____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 208/6479/25
Провадження № 2/947/4799/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2025 року м. Одеса

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Скриль Ю.А.,

за участі секретаря судового засідання Остапчук О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» через систему «Електронний суд» звернулось до Заводського суду міста Кам`янського з позовною заявою про стягнення ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами у загальному розмірі 147997,71 грн та судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 10.01.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» і ОСОБА_1 укладений Договір № 4285625 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 10000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом.04.02.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» і ОСОБА_1 укладений Додатковий договір до Договору № 4285625від 10.01.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримує ще 6000,00 грн. Таким чином відповідач отримав кредит на загальну суму 16000,00 грн.

Первісний кредитор виконав взяті на себе зобов`язання та перерахував на картковий рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 10000,00 грн та 6000,00 грн. В подальшому, 23.09.2024, між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладений Договір факторингу №23/09/2024, відповідно до якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним з відповідачем. У свою чергу відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, кредитні кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач з метою захисту своїх майнових прав звернувся з цим позовом до суду.

Ухвалою судді Заводського суду міста Кам`янського від 16.06.2025 матеріали цивільної справи передано за підсудністю на розгляд до Київського районного суду м. Одеси в порядку, встановленому ст. 31 ЦПК України - за місцем фактичного проживання відповідача (згідно з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб далі ЄІБДВПО).

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільна справа розподілена судді Київського районного суду м. Одеси Скриль Ю.А.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24.07.2025 справу прийнято до розгляду та продовжено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу наданий п`ятнадцятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для надання відзиву на позовну заяву.

Також ухвалою про відкриття провадження у справі вирішено клопотання позивача про витребування доказів з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК»: клопотання задоволено, з банку витребувана відповідна інформація.

21.08.2025 з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» надійшла витребувана інформація, яка долучена до матеріалів справи.

Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано за фактичним місцем проживання згідно з ЄІБДВПО.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 отримав копію ухвали 23.09.2025.

Правом надання відзиву відповідач не скористався.

Заяви та/або клопотання із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін до суду не надходили.

З урахуванням викладеного, зважаючи на завдання цивільного судочинства суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відзиву на позов та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд не може зобов`язати сторону скористатися своїм правом, але сторона, яка добровільно відмовилася від використання свого права, маючи всі можливості ним скористатися, має миритися з процесуальними наслідками свого рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 10.01.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» і ОСОБА_1 укладений Договір № 4285625 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 10000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом.

04.02.2024 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» і ОСОБА_1 укладений Додатковий договір до Договору № 4285625від 10.01.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримує ще 6000,00 грн. Таким чином відповідач отримав кредит на загальну суму 16000,00 грн.

Відповідно до пунктів 3.2 та 3.3 Додаткового договору передбачено, що усі інші умови Договору, не змінені цим Додатковим договором, залишаються дійсними та незмінними, і сторони підтверджують за ними свої зобов`язання. У всьому, що не передбачено цим Додатковим договором , сторони керуються у мовами Договору.

ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на 16000,00 грн, що підтверджується листами ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 03.10.2024 № 500-0310 та № 501-0310 та витребуваною з АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацією від 21.08.2025 № БТ/Е-11496.

Докази про повернення відповідачем кредитних коштів в матеріалах справи відсутні, стороною відповідача не надавались.

Отже суд встановив, що ОСОБА_1 взяті грошові зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Відповідно до реквізитів Договору № 4285625від 10.01.2024 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, укладеного між сторонами, відповідач підписав договір за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «59504», а Додатковий договір від 04.02.2024 до нього одноразовим ідентифікатором «99971».

Ураховуючи ці обставини, умови чинного законодавства та п. 5.1.3 цього Договору, Товариство має право без укладати договори щодо відступлення права вимоги за Договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди клієнта, але з обов`язковим повідомленням клієнта про таке відступлення протягом 10 робочих днів з дати такого відступлення.

Згідно з п.9.3 цього Договору, Договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами з урахуванням особливості його підписання відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та нормативних актів Національного банку України.

Відповідно до п. 9.7.1 Договору Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом клієнта, що відтворений шляхом використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється Клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору створює підпис Клієнта на Договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

Укладаючи Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.01.2024 № 4285625, ОСОБА_1 та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» вчинили дії, визначені ст.11та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Після цього, відповідно до умов п.2.1 договору ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було надано кредит ОСОБА_1 у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки, шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника НОМЕР_1 .

В подальшому, 23.09.2024, між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладений Договір факторингу №23/09/2024.

Відповідно до умов даного договору право вимоги за кредитним договором № 4285625 від 10.01.2024, що укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» перейшло до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ».

Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором №4285625від 10.01.2024 були передані позивачу від первинного кредитора ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» до ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» згідно з договором факторингу №23/09/2024 від 23.09.2024.

Сума заборгованості ОСОБА_1 відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу 23/09/2024 від 23.09.2024 становить 107197,781 грн, з них: прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 15999,99грн, прострочена заборгованість відсотками становить 91197,72 грн.

В межах строку дії Договору №4114100 від 04.11.2023 року, укладеного між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем, ТОВ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» у період з 24.09.2024 по 03.01.2025 (102 календарних дня) здійснено нарахування процентів за користування кредитом за процентною ставкою 2,5%, у сумі 40800,00 грн.

Відповідно до ч.1ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч.ч.1,3ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст.525,526,530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Відповідно до частини 1статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частини 1статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Дослідивши Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.01.2024 № 4285625 та Додатковий договір від 04.02.2024 до нього, суд дійшов висновку, що правовідносини, які виникли між первісним кредитором та відповідачем регулюються нормами Закону України «Про споживче кредитування».

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, внесені зміни в Закон України «Про споживче кредитування», зокрема статтю 8 цього Закону доповнено частиною 5 - «Максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.».

Частиною 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону передбачено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %».

Перехідні положення Закону застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного: того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому Перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до Перехідних положень законопроєкту.

Як встановлено судом, Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4285625 та Додатковий договір до нього, укладені 10.01.2024 та 04.02.2024 відповідно, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5 щодо максимального розміру денної процентної ставки, яка не може перевищувати 1%.

Отже умови договори щодо встановлення денної процентної ставки мають відповідати ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», яка вступила в дію з 24.12.2023.

Судом встановлено, що пунктом 1.4 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.01.2024 № 4285625 передбачена денна процентна ставка, яка складає 2,5% (стандартна) та 1,5% (знижена), що не відповідає та суперечить нормам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Окрім цього, відповідно до п. 1.6 Додаткового договору до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.01.2024 № 4285625, укладеного 04.02.2024, денна процентна ставка змінена та становить 2,376%, у разі використання клієнтом права на Знижену процентну ставку.

Згідно з пунктом 1. 7 Додаткового договору, орієнтовна річна процентна ставка на дату укладання Додаткового договору за стандартною ставкою становить 100280,50% (274,7% в день), за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентною ставки 50365,61% річних (137,9% в день), що також суперечить нормам ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».

Частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини 1 цієї статті, є нікчемним.

Частиною 1 статті 27 ЦК України визначено, що правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов`язки, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 1 статті 1057-1 ЦК України передбачено, що у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов`язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Водночас ч.1 ст. 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочинне створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 216 ЦК України, правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Така позиція сформована Верховним Судом у постанові від 10.01.2024 у справі № 727/5461/23, Суд вказав, що: «нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (аb initio) і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ірso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (egra omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/ набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ех officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах».

Отже, умови пункту 1.4 Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.01.2024 № 4285625щодо визначення денної процентної ставки у розмірі 2,5% (стандартна) та 1,5% (знижена)є нікчемними.

Також є нікчемними умови пунктів1.6, 1.7 Додаткового договору до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.01.2024 № 4285625, укладеного 04.02.2024, щодо встановлення процентної ставки у розмірі 2,376%, у разі використання клієнтом права на Знижену процентну ставку, а також встановлення орієнтовної річної процентної ставки на дату укладання Додаткового договору за стандартною ставкою у розмірі 100280,50%, та щодо встановлення стандартної процентної ставки з урахуванням періоду застосування зниженої процентною ставки у розмірі 50365,61% річних.

Суд, визнавши нікчемність вказаних пунктів Договору та Додаткового договору до нього, не застосовує нарахування процентів за користування кредитом виходячи з розміру максимальної процентної ставки 1%, встановленого Законом України «Про споживче кредитування», оскільки в силу нікчемності вказаних умов пунктів 1.4 Договору та пунктів 1.6, 1.7 Додаткового договору до Договору, проценти є неузгодженими, а отже, не підлягають нарахуванню та стягненню.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Розглядаючи справу в межах доводів та поданих доказів, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.01.2024 № 4285625 та Додаткового договору до цього договору у розмірі 15999,99 грн.

В іншій частині позовні вимоги є безпідставними та такими, що суперечать вимогам законодавства (проценти за користування кредитом), а тому не підлягають задоволенню.

Щодо судового збору та витрат на правничу допомогу

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ураховуючи наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог на 10,81% (15999,99*100:147997,71), судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 261,86 грн (2422,40*10,81%) покладаються на відповідача.

Окрім цього, представником позивача заявлена вимога про стягнення з відповідача судових витрати з правничої допомоги на користь позивача у розмірі 10 000,00 грн.

На підтвердження заявленої вимоги представником позивача наданий Договір про надання юридичних послуг від 01.08.2024 № 01/08/2024-А, Заявка № 4285625 на виконання доручення до Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024, Акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 01/08/2024-А від 01.08.2024, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 5972/10.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, зокрема щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат з правничої допомоги, ураховує правову позицію Верховного Суду викладену у постановах від 29.03.2018 у справі №907/357/16, від 18.12.2018 у справі №910/4881/18, від 08.04.2019 у справі №922/619/18, щодо розподілу та розміру витрат на правничу (правову) допомогу, а саме те, що відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Верховний Суд у справі № 357/11023/18 зазначив, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У постанові від 28 грудня 2020 року справі № 640/18402/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній конкретній справі витрати на правовудопомогу в сумі 12350 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить віл обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Отже, ураховуючи, що відповідач не навів обґрунтувань щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, їх неспівмірності, та ураховуючи підтвердження стороною позивача належними, достатніми, допустимими доказами понесених витрат з отриманої правничої допомоги, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат з правничої допомоги, пропорційно задоволеними вимогам, у розмірі 1081,00 грн (10000*10,81%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, ст. ст. 509,525,526,530,536,599,1048,1049,1050,1054 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» заборгованість за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 10.01.2024 № 4285625 у розмірі 15999 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 99 копійок, яка складає заборгованість за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 261 (двісті шістдесят одну) гривню 86 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ» витрат з правничої допомоги у розмірі 1081 (одну тисячу вісімдесят одну) гривню 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду-якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «УКРАЇНСЬКІ ФІНАНСОВІ ОПЕРАЦІЇ», , адреса: вул. Набережна-Корчуватська, 27, прим. 2, м. Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , фактично проживає згідно з ЄБДВПО: АДРЕСА_1 .

Рішення суду складене та підписане 03.11.2025.

Суддя Ю. А. Скриль