виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, яка з 1 січня 2019 року встановлена у розмірі 4173,00 гривні, та його середньомісячної пенсії по інвалідності, що становить - 2618,18 гривень, в сумі 6791,18 гривню, що в розмірі половини його середньомісячного заробітку (доходу), включаючи пенсію, повинна становити 3395,59 гривень щомісячних платежів довічно.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, що спричинило смерть потерпілого у розмірі 3395,59 гривень щомісячних платежів довічно та судові витрати.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.12.2019 року справу розподілено судді ОСОБА_5 .

Ухвалою судді від 10.01.2020 року справу прийнято до розгляду, відкрито провадження, та призначено підготовче засідання на 30.11.2020 року на 11 годину 00 хвилин.

Наказом №47-К від 10.07.2020 року суддю ОСОБА_5 відраховано зі штату Старосамбірського районного суду Львівської області у зв`язку з її смертю ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З огляду на вказані обставини, на підставі розпорядження керівника апарату суду Волошина І.С. по даній справі був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями. Призначення не відбулося, оскільки не вистачало потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2020 року справу передано для розгляду судді Пошиваку Ю.П.

Ухвалою судді від 10.09.2020 року справу прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання на 14 годину 00 хвилин 30.10.2020 року.

Ухвалою суду від 30.10.2020 року підготовче засідання відкладено на 12 годину 00 хвилин 13.04.2021 року.

Ухвалою суду від 13.04.2021 року підготовче засідання відкладено на 09 годину 00 хвилин 13.07.2021 року.

Ухвалою суду від 13.07.2021 року підготовче засідання відкладено на 15 годину 00 хвилин 30.11.2021 року.

Ухвалою суду від 30.11.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 годину 30 хвилин 25.05.2022 року, яке відкладено на 14 годину 00 хвилин 01.11.2022 року та на 11 годину 30 хвилин 31.01.2023 року.

Ухвалою суду від 31.01.2023 року судове засідання відкладено на 14 годину 00 хвилин 17.02.2023 року.

Ухвалою суду від 17.02.2023 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області у кримінальному провадженні №0000347 від 05.09.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Ухвалою суду від 18.07.2024 року поновлено провадження у справі. Судове засідання призначено на 11 годину 00 хвилин 17.09.2024 року, яке неодноразово відкладено.

Ухвалою суду від 13.02.2025 року зупинено провадження у цивільній справі №455/1609/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого до набрання законної сили судового рішення у кримінальному провадженні №0000347 від 05.09.2019 року за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України

21.08.2025 року до суду надійшла заява від представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Теслюк Т.Ю., в якій вона відновити провадження у справі, оскільки ухвалою Львівського апеляційного суду від 03.03.2025 року вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2024 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, залишено без змін. Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16.07.2025 року касаційну скаргу захисника Найди В.С. задоволено частково, вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 03.03.2025 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_3 змінено, виключено із мотивувальних частин судових рішень посилання на те, що ОСОБА_3 здійснив обгін у населеному пункті, а в іншій частині судові рішення залишено без змін.

Ухвалою суду від 01.09.2025 року поновлено провадження у справі №455/1609/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. Справу призначено до розгляду на 15 годину 00 хвилин 23.09.2025 року.

Ухвалою суду від 23.09.2025 року судове засідання відкладено на 10 годину 00 хвилин 22.10.2025 року.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Її представник адвокат Теслюк Т.Ю. в судовому засіданні позовні вимони підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що відповідач ОСОБА_2 як власник транспортного засобу має нести відповідальність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Його представник - адвокат Мацей А.М. позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. Додав, що відповідач ОСОБА_2 не був за кермом автомобіля, шкоду спричинив володілець - ОСОБА_3 , який не перебував у трудових відносинах з відповідачем.

Заслухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали кримінального провадження №0000347 від 05.09.2019 року, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступного висновку.

У частині першій статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №0000347 від 05.09.2019 року відомо, що 05.09.2019 року, близько 13 години 30 хвилин в с.Городисько Старосамбірського району Львівської області, а саме по вул.Центральній, поблизу будинку №43, водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , керуючи автомобілем, марки «Рено Трафік» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , рухаючись в напрямку с.Нове Місто, вчинив наїзд на велосипедиста ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя с.Городисько Старосамбірського району Львівської області, який рухався в попутному напрямку, переїжджав дорогу, рухаючись відносно водія автомобіля з права на ліво, внаслідок чого ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, сопору та тупої травми грудної клітки, у зв`язку з чим був госпіталізований в Добромильську РНЛ.

Згідно свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_2 , виданого 03.02.1967 року Сусідовицькою С/Радою Старосамбірського району Львівської області відомо, що 03.02.1967 року ОСОБА_4 одружився з ОСОБА_6 , у зв`язку з чим вона змінила своє дівоче прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

З лікарського свідоцтва про смерть №74/19 від 06.09.2019 року вбачається, що причиною смерті ОСОБА_4 є: крововилив в оболонки, тканину і шлуночки мозку, внутрішньочерепна травма, тупа поєднана травма тіла, велосипедист травмований автофургоном, що мало місце 05.09.2019 року (а.с.8-9).

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4 , який був чоловіком позивачки ОСОБА_1 .

Матеріалами кримінального провадження №0000347 від 05.09.2019 року підтверджується, що факт смерті потерпілого ОСОБА_4 наступила внаслідок дорожно-транспортної пригоди за участю водія ОСОБА_3 . При цьому позивачка даний факт не заперечує.

Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Так ухвалою Львівського апеляційного суду від 03.03.2025 року вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2024 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України залишено без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 16.07.2025 року касаційну скаргу захисника Найди В.С. задоволено частково. Вирок Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 03.03.2023 року у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_3 змінено. Виключено з мотивувальної частини судових рішень посилання на те, що ОСОБА_3 здійснив обгін у населеному пункті. В іншій частині судові рішення залишено без змін.

Відповідно до позиції, висловленої в постанові КЦС ВС від 24.10.2024 року по справі №752/8103/13-ц, суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень та є відкритими.

Згідно вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2024 року по справі №455/338/20 саме ОСОБА_3 був винуватцем ДТП в ході якого загинув ОСОБА_4 - чоловік позивачки ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Також судом враховано, що позивачка ОСОБА_1 є пенсіонером по інвалідності.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 674/1666/14-ц (провадження № 61-6468зпв18) вказано, що «зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою».

Окрім того, стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом вказаної норми, за загальним правилом: по-перше, в повному обсязі; по-друге, особою, яка безпосередньо її завдала, шкода підлягає відшкодуванню.

Вимогами ст.1187 ЦК, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Відповідно до ст.1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо)або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому, такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

За встановлених фактичних обставин справи та з урахуванням релевантних джерел права суд дійшов таких висновків.

У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., наприклад, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01.07.2021 у справі №9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36)).

Позивачка ОСОБА_1 вважає відповідальною особою за своїми вимогами ОСОБА_2 , вочевидь, як власника транспортного засобу «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_1 , однак суд не погоджується з позивачкою з таких мотивів.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).

З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства суд не має права проводити заміну неналежного відповідачу належним з власної ініціативи.

Під неналежними відповідачами слід розуміти таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Вирішуючи питання про належність відповідача суд виходить з такого.

Транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки.

Власник транспортного засобу є зобов`язаною особою та несе відповідальність перед потерпілим за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду у випадку, якщо в момент дорожньо-транспортної пригоди він керував транспортним засобом (тобто є заподіювачем шкоди) або у випадку, передбаченому частиною першою ст.1172 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 в момент дорожньо-транспортної пригоди автомобілем марки, «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не керував, отже, він не є зобов`язаною особою за відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_1 .

Обставин наявності трудових відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачкою ОСОБА_1 не доведено та судом не встановлено. Відтак є відсутніми підстави для застосування приписів ч. 1 ст. 1172 ЦК України.

Наявність реєстраційних документів на автомобіль «Рено Трафік», реєстраційний номер НОМЕР_1 у ОСОБА_3 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди свідчить про надання йому згоди власником (фактичним власником) на володіння транспортним засобом. Відтак, ОСОБА_3 володів автомобілем ОСОБА_2 на правовій підставі, тобто за згодою власника.

Отже, в силу приписів ч. 2 ст. 1187 ЦК України ОСОБА_2 не є зобов`язаною особою з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки в момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом.

Окрім того, як і в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000347 від 05.09.2019 року, так і з досліджених судом матеріалів вищевказаного кримінального провадження та вироку Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 23.02.2024 року по справі №455/338/20 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відомо, що допитані свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час розгляду справи повідомили, що автомобіль ОСОБА_3 було позичено в ОСОБА_2 , щоб привезти картоплю.

Тобто, ОСОБА_3 в момент вчинення ДТП володів автомобілем зі згоди фактичного власника ОСОБА_2 .

Встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Тому пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною та безумовною підставою для відмови в позові.

Суд вважає, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем по справі.

Отже, суд висновує, що позовні вимоги у справі заявлені до неналежного відповідача, а тому з цих підстав в задоволенні позову слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10.02.2010).

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 83, 95, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України; ст.ст. 1, 3, 11, 12, 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1177, 1187, 1200, 1201 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Дата складання повного судового рішення 28.10.2025 року.

Суддя Пошивак Ю.П.