ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/2724/25 Номер провадження 22-ц/814/3526/25Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л. В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

учасники справи:

представник відповідача адвокат Нікітенко Д.Ю.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Нікітенка Дмитра Юрійовича

на рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 червня 2025 року, ухвалене суддею Гольник Л. В., повний текст рішення складено 16 червня 2025 року

у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

03.03.2025 АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 18.11.2020 у розмірі 225 961,83 грн станом на 17.02.2025, яка складається з наступного: 140 199,06 грн заборгованість за кредитом; 85 762,77 грн заборгованість за відсотками, та судові витрати у розмірі 3 389,43 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 18.11.2020 ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки як засобу доступу до зазначеного рахунку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», викладеними на банківському сайті, складає між ним і банком кредитний договір. АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за даним договором та угодою виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. ОСОБА_1 належним чином свої зобов`язання щодо повернення кредиту не виконував. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 17.02.2025 утворилася заборгованість 225 961,83 грн, яка складається з: 140 199,06 грн заборгованість за кредитом; 85 762,77 грн заборгованість за відсотками.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 червня 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент - Банк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.11.2020 у розмірі 225 961,83 грн та 3 389,43 грн судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами. Доводи відповідача, що нарахування процентів є безпідставним та він не підписував дані умови договору, спростовуються наданими позивачем доказами. Доводи відповідача, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом, є неспроможним. З огляду на наведене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 225 961,83 грн. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження існування істотних обставин у відповідача, які б спростовували доводи позивача, суду не надано. Відповідач заявив про застосування до спірних правовідносин наслідки пропуску строків позовної давності. Як вбачається, що позивач звернувся про стягнення заборгованості з відповідача за допомогою засобів поштового зв`язку 17.02.2025. Згідно з розрахунком заборгованості за договором від 18.11.2020, відповідачем останній платіж здійснено у травні 2023 (13.05.2023 1000 грн), хоча відповідач стверджує, що останній платіж здійснено ним у січні 2022. Отже, за загальними правилами підлягає стягненню з боржника заборгованість за кредитним договором у межах трирічного строку позовної давності. Водночас, суд першої інстанції зауважив, що відповідач підписав Паспорт споживчого кредиту, яким сторони узгодили строк позовної давності тривалістю 5 років. Враховуючи те, що впроваджений воєнний стан в Україні продовжений, то висунуті позивачем позовні вимоги подані в межах строку позовної давності, тому вимоги про стягнення боргу за кредитом підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Нікітенко Д.Ю., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанціїскасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги відхилити у зв`язку зі спливом строків позовної давності або задовольнити частково у розмірі 135 345,24 грн основного боргу та судового збору у розмірі 2 030,18 грн та стягнути з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 15 000,00 грн; стягнути АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 067,32 грн та витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на суд першої інстанції неправильно застосував ст. 633634 ЦК України, визнавши договір належним, не врахував практику Верховного Суду щодо договорів приєднання, зокрема у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) від 03.07.2019 Велика Палата Верховного Суду чітко постановила, що анкета-заява не може автоматично вважатися кредитним договором. Банк повинен довести, що користувач чітко ознайомився й погодився з умовами, які на той час діяли. Аналогічний висновок підтверджується у рішенні Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 08.05.2024 у справі №490/8866/23: банк повинен довести обізнаність позичальника з умовами договору приєднання. До того ж Верховний Суд у справі №342/180/17 зазначив: банк має представити умови, які на момент укладення дійсно існували, та доказати, що позичальник їх узяв до відома, суд беззаперечно взяв як доказ від позивача Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» та Паспорт споживчого кредиту, хоча вказані документи не місять підпису відповідача по справі та не відомо у якій редакції вони були додані до позову та, що саме у тій редакції з якою був ознайомлений відповідач, крім того, жодним чином не взяв до уваги та не відобразив у своєму рішенні контр-розрахунок та виписку надану відповідачем до відзиву на позовну заяву. Сума заборгованості за позовною заявою становить 225 961,83 грн. На переконання відповідача, вказана сума не відповідає дійсності Так, згідно поданої виписки по картці сума заборгованості нарахованої позивачем складає 225 961,83 грн, враховуючи внесені відповідачем платежі; сума кредитного ліміту 140 200 грн; загальна сума нарахованих відсотків складає 85 762,77 грн; витрати у розстрочку та кредити за період вказаний у виписці та інші витрати відповідача за період наведений у виписці - 44 139,80 грн; поповнення рахунку відповідачем за період наведений у виписці 142 610,60 грн; сума витрат за період 135 345,24 грн; сума комісій 4 853,82 грн; сума витрат за період включаючи витрати по комісії 140 199,06 грн. Загальна сума витрат, враховуючи нараховані відсотки, становить 225 961,83 грн (135 345,24+85 762,77+4 853,82). За підрахунком відповідача (225 961,83-85 762,77-4 853,82)=135 345,24 грн - становлять дійсну суму тіла кредиту. Суд застосував 5-річний позовної строк, взявши до уваги Паспорт кредиту зі строком позовної давності. Проте, вказане не підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, оскільки списання за кредитом «Розстрочка» проводилося банком в автоматичному режимі та не потребувало активних дій від клієнта і стосувалося дій відповідача (зокрема покупок), оформлених ще на момент оформлення картки. 13.05.2023 остання виплата. Отже, всі вимоги за 2020-2022 уже вийшли за межі 3-річного строку.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанцї - без змін.

У судове засідання апеляційного суду 29.10.2025 не з`явилися інші учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 18.09.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України та поштовим зв`язком (а.с. 147-149), які були доставлені до електронних кабінетів та поштою При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 17.09.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 29.10.2025 о 10-40 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 18.11.2020 ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки як засобу доступу до зазначеного рахунку, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку (а.с. 11).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», викладеними на банківському сайті, складає між ним і банком кредитний договір.

Відповідач також підписав Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», шляхом підтвердження дзвінком 18.11.2020 13:51 з номера телефону НОМЕР_1 , який містить основні умови кредитування, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту (а.с. 12).

АТ «А-Банк» свої зобов`язання за даним договором та угодою виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Зважаючи на зазначене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що між АТ «А-Банк» та відповідачем шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку кредитний договір було укладено в письмовій формі.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 17.02.2025 становить 225 961,83 грн, яка складається з: 140 199,06 грн - заборгованість за кредитом; 85 762,77 грн - заборгованість по відсоткам (а.с. 5-10).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України №530-ІХ від 17.03.2020 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У той же час відповідно до п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині стягнення відсотків, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.11.2020 у розмірі 225 961,83 грн станом на 17.02.2025, яка складається з наступного: 140 199,06 грн заборгованість за кредитом; 85 762,77 грн заборгованість за відсотками.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення відсотків.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно матеріалів справи встановлено, що банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості за договором, просив стягнути тіло кредиту, проценти за його користування, посилаючись на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів обслуговування кредитних карт, які не підписані ОСОБА_1 (а.с. 39-46).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви тарифи обслуговування кредитних карт, а також Умови та Правила надання банківських послуг у АТ «А-Банк» розумів ОСОБА_1 , ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету заяву.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «А-Банк» ресурс: Умов та Правил надання банківських послуг, розміщені на сайті: https://a-bank.com.ua/terms/, не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Так, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

На підставі викладеного, колегія суддів приймає доводи представника ОСОБА_1 адвоката Нікітенка Д.Ю., що матеріали справи не містять доказів, що саме надані позивачем Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Відтак, колегія суддів, вважає що відсутності підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками за кредитом.

Такі висновки відповідають правовому висновку Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Колегія суддів також не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності погодження усіх істотних умов кредитного договору шляхом підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту.

У постанові Верховного Суду від 23.05.2022 (справа №393/126/20) викладений такий правовий висновок: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (абзац перший частини першої статті 207 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Верховний Суд вбачав наявні підстави для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02.12.2020 у справі №284/157/20-ц (провадження №61-13569св20), від 18.11.2020 у справі №313/346/20 (провадження №61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26.12.2019 у справі №467/555/19 (провадження №61-17707св19) про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Отже, надана у справу копія Паспорта споживчого кредиту не є доказом укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми (а.с. 12).

З огляду на викладене, апеляційний суд визнає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про доведеність позовних вимог у частині стягнення із відповідача нарахованих відсотків.

Перевіряючи обґрунтованість вимог банку про стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 140 199,06 грн, апеляційний суд виходить з наступного.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 5.6. Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04.07.2018.

У підтвердження заявлених вимог банк надав суду виписку по рахунку відповідача, якою підтверджується видача та повернення коштів за укладеним договором (а.с. 13-35).

Достовірність відомостей, зазначених у виписці по рахунку, у порядку, визначеному цивільним процесуальним законом, не спростована.

Дослідивши дані, що містяться у виписці по рахунку, апеляційний суд встановив, що за період з 23.11.2020 до 27.03.2024 ОСОБА_1 витрачено 368 572,43 грн кредитних коштів, повернуто на рахунок 142 610,60 грн, встановлена комісія у розмірі 4 853,82 грн.

Отже, враховуючи сукупний розмір витрачених відповідачем коштів і сукупний розмір сплачених відповідачем коштів за весь період користування кредитними коштами, слід визначити заборгованість за тілом кредиту у сумі 140 199,06 грн.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №545/2248/17.

Разом з тим, колегія суддів, надаючи оцінку наданому відповідачем контр-розрахунку, зазначає, що при здійсненні контр-розрахунку відповідачем до нього було включено комісію у розмірі 4 853,82 грн.

При цьому, матеріалами справи встановлено, що позивачем вказана сума комісії у розмірі 4 853,82 грн у розрахунок заборгованості ОСОБА_1 включена не була, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, то апеляційний суд у складі колегії суддів їх відхиляє, виходячи з наступного.

Статями 256, 257 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності (ч. 2 ст. 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3ст. 267 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. (ч.5 ст. 267 ЦК України).

Згідно з частинами 1, 5ст. 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253-255 цього Кодексу.

Між тим, у постанові від 07.07.2020 при розгляді справи №712/8916/17 (провадження №14-448цс19) Великою Палатою Верховного Суду наведено такий правовий висновок, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що згідно з розрахунку заборгованості за договором від 18.11.2020 відповідачем останній платіж здійснено у травні 2023 (13.05.2023 1000 грн) (а.с. 5-10).

Внесення часткових оплат на погашення заборгованості у спірний період (13.05.2023) свідчить про переривання строку позовної давності, тому позов подано в межах, передбаченого законом, строку позовної давності.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності до ч. 4 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно матеріалів справи, АТ «Акцент-Банк» сплатило 3 389,43 грн судового збору при подачі позову до суду першої інстанції (а.с. 56 зворот), при зверненні до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі 4 067,32 грн за подачу апеляційної скарги (а.с. 128, 132).

У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Акцент-Банк» підлягає пропорційному стягненню 2 103,14 грн судового збору за подачу позову до суду першої інстанції. Також з АТ «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає пропорційному стягненню 1543,54 грн судового збору за подачу апеляційної скарги. Шляхом взаємозаліку, з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 559,60 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то представник відповідача адвокат Нікітенко Д.Ю. апеляційному суду до закінчення судових дебатів заявив про надання доказів в цій частині протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Нікітенка Дмитра Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Полтави від 11 червня 2025 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 140 199,06 грн та судовий збір у розмірі 559,60.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов