Справа № 752/596/25
Провадження №: 2/752/3555/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Митрофанової А.О., при секретарі Осадчук А.В., за участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Журавля Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, скасування розпорядження,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка права власності на кімнату АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача - ОСОБА_3 , який на день своєї смерті був зареєстрований та проживав у кімнаті АДРЕСА_1 , яка ним не була приватизована. 27.06.2023 року ОСОБА_3 звернувся засобами поштового зв`язку до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою про приватизацію. Відповіддю Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 14.11.2024 року за вих.№100-15974 на адвокатський запит представника позивача, зазначено, що заяву від 27.06.2023 року та пакет документів до ЦНАПів міста Києва на приватизацію кімнати АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 не подавав. Позивач зазначає, що за свого життя ОСОБА_3 звертався до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації із заявою на приватизацію кімнати у гуртожитку, про що свідчить опис поштового відправлення та копія заяви на приватизацію від 27.06.2023 року. 28.10.2024 року позивачем подано заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру №78905677. Позивач зазначає, що на час відкриття спадщини кімната була місцем постійного проживання спадкодавця, який у встановленому порядку подав заяву про її приватизацію, однак нерухомість не була передана йому у власність через неотримання, тобто нерозгляд заяви на приватизацію.

З урахуванням викладених обставин, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.01.2025 для розгляду цивільної справи №752/596/25 визначено суддю Голосіївського районного суду міста Києва Митрофанову А.О.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 січня 2025 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.

Від відповідача Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у їх задоволенні. Посилався на те, що до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від ОСОБА_3 заява на приватизацію кімнати у гуртожитку не надходила. З урахуванням викладеного, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 06 березня 2025 року, занесеної до протоколу судового засідання, закрито підготовче засідання, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні.

17.04.2025 року від представника позивача надійшла заява про зміну підстав і предмету позову, в якій просив скасувати розпорядження Голосіївської РДА від 21.03.2025 року № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень», яким було видано ордер на кімнату АДРЕСА_1 та визнати ордер недійсним, визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка права власності на кімнату АДРЕСА_1 . Заява мотивована тим, що після закриття підготовчого провадження стало відомо про те, що Голосіївською РДА своїм розпорядженням 21.03.2025 року № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень» видано ордер на спірну кімнату АДРЕСА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року задоволено заяву представника позивача про забезпечення позову, накладено арешт на кімнату АДРЕСА_1 .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Представник відповідача Київської міської ради за викликом у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

У відповідності до вимог частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно приписів пункту 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Зважаючи на викладене, суд уважав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились.

Заслухавши пояснення з`явившихся учасників справи та їх представників, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Судом встановлено, що згідно Витягу з протоколу № 22 засідання наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій у Голосіївському районі міста Києва від 11.06.2015 року рекомендовано зареєструвати ОСОБА_3 у гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва від 12.12.2024 року № 123460504 за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований з 15.01.2016 року.

ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 06 листопада 2015 року, актовий запис 96, про що свідчить свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_2 , видане повторно 08 жовтня 2024 року Менським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Корюківському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, від шлюбу народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження Серії НОМЕР_3 , видане 09 червня 2016 року Менським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що свідчить свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_4 , видане 07 жовтня 2024 року Менським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Корюківському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Після його смерті відкрилася спадщина, 22.10.2024 року заведена спадкова справа 575/2024, номер у спадковому реєстрі 73170910, про що свідчить Витяг зі Спадкового реєстру, виданий 28.10.2024 року Менською державною нотаріальною конторою.

Перевіривши обставини справи доказами та відповідність позовних вимог нормам закону, суд виходить з наступного.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За правилами статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині третій статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до частини четвертої статті 5 зазначеного Закону право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.

Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.

У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.

Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним.

До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення № 396 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2.

Пунктом 18 Положення № 396 затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.

Так, громадянин подає до органів приватизації такі документи:

- заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;

- копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;

- копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);

- копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);

- довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;

- технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;

- копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;

-документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;

- копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);

- заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам роз`яснено, що у разі непередання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.

Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі.

Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством.

У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.

Вказаний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-121цс13.

Таким чином, обов`язковою умовою переходу права вимоги у порядку спадкування до спадкоємців про визнання за ними права власності на квартиру, в якій проживав спадкодавець, але помер до вирішення питання відповідним державним органом про її приватизацію, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою.

Частиною третьою статті 12 та частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 81 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В матеріалах справи наявна копія заяви від імені ОСОБА_3 від 27 червня 2023 року, адресована Голосіївській районній в місті Києві державній адміністрації, про передачу в приватну власність кімнати АДРЕСА_1 . В додатках цієї копії заяви зазначений перелік документів, які до неї додаються (1. Лист від 13.11.2015; 2. Витяг з протоколу № 22 від 11.06.2015; 3. Копія паспорту; 4. Копія картки платника податків).

Також у справі наявна копія опису вкладення поштового відправлення на адресу Голосіївської РДА (в опису зазначено заява на приватизацію 1 аркуш).

Докази отримання поштового відправлення адресатом матеріали справи не містять.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 на кімнату АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті.

Суд установив, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , був власником кімнати АДРЕСА_1 , а отже вказана кімната не могла входити до складу спадкової маси після смерті ОСОБА_3 .

Обов`язковою умовою переходу права вимоги до спадкоємців, є звернення спадкодавця до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою (постанова Верховного Суду від 19 червня 2023 року у справі № 295/2637/20, від 01 листопада 2023 року у справі № 183/80/21).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) зроблено висновок про те, що якщо спадкодавець не набув права власності на майно, проте розпочав процедуру його приватизації відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації, а не права власності.

Зазначене узгоджується з висновком, зробленим в постанові Верховного Суду від 26 липня 2024 року, справа № 201/11316/21, провадження № 61-4123св24.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивачка не заявляла вимог про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації, якщо вважала, що за свого життя спадкодавець виявив волю щодо приватизації спірної кімнати у гуртожитку.

Вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування суд вважає безпідставними.

З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на майно в порядку спадкування, відсутні підстави і для задоволення вимог про скасування розпорядження Голосіївської РДА від 21.03.2025 року № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень», яким було видано ордер на кімнату АДРЕСА_1 , визнання ордеру недійсним.

Окрім того, у відповідності до вимог частин дев`ятої, десятої статті 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Таким чином, заходи забезпечення позову в указаній цивільній справі, застосовані ухвалою від 24 квітня 2025 року підлягають скасуванню.

Оскільки, у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати, на підставі статті 141 ЦПК України покладаються на позивача та відповідно розподілу між сторонами не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 235, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, скасування розпорядження - відмовити.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 24 квітня 2025 року - скасувати.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.11.2025.

Суддя А.О. Митрофанова