ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/3455/23 Головуючий суддя І інстанції Тімонова В. М.
Провадження № 22-ц/818/3032/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: спори про припинення права власності на земельну ділянку
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна Нова» рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 20 лютого 2025 року, у справі за позовом Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до ОСОБА_1 , третя особа Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна Нова» про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації,-

в с т а н о в и в :

29 грудня 2023 року до Балаклійського районного суду Харківської області надійшла вказана позовна заява у якій позивач просив: припинити відповідачу право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0187, площею 1,1628 га, яка знаходиться на території Асіївського старостинського округу Ізюмського району Харківської області, шляхом конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області; припинити відповідачу право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0123, площею 5,3733 га, яка знаходиться на території Асіївського старостинського округу Ізюмського району Харківської області, шляхом конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

В обґрунтування позову посилалася на те, що ОСОБА_1 , яка є громадянкою Російської Федерації, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серії ВЕТ № 488343, від 08.08.2007, набула право власності на земельну ділянку, площею 6,5361 га із цільовим призначенням для ведення особистого сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, після смерті ОСОБА_2 .

29.01.2018 ОСОБА_1 зареєструвала право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0187, площею 1,1628 га, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

15.01.2018 між ОСОБА_1 та СТОВ АГРОФІРМА «Україна Нова» укладено договір оренди землі б/н строком до 31.12.2025.

Крім того, 29.01.2018 ОСОБА_1 зареєструвала право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0123, площею 5,3733 га, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

15.01.2018 між ОСОБА_1 та СТОВ АГРОФІРМА «Україна Нова» укладено договір оренди землі б/н строком до 31.12.2025.

Окружною прокуратурою встановлено порушення вимог ст.ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст.ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України при використанні ОСОБА_1 вказаних земельних ділянок.

Таким чином, відповідачка у серпня 2017 року набула право власності в порядку спадкування на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, в 2018 році зареєструвала право власності на них та протягом року не виконала покладені на неї у зв`язку із цим обов`язок, а саме: не відчужила земельні ділянки, у зв`язку із чим право власності на такі земельні ділянки підлягають припиненню шляхом їх конфіскації за рішенням суду.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 20 лютого 2025 року позов задоволено.

Припинено громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0187, площею 1,1628га, розташовану на території Асіївського старостинського округу Ізюмського району Харківської області (колишня Асіївська сільська рада Балаклійського району Харківської області), шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Припинено громадянці Російської Федерації ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :05:000:0123, площею 5,3733га, розташовану на території Асіївського старостинського округу Ізюмського району Харківської області (колишня Асіївська сільська рада Балаклійського району Харківської області), шляхом її конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Харківської обласної прокуратури 5368,00 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі представник СТОВ АГРОФІРМА «Україна Нова» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що СТОВ АГРОФІРМА «Україна Нова» відповідно до ст.4 та 5 ЦПК України мало бути залучене до провадження №610/3455/23 як співвідповідач, оскільки рішенням було вирішені його права та обов`язки.

Зазначено, що спадщина була отримана відповідачем відповідно до законодавства України, а державний акт серії ЯД №022963 та державний акт серії ЯД № 022964, відповідно до матеріалів справи, пройшов державну реєстрацію, тому держава в особі відповідних органів виконавчої влади не могла не знати про набуття іноземним громадянином права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення.

Вважає, що початок перебігу позовної давності слід відраховувати з моменту спливу строку на відчуження отриманих у спадщину земельних ділянок, отже строк позовної давності вже сплив.

Суд першої інстанції не зупинив провадження у справі до моменту прийняття остаточного судового рішення в іншій справі № 568/823/23 в результаті чого позбавив СТОВ АГРОФІРМА «УКРАЇНА НОВА» можливості виступати у якості співвідповідача у справі 610/3455/23 про припинення права власності на земельні ділянки шляхом їх конфіскації та законного права заявити про сплив строку позовної давності.

Також, Балаклійський районний суд Харківської області не виконав встановлений міжнародним правом та законодавством України обов`язок належного повідомлення відповідача, що призвело до втрати відповідачем можливості захисту своїх права, можливості заявити про сплив строку позовної давності та є самостійною підставою для обов`язкового скасування судового рішення суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу Ізюмська окружна прокуратура просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Вказує, що підстав для зупинення провадження у справі у зв`язку із переглядом судового рішення у справі № 568/823/23 у Верховному Суді Другою судовою палатою Касаційного цивільного суду під час розгляду вказаної справи відсутні, у зв`язку з тим, що питання щодо розірвання та/або припинення договору оренди в даному конкретному позові Ізюмською окружною прокуратурою не ставиться.

Отже, правовідносини, які виникли у справі, у зв`язку з якою представник третьої особи просив зупинити провадження у справі, не є подібними і тотожними до тих, що виникли у даній справі. Зауважує, що направлення судових доручень про вручення судових документів на території російської федерації є неможливим. Це стосується як і безпосереднього направлення доручення через Міністерство юстиції України, так і направлення судового доручення через Міністерство закордонних справ України в тому числі за посередництва третіх держав.

Для правильного застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Таким чином, правова регламентація вчинення прокурором дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає вчинення ним дій у конкретних правовідносинах, а не взагалі в усіх правовідносинах що вчиняються суб`єктами владних повноважень державі та на підставі яких виникають відповідні цивільні права і обов`язки.

Отже, оскільки прокурору стало відомо про вказані порушення інтересів держави з моменту отримання інформації ГУ ДМС у Харківській області від 27.12.2023, то лише з цього часу він здобув достатні докази на підтвердження матеріально- правових підстав позову та порушення інтересів держави, а відтак і набув можливість звернутися з відповідним позовом до суду за захистом порушеного права.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що строки позовної давності, як загальної, так і спеціальної, визначені Цивільним кодексом України, у період дії в Україні спочатку карантину, а потім воєнного стану не сплинули, а зупинені на строк дії відповідних режимів.

З огляду на викладене, доводи третьої особи про те, що прокурором пропущено строк позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки, враховуючи п.п. 12, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, якими законодавець продовжив позовну давність на строк дії карантину, та воєнного стану, прокурор із цим позовом звернувся у межах позовної давності.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника прокуратури, розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 , будучи громадянкою рф, маючи достатньо часу та засобів для реалізації свого права та виконання свого обов`язку, не дотрималася передбаченої законодавством процедури та не відчужила набуті нею земельні ділянки протягом одного року, що порушує вимоги земельного законодавства та потребує невідкладного втручання уповноваженого органу.

Отже, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є Головне управління Держгеокадастру у Харківській області.

При цьому Головне управління Держгеокадастру у Харківській області дотепер не звернулося до суду з позовом про конфіскацію спірних ділянок, що свідчить про його бездіяльність та не здійснення захисту інтересів держави.

прокурором наведено достатньо підстав для представництва держави в суді.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, копії паспорта, інформації Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області та з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації, до громадянства України не належить.

У відповідності до ст. 1 Земельного кодексу України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. Нормами ст.19 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення віднесено до категорії особливо цінних. Положення статей 13, 14 Конституції України визначають, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування Земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.

Суб`єктами права приватної власності на землю згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту ч. 2 ст. 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

У відповідності до ч. 5 ст. 22 ЗК України визначено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Частиною 4 статті 81 Земельного кодексу України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Право власності на земельні ділянки відповідач набула з 29.01.2018 після державної реєстрації речового права на нерухоме майно, однак у подальшому й дотепер земельні ділянки нею самостійно не відчужено, чим безпідставно порушено річний строк, встановлений ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України.

Згідно із пунктом "е" ч. 1 ст. 140 Земельного кодексу України однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Примусове припинення прав на земельну ділянку, у відповідності до п. "в" ч. 1 ст. 143 Земельного кодексу України, здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 145 ЗК України у разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.

Пунктом 10 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.

Частиною 5 статті 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа №6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст.1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість.

Таким чином, враховуючи, що відповідачка - громадянка РФ протягом більше року (з 29 січня 2018 року і дотепер) після набуття права власності на земельні ділянки для ведення особистого сільськогосподарського виробництва не відчужила їх, є підстави для конфіскації зазначених земельних ділянок у власність держави, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо клопотання представника третьої особи адвоката Кувакіної Н.В. про застосування позовної давності, то суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Згідно статті 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Враховуючи наведене, заява про застосування строку позовної давності може бути подана лише сторонами у справі чи їх представниками, тому треті особи не мають право на подання такої заяви.

Враховуючи неможливість виконання судового доручення про вручення відповідачу судових документів дипломатичними каналами та через надіслання міжнародного поштового відправлення, повідомлення відповідача про дату та час судового засідання здійснювалося через оголошення на офіційному вебсайті судової влади України.

У судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явилася, про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином шляхом розміщення оголошення на сторінці вебсайту суду офіційного вебпорталу «Судова влада України».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області Носовою М.В. 08.08.2007, зареєстрованого у реєстрі за №1-2516, відповідач ОСОБА_1 набула права власності, після смерті матері ОСОБА_2 , на земельну ділянку, площею 6,5361 га, розташовану на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Оціночна вартість вищезазначеної земельної ділянки складає 13563,31 грн. (а.с.32)

ОСОБА_1 на підставі державного акту, серії ЯД № 022963, виданого 22.08.2008 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.08.2007, серії ВЕТ № 488343, належить земельна ділянка, площею 1,1628 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:000:0187, яка розташована на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області. Ак зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 30 (а.с. 21-22).

ОСОБА_1 зареєструвала право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :05:000:0187, площею 1,1628 га, розташовану на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.01.2018 (а.с. 18).

15.01.2017 між ОСОБА_1 і СТОВ АФ «Україна Нова» укладено договір оренди землі, кадастровий номер :05:000:0187, площею 1,1628 га, розташовану на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, до 31.12.2025 (а.с. 23-24).

07.02.2018 ОСОБА_1 зареєструвала право оренди земельної ділянки за СТОВ АФ «Україна Нова», кадастровий номер :05:000:0187, площею 1,1628 га, розташовану на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 19).

Крім того, ОСОБА_1 на підставі державного акту, серії ЯД № 022964, виданого 22.08.2008 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.08.2007, серії ВЕТ № 488343, належить земельна ділянка, площею 5,3733 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :05:000:0123, яка розташована на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області. Ак зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 29 (а.с. 28-29).

ОСОБА_1 зареєструвала право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :05:000:0123, площею 5,3733 га, розташовану на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29.01.2018 (а.с. 25).

15.01.2017 між ОСОБА_1 і СТОВ АФ «Україна Нова» укладено договір оренди землі, кадастровий номер :05:000:0123, площею 5,3733 га, розташовану на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, до 31.12.2025 (а.с. 30-31).

07.02.2018 ОСОБА_1 зареєструвала право оренди земельної ділянки за СТОВ АФ «Україна Нова», кадастровий номер :05:000:0123, площею 5,3733 га, розташовану на території Асіївської сільської ради Балаклійського району Харківської області, із цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 26).

Оскільки всупереч вищенаведеним положенням чинного законодавства ОСОБА_1 не відчужила придбану нею земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом з року з моменту набуття права власності на неї, то відповідно до наведених вище норм матеріального права суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив про конфіскацію земельної ділянки, що згідно вказаної норми ч. 4 ст. 145 ЗК України передбачає її обов`язковий продаж на земельних торгах, з виплатою ціни проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, - її колишньому власнику- відповідачці у справі. Отже, за своїм змістом така процедура є примусовою продажею земельної ділянки, що передбачено законом та є пропорційним втручанням у право на мирне володіння майном іноземного громадянина, оскільки є наслідком недотримання іноземним громадянином передбаченого законом обов`язку позбутися права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що здійснюється з наступною виплатою її вартості на результатами публічних торгів, та відповідає суспільним інтересам збереження землі сільськогосподарського призначення, яка є національним багатством, у власності народу України.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуального права щодо неповідомлення позивача про розгляд справи не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 498 ЦПК України доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладено - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.

Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який і досі триває.

Згідно з інформацією, розміщеною на офіційному вебсайті Укрпошти, припинено доставку поштових відправлень до/з росії з перших днів повномасштабного вторгнення.

Міністерством закордонних справ України 24.02.2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною та Росією у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією останньої проти України.

Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території Росії та діяльність дипломатичних установ на території України зупинено. Комунікація МЗС з органами влади РФ за посередництва третіх держав також не здійснюється.

Передача/отримання будь-яких документів до/від компетентних органів Росії, у тому числі дипломатичними каналами, через Міністерство юстиції України неможлива.

Також на теперішній час співробітництво у цивільних і кримінальних справах у відносинах з російською федерацією може здійснюватися на підставі діючих у двосторонніх відносинах конвенцій Ради Європи, ООН та Гаазьких конвенцій (за наявності поштового зв`язку) або за принципом взаємності (за наявності дипломатичних зносин). Перелік відповідних міжнародних договорів України з правових питань розміщено на сайті Міністерства юстиції України.

На багатосторонньому рівні в рамках Гаазької конференції з міжнародного приватного права застосовується Конвенція про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року.

Втім, у зв`язку з прийняттям Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, та враховуючи норми звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, на даний час будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами юстиції Росії на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних і кримінальних справах, та у галузі міжнародного приватного права не здійснюється, крім випадків передачі судам чи громадянам на території України документів, одержаних за результатами виконання запитів, доручень і клопотань.

Відсутність дипломатичної та консульської присутності України на території рф унеможливлює передачу резиденту РФ судових документів дипломатичними каналами.

Згідно із Законом України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових документів та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» від 19.10.2000 №2052-ІІІ центральним органом України з виконання положень Конвенції є Міністерство юстиції України.

Згідно із Законом України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» № 2783-ІХ від 01.12.2022 Україна зупинила у відносинах з Російською Федерацією дію та вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 28 березня 1997 року.

Таким чином, направлення судових доручень про вручення судових документів на території Російської Федерації є неможливим. Це стосується як і безпосереднього направлення доручення через Міністерство юстиції України, так і направлення судового доручення через Міністерство закордонних справ України в тому числі за посередництва третіх держав.

З матеріалів справи вбачається, що судом вживались усі можливі за таких обставин заходи щодо виклику ОСОБА_1 до суду шляхом направлення судової повістки на адресу, зазначену у договорі оренди землі від 15.01.2017 року, у республіці Болгарія м.Варна, що підтверджується поштовим конвертом зі зворотнім поштовим повідомленням про неотримання нею судового виклику та шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада», що відповідає положенням ч. 11 ст. 128 ЦПК України, яка передбачає, що відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження та місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Отже, враховуючи неможливість виконання судового доручення про вручення відповідачу судових документів дипломатичними каналами та через надіслання міжнародного поштового відправлення, повідомлення відповідача про дату та час судового засідання здійснювалося через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування судом строку позовної давності.

Згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Згідно зі ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Отже , заява про застосування строку позовної давності може бути подана лише сторонами у справі чи їх представниками, треті особи не наділені право на подання такої заяви.

Покликання апелянта на постанову КЦС ВС від 12 березня 2025 року у справі № 568/823/23 є безпідставним, оскільки вона не є релевантною до обставин цієї справи: до третьої особи Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна Нова» ніяких вимог щодо припинення дії договору оренди землі та припинення права оренди земельної ділянки не заявлялось. У разі порушення права оренди третя особа не позбавлена права захисту своїх прав у судовому порядку.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Україна Нова» - залишити без задоволення.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 20 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складений 27 жовтня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді Ю.М.Мальований

Н.П.Пилипчук