Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6178/25
Номер провадження2/711/2853/25
РІШЕННЯ
03 листопада 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участю секретаря судових засідань Овезової Ю.В.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 26.06.2024 товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідач ОСОБА_1 . уклали договір кредитної лінії №217442784 (далі - Договір) у формі електронного документа з використанням електронного підпису: PBQG.
Відповідно до умов розділу 2 Договору, Товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язалася повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що є невід`ємною частиною Договору, текст яких розміщений на сайті Товариства: www.moneyveo.ua.
Згідно умов Договору, грошові кошти надаються позичальнику шляхом переказу на рахунок, використовуючи реквізити платіжної картки вказаної позичальником в особистому кабінеті, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання позичальником чергового траншу за Договором.
Як стверджує позивач у мотивувальній частині позову, на виконання умов Договору грошові кошти були перераховані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на банківську карту № НОМЕР_1 , що була вказана відповідачем при укладанні Договору.
Відповідно до п. 5.3. Договору, позичальник несе відповідальність за правильність наданих кредитодавцю реквізитів для зарахування суми кредиту, та підтверджує, що за наданими реквізитами сума кредиту буде зарахована на його власний рахунок.
Проте в порушення умов Договору та Правил позичальник ОСОБА_1 не повернула надані їй кредитні кошти та не сплатила проценти за їх користування в обумовлені сторонами строки.
Щодо переходу права вимоги за кредитним договором до позивача, то представник позивача у позові зазначає, що п. 9.1.1.5 Договору сторони визначили, що Товариство має право в будь-який час, в тому числі після закінчення дисконтного періоду, без згоди позичальника відступити права грошової вимоги за Договором будь-якій фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу, шляхом укладення будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема договору факторингу.
Пунктом 6.2. Правил визначено, що позичальник повідомлений про можливе укладення Кредитодавцем договору відступлення права вимоги за відповідним електронним договором або договору факторингу з будь-якою третьою особою, відповідно до чого новий кредитор набуває статусу володільця персональних даних позичальника.
Зазначене кореспондується та відповідає приписам статті 512 ЦК України, якою визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
29 жовтня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» як клієнтом та ТОВ «Таліон Плюс» як фактором був укладений договір факторингу №МВ-ТП/6, на підставі якого право грошової вимоги за Договором перейшло від первинного кредитодавця до ТОВ «Таліон Плюс» як його правонаступника в спірних правовідносинах.
Ураховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості за договором кредитної лінії №217442784 від 26.06.2024 становить 17 935,14 грн, що складається з: 5599,13 грн - заборгованість по тілу кредиту; 12 336,01 грн - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за комісією за надання кредиту.
З огляду на викладене ТОВ «Таліон Плюс» просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором кредитної лінії №217442784 від 26.06.2024 у розмірі 17 935,14 грн, а також витрати на сплату судового збору (2422,40 грн) і на професійну правничу допомогу адвоката (5000 грн).
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14 липня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; визнано справу малозначною, а її розгляд вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено розгляд справи по суті о 10 год 00 хв 21 серпня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.77-78).
Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.08.2025 розгляд справи був відкладений до 10 год 00 хв 28 жовтня 2025 року (а.с.96-97).
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні, що відбулося 28 жовтня 2025 року, позовні вимоги визнала частково та пояснила, що гроші в кредит у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» дійсно вона 26.06.2024 отримувала в розмірі 5600 грн, а тому не заперечує проти задоволення позову в цій частині. Щодо відсотків за користування кредитом, то пояснила суду, що із сумою відсотків, що заявлені позивачем до стягнення з неї, вона може і не згодна, однак наразі не може їх сплатити, оскільки немає доходу. Заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу адвоката відповідач вважає таким, що не вартує виконаної останнім роботи. Додатково пояснила, що вона грала в автомати і мала намір виграти кошти, щоб погасити усі кредити, однак не виграла.
28 жовтня 2025 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення, керуючись положеннями ч.1 ст.244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 16 год 50 хв 03 листопада 2025 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію представника позивача, висловлену письмово, а також процесуальну позицію відповідача, що проголошена у вступному слові, дійшов таких висновків.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно положень статей 3, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками.
Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.
Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Згідно ст.5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ст.3, 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Згідно ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Судом встановлено, що 26 червня 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №217442784 (далі - Договір), який підписаний ОСОБА_1 як позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором PBQG, що мало місце 26.06.2024 о 10 год 50 хв 19 сек (а.с. 23-34).
Пунктами 2.1 2.5 Договору передбачено, що за цим Договором кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в сумі кредитного ліміту у розмірі 5600 грн 00 коп на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання коштів та банківських металів у кредит товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» (далі Правила).
Сума кредитного ліміту, вказана в п. 2.1. Договору, є загальною сумою кредиту за цим Договором і є максимальною сумою грошових коштів на умовах кредиту, яка протягом строку дії Договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника.
Кредитодавець надає позичальнику перший транш за Договором в сумі 1500 грн 00 коп. 26.06.2024 (що є датою надання кредиту).
Другий та решта траншів за Договором надаються позичальнику протягом Дисконтного періоду кредитування на умовах передбачений цим Договором.
Кредит надається з метою задоволення поточних споживчих потреб позичальника (не цільовий кредит)
Пунктами 3.1 3.4 Договору передбачено, що позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш в межах кредитного ліміту, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього Договору строк Дисконтного періоду користування складає 30 (тридцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку передбаченому п. 3.2. Договору. У випадку надання першого траншу не в день укладення Договору строк дії кредитної лінії та строк Дисконтного періоду автоматично продовжується на ту кількість днів, на яку відрізняється дата укладення Договору по відношенню до дати надання першого траншу за Договором.
Сторони погодили, що встановлений в п. 3.1. Договору строк Дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом Дисконтного періоду та Пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки), за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку Дисконтного періоду. Кількість продовжень Дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. На умовах цього пункту Договору строк продовження Дисконтного періоду кожен раз розраховується за наступною формулою: Z = 30 - (Х Y), де: Z кількість днів, на які продовжується Дисконтний період; Х поточна дата (день місяця) закінчення Дисконтного періоду з врахуванням всіх попередніх продовжень Дисконтного періоду; Y дата ініціації (день місяця) продовження Дисконтного періоду (зарахування платежу на рахунок кредитодавця).
При цьому сторони узгоджують, що у випадку, якщо Y > X, то кількість днів, на які продовжується Дисконтний період, дорівнює 30 (тридцять) днів.
Для здійснення першої пролонгації Дисконтного періоду за цим Договором, позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів Дисконтного періоду проценти у розмірі 261 грн 00 коп. Про суму нарахованих процентів, що позичальнику необхідно сплатити для оформлення другої і наступних пролонгацій Позичальник інформується через особистий кабінет. У разі якщо строк Дисконтного періоду закінчився, позичальник має можливість повернутися в Дисконтний період, якщо протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати його закінчення здійснить оплату всіх фактично нарахованих на дату повернення процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав (зокрема неустойки). Після поновлення Дисконтного періоду, його тривалість складає 30 (тридцять) календарних днів та застосовуються умови його пролонгації Дисконтного періоду, описані в п. 3.2. Договору.
Продовження строку Дисконтного періоду та поновлення Дисконтного періоду не призводить до зміни істотних умов Договору в бік погіршення для Позичальника. Всі істотні умови які застосовуються протягом всього строку дії цього Договору зазначенні в цьому Договорі в момент його укладення. Оскільки ні пролонгація, ні поновлення Дисконтного періоду не є зміною істотних умов Договору, зокрема строку дії Договору, то вона не потребує укладення додаткових угод до Договору, в тому числі пролонгація та поновлення Дисконтного періоду не потребують застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Ініціювання позичальником пролонгації чи поновлення Дисконтного періоду є конклюдентною дією спрямованою на застосування тих чи інших передбачених цим Договором умов користування кредитом без зміни строку дії Договору.
Пунктом 5.1 Договору визначено, що кожен окремий транш за цим Договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця, на рахунок позичальника, використовуючи реквізити Платіжної картки 4149-60XX-XXXX-6445, що відбувається не пізніше ніж протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту укладення Договору чи ініціювання отримання чергового траншу за Договором.
Пунктами 7.1 7.3 Договору передбачено, що рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення Дисконтного періоду кредитування - 26.07.2024, а саме протягом 30 (тридцять) днів від дати отримання першого траншу позичальником. У разі пролонгації чи поновлення Дисконтного періоду рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту зміщується на відповідну дату закінчення Дисконтного періоду, визначену за правилами цього Договору.
В обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: 1) закінчення строку дії Договору в порядку, передбаченому п. 11.1 Договору; 2) дострокового припинення дії Договору, в порядку передбаченому п.9.1.1.2. або п. 9.1.1.7. Договору.
Кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 26.07.2029.
Пунктом 8.3 Договору обумовлено між сторонами цього правочину, що на момент укладення цього Договору та отримання першого траншу за цим Договором базова процентна ставка складає 1,50 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 відсотків річних. У разі отримання додаткових траншів за цим Договором після 21.08.2024 базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковим траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру денної процентної ставки зазначеної в частині 5 статті 8 Закону, що складає що складає 1% за день користування таким траншем.
Пунктом 9.1.1.7 Договору передбачено, що кредитодавець має право у разі затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення Договору. При цьому Договір вважається розірваним з моменту відправлення відповідного повідомлення, в тому числі на електронну пошту позичальника.
Пунктом 11.1 Договору встановлено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання.
Пунктом 14.12 Договору обумовлено, що цей правочин є електронним документом, створеним і збереженим в інформаційно-комунікаційній системі кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.
У паспорті споживчого кредиту продукту «Смарт» до Договору №217442784 від 26.06.2024 зазначені умови кредитування, які надаються ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», з урахуванням побажань споживача ОСОБА_1 (а.с.21-22).
Відповідно до заяви на отримання грошових коштів в кредит від 26 червня 2021 року, відповідач ОСОБА_1 для отримання кредитних коштів, надала ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» номер картки: НОМЕР_2 (а.с.20 зворот).
З аналізу означених засобів доказування суд встановив, що у період часу з 26.06.2024 до 04.07.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало відповідачу ОСОБА_1 , з метою виконання умов Договору, грошові кошти в сумі 5600 грн.
Таким чином, суд встановив, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у повному обсязі виконало свої зобов`язання за вищевказаним Договором, здійснивши переказ кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 на її картковий рахунок № НОМЕР_2 , що відкритий в АТ КБ «Приватбанк».
За приписами п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч.1 ст.513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Нормами ч.1 ст.1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч.1 ст.1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно ст.1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
29 жовтня 2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) укладено договір факторингу №МВ-ТП/6 (далі Договір факторингу, а.с.12-14).
Відповідно до п.2.1 2.2 Договору факторингу, в порядку та на умовах даного Договору, Клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги за переліком в реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.
Сторони розуміють та погоджуються з тим, що відступлення прав вимоги за цим Договором проводиться не з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідатиме перед фактором, якщо одержані ним суми будуть меншими від суми, сплаченої фактором клієнту, та меншими від загальної суми зобов`язання боржника.
Пунктом 1.3 Договору факторингу визначено, що право вимоги означає весь обсяг прав грошових вимог клієнта за кредитним договором (наявних та майбутніх), зокрема прав грошових вимог до боржника по сплаті сум боргу за кредитним договором, строк платежу за якими настав, а також прав грошових вимог, які виникнуть в майбутньому.
Із платіжної інструкції кредитового переказу коштів №865 від 29.11.2024 суд встановив, що фактором ТОВ «Таліон Плюс» сплачено клієнту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошові кошти в сумі 3 629 743,90 грн з метою належного виконання умов Договору факторингу (а.с.17).
Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором, який складений ТОВ «Таліон Плюс» за період з 30.10.2024 до 21.01.2025, відповідач ОСОБА_1 за Договором, станом на 21.01.2025, мала заборгованість у загальній сумі 20 734 гривні 71 копійка, з яких: 5599 гривень 13 копійок - заборгованість по тілу кредиту, 12 336 гривень 01 копійка - заборгованість по відсоткам, та 2799 гривень 57 копійок заборгованість зі сплати неустойки. Водночас з означеного засобу доказування суд встановив, що відповідач в означений період часу не здійснювала сплати грошових коштів з метою належного виконання умов Договору (а.с.19 - 20).
Доказів погашення відповідачем ОСОБА_1 вищевказаної заборгованості за Договором №217442784 від 26.06.2024 як позивачу, так і первинному кредитору, матеріали справи не містять.
Відповідно до ст.525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст.629 ЦПК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.
Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Проте всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, відповідач не надала суду жодних доказів як неотримання нею в кредит від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» грошових коштів за договором №217442784 від 26.06.2024 в сумі 5600 грн, так і доказів своєчасного та у повному обсязі виконання його умов, зокрема, сплати основної суми боргу в строки, передбачені цим правочином.
Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
У судовому засіданні, що відбулося 28.10.2025, відповідач ОСОБА_1 беззастережно визнала той юридичний факт, що вона 26.06.2024 уклала з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» Договір, підписавши його електронним підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора, отримавши у кредит грошові кошти в сумі 5600 грн. У суду не виникло обгрунтованих сумнівів щодо добровільності визнання відповідачем означених фактів.
Крім того, у цьому ж судовому засіданні відповідач визнала також той факт, що суму кредиту вона позивачу не повернула, обгрунтувавши це складними життєвими обставинами.
Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_1 не виконала грошове зобов`язання щодо повернення суми кредиту, що обумовлена умовами Договору, тобто в сумі 5599,13 грн (з урахуванням сплачених грошових коштів в сумі 0,87 грн у рахунок погашення основної суми боргу; 5600 грн 0,87 грн = 5599,13 грн) первинному кредитодавцю ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», беручи до уваги визнання цього юридичного факту відповідачем, тому суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 5599,13 грн в рахунок погашення боргу за основною сумою кредиту (тілом кредиту) підлягає задоволенню.
Щодо розміру заборгованості за відсотками в сумі 12 336,01 грн, то суд зазначає про таке.
Пунктами 7.3, 8.3 Договору визначено, що кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 26.07.2029. На момент укладення цього Договору та отримання першого траншу за цим Договором базова процентна ставка складає 1,50 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 547,50 відсотків річних. У разі отримання додаткових траншів за цим Договором після 21.08.2024 базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковим траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру денної процентної ставки зазначеної в частині 5 статті 8 Закону, що складає що складає 1% за день користування таким траншем.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Суд, перевіривши нарахування позивачем розміру боргу за нарахованими та несплаченими процентами за користування відповідачем сумою кредиту, керуючись ст.627 ЦПК України, а також умовами Договору встановив, що їх розмір визначений неправильно.
Як встановлено судом, кредитні кошти, що обумовлені отриманням відповідачем ОСОБА_1 як позичальником від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» як кредитодавцем згідно умов укладеного між ними договору кредитної лінії №217442784 від 26.06.2024, тобто в сумі 5600 грн, повністю були отримані відповідачем 04.07.2024.
Крім того, з розрахунку заборгованості за Договором, який складений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», за період з 26.06.2024 до 29.10.2024, суд встановив, що у період часу з 26.06.2024 до 29.07.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснювала нарахування позичальнику ОСОБА_1 відсотків за користування кредитними коштами із застосуванням процентної ставки 0,58%/день, що узгоджується з положеннями п.8.5.1 Договору. Надалі, у період з 30.07 до 27.08.2024 первинний кредитодавець здійснив нарахування позичальнику ОСОБА_1 відсотків з призми відсоткової ставки 1,46%/день, що узгоджується з положеннями п.8.5.2 Договору. У період з 28.08.2024 до 24.09.2024 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснювало нарахування позичальнику відсотків за користування кредитними коштами в сумі 50,39 грн/день, шо відповідає 0,9%/день (50,39 грн / 5599,13 грн (основна сума боргу позичальника в означений період у часі)).
У той же час, починаючи з 26.09.2024 і до 21.01.2025, як ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», так і ТОВ «Таліон Плюс» здійснювали нарахування позичальнику відсотків за користування кредитним коштами з призми 1,5% в день, що узгоджується із реченням 1 п.8.3 Договору.
Із повідомлення ТОВ «Таліон Плюс» №ТП/217442784 від 22.01.2025, що адресоване позичальнику ОСОБА_1 , суд встановив, що правонаступник ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у спірних правовідносинах, що засновані на умовах Договору, керуючись п. 7.2.2 та 9.1.1.7 Договору, повідомив ОСОБА_1 про дострокове розірвання кредитного договору №217442784 від 26.06.2024, починаючи з 22.01.2025, та про необхідність оплати всієї суми заборгованості в розмірі 20 734,71 грн (а.с.48).
Отже, предметом спору, під час розгляду цивільної справи №711/6178/25, є заборгованість за відсотками за користування кредитним коштами в період з 26.06.2024 до 21.01.2025.
Частиною 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX від 22.11.2013, що набрав чинності 24.12.2023, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Відповідно до пункту 17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (тобто, з 24.12.2023 до 21.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 22.04.2024 до 19.08.2024 включно); починаючи з 20.08.2024 та надалі - 1%.
Проте відповідно до п. 8.3 Договору у взаємозв`язку з п.1.3, 2.1 Договору факторингу розмір базової процентної ставки протягом всього строку кредиту становить 1,5%/день (базова процентна ставка).
Частиною 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Суд, проаналізувавши умови Договору, в контексті щоденної відсоткової ставки за користування кредитом після 19.08.2024 і до розірвання Договору з ініціативи правонаступника первинного кредитодавця у спірних правовідносинах, тобто до 21.01.2025 включно (п. 8.3 Договору та п.1.3, 2.1 Договору факторингу), у взаємозв`язку із положеннями ч.5 ст.8, ч.5 ст.12 та п.17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», встановив, що умова п. 8.3 Договору щодо сплати щоденних відсотків за користування сумою кредиту протягом означеного строку (20.08.2024 до 27.08.2024 та з 28.09.2024 до 21.01.2025, тобто протягом 124 днів) в розмірі 1,46%/день (з 20.08.2024 до 27.08.2024) та в розмірі 1,5%/день (з 28.09.2024 до 21.01.2025) є нікчемними, оскільки порушують права відповідача як споживача кредитних послуг щодо відповідності умов Договору положенням Закону України «Про споживче кредитування» в контексті максимальної щоденної відсоткової ставки, що визначена цим нормативно-правовим актом, починаючи з 24.12.2023.
У цьому контексті суд звертає увагу учасників справи, що речення 2 п.8.3 Договору («У разі отримання додаткових Траншів за цим Договором після 21.08.2024 року Базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковим Траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру Денної процентної ставки зазначеної в частині 5 статті 8 Закону, що складає що складає 1% за день користування таким Траншем») не узгоджується із положеннями ч.5 ст.8 та п.17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», а тому згідно ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» означена умова Договору є нікчемною, а відповідно такою, що не застосовується судом для здійснення розрахунку заборгованості відповідача по сплаті відсотків за користування кредитними коштами згідно умов Договору.
У зв`язку з викладеним суд дійшов висновку, що за період часу з 20.08 до 27.08.2024 включно, відсотки за користування відповідачем як споживачем сумою кредиту підлягають перерахунку з призми щоденної відсоткової ставки в розмірі 1 % замість 1,46%, а з 28.09.2024 і до 21.01.2025 з призми 1% замість 1,5%.
Таким чином, розмір відсотків, які підлягали сплаті відповідачем на користь як первинного кредитодавця ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», так і його правонаступника ТОВ «Таліон Плюс», згідно умов Договору, право на нарахування яких має позивач на підставі Договору факторингу, є наступним:
1)за період з 20.08.2024 до 27.08.2024 (за 8 календарних днів) розмір відсотків становить 447,92 грн (5599,38 грн х 0,01 = 55,99 грн (розмір відсотків за 1 день користування сумою кредиту); 55,99 грн х 8 днів (кількість днів між 20.08.2024 та 27.08.2024 включно) = 447,92 грн));
2)за період з 28.09.2024 до 21.01.2025 (за 116 календарних днів) розмір відсотків становить 6 494,84 грн (5599,13 грн х 0,01 = 55,99 грн (розмір відсотків за 1 день користування сумою кредиту); 55,99 грн х 116 днів (кількість днів між 28.09.2024 та 21.01.2025 включно) = 6 494,84 грн)).
Отже, сукупний розмір відсотків, що підлягали сплаті відповідачем ОСОБА_1 як первинному кредитодавцю ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», так і правонаступнику первинного кредитодавця у спірних правовідносинах ТОВ «Таліон Плюс», у період строку кредиту (з 26.06.2024 до 21.01.2025) з урахуванням положень ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», складає 11 182,81 грн:
1)54,52 грн (за період з 26.06.2024 до 30.06.2024 включно): 13,63 грн х 4 = 54,52 грн (а.с.17 зворот);
2)38,86 грн (за 01.07.2024, а.с.17 зворот);
3)27,55 грн (за 02.07.2024, а.с.17 зворот);
4)31,61 грн (за 03.07.2024, а.с.17 зворот);
5)714,56 грн (за період з 04.07.2024 до 26.07.2024 включно): 32,48 грн х 22 = 714,56 грн (а.с.17 зворот-18);
6)245,28 грн (за період з 27.07. до 29.07.2024, а.с.18);
7)1 716,75 грн (за період з 30.07. до 19.08.2024 включно): 81,75 грн х 21 = 1716,75 грн (а.с.18);
8)за період з 20.08.2024 до 27.08.2024 (за 8 календарних днів) розмір відсотків становить 447,92 грн (5599,38 грн х 0,01 = 55,99 грн (розмір відсотків за 1 день користування сумою кредиту); 55,99 грн х 8 днів (кількість днів між 20.08.2024 та 27.08.2024 включно) = 447,92 грн));
9)1 410,92 грн (за період з 28.08.2024 до 24.09.2024 (за 28 календарних днів): 50,39 грн х 28 = 1410,92 грн (а.с.18-18 зворот);
10)за період з 28.09.2024 до 21.01.2025 (за 116 календарних днів) розмір відсотків становить 6 494,84 грн (5599,13 грн х 0,01 = 55,99 грн (розмір відсотків за 1 день користування сумою кредиту); 55,99 грн х 116 днів (кількість днів між 28.09.2024 та 21.01.2025 включно) = 6 494,84 грн)).
При цьому суд встановив із розрахунку заборгованості, що підготовлений ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (а.с.17 зворот - 18), у період часу з 29.07.2024 до 26.09.2024, позичальник ОСОБА_1 сплатила 3499 грн, з яких 3 498,13 грн зараховані первинним кредитодавцем у рахунок погашення відсотків за користування кредитними коштами.
У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що розмір відсотків, що заявлені позивачем до стягнення з відповідача сукупно в розмірі 12 336,01 грн, підлягає задоволенню частково, а саме в розмірі 7 684,68 грн (11 182,81 грн 3498,13 грн).
Водночас відповідач, всупереч положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надала суду жодних належних і допустимих доказів щодо неправильності розрахунку заборгованості за Договором, зокрема, з призми розміру сплачених нею коштів у рахунок як погашення суми кредиту, так і відсотків, що вплинуло б на розмір заборгованості, зокрема, за відсотками.
Суд відхиляє обгрунтування відповідача щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за відсотками з призми того, що відповідач не має фінансової змоги їх сплатити, оскільки означена обставина не обумовлена сторонами у Договорі як така, що є підставою або для зменшення розміру відсотків, або їх не нарахування в цілому.
У цьому контексті суд звертає увагу відповідача, що означені цим учасником справи обгрунтування щодо зменшення стягнення розміру відсотків, також не обумовлені ані положеннями ЦК України, ані Закону України «Про споживче кредитування».
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за відсотками є частково обгрунтованою, а тому такою, що підлягає задоволенню частково в сумі 7 684,68 грн.
Що стосується прохання позивача, що викладене у п.2 прохальної частини позовної заяви, про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн, то суд зазначає про таке.
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч.1,2,3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу означених положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №ЧН №000666 від 22.02.2019, яким документована адвокат Колінько А.В. (а.с.49); 2) договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024, що укладений між ТОВ «Таліон Плюс» та адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій» разом з додатковою угодою №876 від 30.12.2024 (а.с.50-54, 54 зворот - 55); 3) ордеру серії СВ №1116266 від 01.12.2024 (а.с.49 зворот); 4) акту приймання-передачі наданих послуг відповідно до договору про надання правової допомоги №5 від 02.12.2024 (а.с.55 зворот); 5) платіжної інструкції кредитового переказу коштів №1776 від 30.12.2024 (а.с.56).
У зв`язку з дослідженими письмовими доказами на підтвердження надання позивачу правничої допомоги адвокатським об`єднанням «Ліга юридичних технологій та інновацій» в особі адвоката Колінько А.В. у справі щодо стягнення боргу за Договором з відповідача ОСОБА_1 , суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості.
Суд також погоджується з позивачем, що вартість правничої допомоги в розмірі 5000 грн є співмірною зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою (підготовкою позовної заяви та клопотання про витребування доказів), часом, витраченим адвокатом на виконання такої роботи, обсягом виконаної роботи та ціною позову.
З аналізу статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 137 ЦПК України.
За приписами статті 13 ЦПК України суд як арбітр, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, не може діяти на користь будь-якої із сторін, оскільки це не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
З огляду на викладене, суд робить висновок, що зменшення розміру витрат на правову допомогу, отриману позивачем у заявленому та доведеному обсязі, без відповідної заяви іншої сторони у спорі - відповідача, є порушення вимог статті 13, частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України.
Проте суд відхиляє усні заперечення відповідача щодо вартості правничої допомоги, що заявлена позивачем до стягнення з відповідача, що оголошені цим учасником справи під час вступного слова, оскільки відповідач не конкретизувала неспівмірність розміру витрат позивача на оплату послуг адвоката з призми складності справи, виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що унеможливлює суд належним чином проаналізувати заперечення відповідача в означеному контексті з призми положень, передбачених ч.4 ст.137 ЦПК України.
Водночас, положеннями п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Що стосується прохання позивача, що викладене в п.2 прохальної частини позовної заяви від 04.07.2025, про стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на сплату судового збору, то суд зазначає про таке.
Із досліджених судом матеріалів позовної заяви вбачається, що витрати позивача по сплаті судового збору складають 2422,40 грн (з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8), що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №1087 від 12.06.2025 (а.с.11 зворот).
Частиною 1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Водночас суд, ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, також зважає на те, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази тому юридичному факту, що відповідач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору згідно положень ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ «Таліон Плюс» до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Договором підлягають задоволенню частково в розмірі 13 283,81 грн, з яких: 5599,13 грн заборгованість за тілом кредиту, та 7 684,68 грн заборгованість за відсотками. Крім того, із відповідача на користь позивача слід стягнути 1 794,27 грн - судового збору, та 3 703,50 грн витрат на професійну правничу допомогу, що визначені пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам. У іншій частині позовні вимоги слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. 516, 527, 530, 610, 628, 634, 638, 1046, 1049, 1050, 1077, 1082 ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.8, 12, п.17 розділу 4 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», ст. 4, 12, 13, 76, 77, 79, 80, 81, 89, 133, 141, 244, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд
позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» заборгованість за договором кредитної лінії № 217442784 від 26 червня 2024 року в розмірі 13 283 (тринадцять тисяч двісті вісімдесят три) гривні 81 (вісімдесят одна) копійка, з яких: 5599 (п`ять тисяч п`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 13 (тринадцять) копійок заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту), та 7684 (сім тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривні 68 (шістдесят вісім) копійок заборгованість за відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» 1794 (одна тисяча сімсот дев`яносто чотири) гривні 27 (двадцять сім) копійок судового збору та 3703 (три тисячі сімсот три) гривні 50 (п`ятдесят) копійок витрат на професійну правничу допомогу, а всього 5 497 (п`ять тисяч чотириста дев`яносто сім) гривень 77 (сімдесят сім) копійок.
У іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 03 листопада 2025 року.

Сторони у справі:

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс», , місцезнаходження: 14017, м. Чернігів, вул. Жабинського, 13.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Головуючий: О. В. Петренко