ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року

м. Харків

справа №2-257/10

провадження № 22-ц/818/3857/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Ю.М. Мальованого, В.Б. Яцини

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс»,

боржник - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова від 16 травня 2025 року, постановлену суддею Бабенком Ю.П.,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» звернулося до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа у цивільній справі № 2-257/10 за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Заява мотивована тим, що 23.12.2010 року Орджонікідзевським районним суд м. Харкова ухвалено рішення № 2-257/10 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 солідарно на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» - 165936 доларів 64 цента США, а в частковому відношенні по 576 грн.67 коп. з кожного.

12.07.2013 року відкрито ВП № 38760343 за виконавчим листом від 15.03.2012 №2-257 10, виданим відносно боржника ОСОБА_1 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь АК ІБ "УкрСиббанк" 165 936.64 доларів США . 05.05.2017 року Орджонікідзевський районний суд м.Харкова виніс ухвалу по справі № 2- 257/10, якою заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони у виконавчому провадженні задовольнили. 25.07.2024 року внаслідок наказу про зміну назви Товариства було перейменовано ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс». Станом на 24.02.2025 року, виконавчий лист щодо боржника: ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором на виконанні не перебуває, проте 04.12.2020 року за ВП № 38760343 виконавчий лист було повернуто стягувачу (АІКБ "УкрСиббанк") на підставі п " ч.І ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (боржник чи транспортний засіб боржника не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку. АІКБ «УкрСиббанк» виконавчий лист Товариству не надіслав. Боржником не здійснювалось погашень заборгованості, у зв`язку з чим наявний факт непогашеної заборгованості та невиконаного рішення суду.

24 квітня 2025 року складено акт про відсутність виконавчих документів у матеріалах кредитної справи №0 від 03.07.2006 року, відповідно до якого оригінал виконавчого листа по справі №2-257/10 АКІБ «УкрСиббанк» ТОВ «Він Фінанс» не передавався, в матеріалах справи він відсутній.

Оригінал виконавчого листа втрачено та його місцезнаходження встановити неможливо, на виконанні виконавчий лист не перебуває.

Посилався на те, що строки пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплили, з огляду на положення пункту 10.2 розділу ХІІІ «Прикінцевих та перехідних» положень Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Зазначив, що відсутність виконавчого листа у стягувача унеможливлює виконання рішення суду по справі №2-257/10 та порушує права Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» як стягувача. Просив видати дублікат виконавчого листа у справі №2-257/10.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Харкова від 16 травня 2025 року заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» задоволено. Видано дублікат виконавчого листа №2-257/10 відносно боржника ОСОБА_1 , який виданий Орджонікідзевським районним судом м. Харкова по справі №2-257/10 за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

На вказану ухвалу суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» у видачі дубліката виконавчого документа.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ТОВ «Він Фінанс» не мав права звертатися до суду за видачею дублікату виконавчого листа. Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання ТОВ «Він Фінанс» процесуальним правонаступником, безпідставно визнав доведеним факт втрати виконавчого листа, допустив формальний підхід до оцінки доказів. Звертає увагу на нез`ясування судом першої інстанції можливості виконання судового рішення у виконавчому провадженні. В оскаржуваній ухвалі суд посилається на повернення стягувачу виконавчого листа 04.12.2020 за відсутності підтверджень. Вважає, що суд не обгрунтував свої висновки належними та допустимими доказами. Також стверджує, що не був належним чином повідомленим про розгляд справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заявником надано до суду достатньо доказів на підтвердження втрати виконавчого документу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.12.2010 року позовні вимоги Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» були задоволені, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» 165936,64 дол. США, а в частковому відношенні по 576,67 грн. з кожного.

12.07.2013 року було відкрито виконавче провадження ВП № 38760343 за виконавчим листом по справі № 2-257/10 відносно боржника ОСОБА_1

04.12.2020 року виконавчий лист було повернуто стягувачу АКІБ «УкрСиббанк».

Постановою Харківського апеляційного суду від 06.06.2019 року було замінено стягувача з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на стадії виконання рішення у цивільній справі № 2-257/10 за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно наказу №55-к від 25.07.2024 року, на підставі протоколу № 1706 загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 25.07.2024 року, було перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у ТОВ «Він Фінанс». (а.с. 11)

Згідно акту про відсутність виконавчих документів від 24.04.2025 року, оригінал виконавчого листа, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за рішенням від 23.12.2010 року по справі № 2-257/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АК ІБ «УкрСиббанк» суми боргу, а також будь-які інші виконавчі документи по справі, АКІБ «УкрСиббанк» чи його правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Він Фінанс» не передавалися та в матеріалах кредитної справи № 0 від 03.07.2006 відсутні. (а.с.10)

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України визначено, що до основних засад судочинства належить обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, за прецедентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.

Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Частиною 1 статті 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Частиною першою статті 431 ЦПК України передбачено, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядку.

Дублікат це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, надавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист (постанова Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 2-1380/08).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 вказано, що у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа для виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дублікату втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

В постановах Верховного Суду від 19 квітня 2019 року у справі № 2-1316/285/11, від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі № 643/20898/13-ц, від 20 травня 2022 року у справі № 1005/7133/2012, від 19 липня 2022 року у справі № 750/13088/14, від 14 грудня 2022 року у справі № 753/20452/21, від 01 березня 2023 року у справі № 433/1335/14-ц, зазначено, що дублікатом називається документ, який видається замість втраченого оригіналу і має силу первісного акта. При розгляді питання про видачу дубліката перевіряється, чи не виконано рішення, чи не втратило воно законної сили. У випадку часткового виконання змінювати у дублікаті загальну суму не можна. Це враховується в ході подальшого виконавчого провадження. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Частиною п`ятою зазначеної статті, у редакції, яка була чинною на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частина п`ята статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII).

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Матеріали справи свідчать про те, що на час набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII спірний виконавчий лист був чинним, перебував на виконанні у відділі ДВС та був повернутий стягувачеві згідно постанови старшого державного виконавця Нагорної К.В. від 04 грудня 2020 року у ВП №38760343 у зв`язку з відсутністю у боржника транспортних засобів. Отже, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 03 грудня 2023 року.

Водночас 26 березня 2022 року набрав чинності Закон України від 15 березня 2022 року №2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII доповнено пунктом 102, згідно з яким тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, визначені Законом № 1404-VIII строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Воєнний стан запроваджений в Україні 24 лютого 2024 року наразі не припинено та не скасовано.

Таким чином, з огляду на положення пункту 102 розділу ХІІІ Закону № 1404-VIII, заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» про видачу дубліката виконавчого листа подана поштою 24.04.2024 є такою, що подана у межах строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 09 листопада 2023 року у справі № 440/5997/18.

Виходячи з наведеного доводи апеляційної скарги в частині відсутності підтверджень повернення виконавчого листа стягувачу, а також нез`ясування судом першої інстанції можливості виконання судового рішення у виконавчому провадженні є необґрунтованими.

Твердження апелянта про помилкові висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для визнання ТОВ «Він Фінанс» процесуальним правонаступником спростовуються наявною в матеріалах справи копією наказу №55-к від 25.07.2024 року, на підставі протоколу № 1706 загальних зборів учасників ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 25.07.2024 року, на підставі якого було перейменовано ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у ТОВ «Він Фінанс». (а.с. 11)

У справі, яка переглядається, стягувач стверджував, що оригінал виконавчого листа у нього відсутній, як і не перебуває він на примусовому виконанні у відповідних органах.

На підтвердження доводів Товариство з обмеженою відповідальністю «Він Фінанс» надало акт від 24.04.2025 року про відсутність виконавчих документів в матеріалах кредитної справи № 0 від 03.07.2006, згідно якого оригінал виконавчого листа, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за рішенням від 23.12.2010 року по справі № 2-257/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АК ІБ «УкрСиббанк» суми боргу, а також будь-які інші виконавчі документи по справі, АКІБ «УкрСиббанк» чи його правонаступником ПАТ «УкрСиббанк» до ТОВ «Він Фінанс» не передавалися та в матеріалах кредитної справи відсутні. (а.с.10)

Слід зазначити, що Закон України «Про виконавче провадження, як і ЦПК України не передбачає форми конкретного доказу про втрату виконавчого документа, а отже за сукупності факту відсутності виконавчих документів у стягувача і в органах виконавчої служби, то таке свідчить про втрату виконавчих документів (постанова Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 2-6471/06).

Отже, виконавчий лист відсутній як у стягувача, так і у виконавця, а також відсутні відомості про належне виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Надавши належну правову оцінку доводам стягувача щодо відсутності у нього та в органі ДВС оригіналу спірного виконавчого листа, а також наявним у матеріалах справи доказам на їх підтвердження, врахувавши відповідну судову практику Верховного Суду щодо належності доказів на підтвердження втрати оригіналу виконавчого документа, а також факт невиконання боржниками судового рішення, яке набрало законної сили, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для видачі дубліката виконавчого листа.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі № 186/2474/13-ц № провадження № 61-9212св23.

За таких обставин, видача дубліката виконавчого документа є забезпечення гарантованого Конституцією України права стягувача на реалізацію реального та ефективного виконання судового рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання.

Суд звертає увагу, що місце проживання ОСОБА_1 значиться за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться на тимчасово окупованій території.

Якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Постанова ВС від 10.04.2020 у справі № 415/7119/15-ц (№ в ЄДРСР 88834001)

В матеріалах справи міститься оголошення про виклик ОСОБА_1 у судове засідання по справі про видачу дублікату виконавчого листа (а.с. 29), що спростовує посилання апелянта на неналежне повідомлення його про розгляд справи.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно достатті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова від 16 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина