ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 369/2173/24

провадження № 61-16101св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,

суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І.,

учасники справи

боржник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа- Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

стягувач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року у складі судді Янченко А. В. та постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги

02 лютого 2024 ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

В обґрунтування скарги зазначив, що 13 жовтня 2020 року рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини. З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнено аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2015 року, а починаючи з 08 липня 2017 року в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

08 квітня 2021 року старшим державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Р. Р. (далі - Вишневий ВДВС, державний виконавець) відкрито виконавче провадження. 14 вересня 2023 року ОСОБА_1 отримав довідку-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів № НОМЕР_1, складений державним виконавцем. Вважає вказаний розрахунок заборгованості таким, що складений з порушенням Закону України «Про виконавче провадження» та СК України, оскільки з 11 серпня 2015 року по теперішній час не працює, не отримує заробітку (доходу) в будь-якому вигляді, а заборгованість за аліментами визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Станом на грудень 2023 року ОСОБА_1 не зареєстрований в якості фізичної особи підприємця, відтак місце реєстрації фізичної особи не є місцем отримання доходу, тобто не є «відповідною місцевістю» в розумінні закону. Є незрозумілим, яким чином визначена місцевість, в якій, на думку державного виконавця, отримано ним дохід з листопада 2015 року і по теперішній час, враховуючи, що за адресою: АДРЕСА_1 заявник зареєстрований лише з 22 лютого 2017 року. До того часу був зареєстрований в м. Донецьк Донецької області.

18 вересня 2023 року та 01 листопада 2023 року ОСОБА_1 звертався з заявами до Вишневого ВДВС з вимогою здійснення перерахунку сум заборгованості та приведення довідки-розрахунку у відповідність до діючого законодавства. Станом на дату звернення відповідь не отримана.

ОСОБА_1 просив суд:

визнати дії державного виконавця по складенню розрахунку заборгованості по аліментах від 14 вересня 2023 року № НОМЕР_1 неправомірними;

скасувати як незаконну довідку-розрахунок заборгованості із сплати аліментів від 14 вересня року 2023 року № НОМЕР_1;

зобов`язати державного виконавця виключити відомості щодо ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників аліментів;

зобов`язати державного виконавця негайно усунути всі наслідки та скасувати всі рішення, підставою яких є неправомірний розрахунок сум аліментів;

зобов`язати Вишневий ВДВС здійснювати розрахунок сум аліментів, виходячи з фактичних даних, що міститимуть: факт отримання доходу, регіон отримання доходу; місяць, в якому було отримано дохід.

Короткий зміст судових рішень у справі

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 квітня 2024 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року, скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що скаржник про порушення свого права дізнався 14 вересня 2023 року, коли отримав довідку-розрахунок заборгованості із сплати аліментів від 14 вересня 2023 року № НОМЕР_1. Із скаргою на дії державного виконавця скаржник звернувся до суду 02 лютого 2024 року, тобто із пропуском десятиденного строку на подачу скарги. Клопотань про поновлення пропущеного строку скаржником не заявлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що предметом скарги є дії державного виконавця Вишневого ВДВС щодо нарахування заборгованості по аліментам у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 станом на 01 липня 2023 року в розмірі 253 780,87 грн. Клопотання від заявника про поновлення строку на подання скарги, пропущеного з поважних причин, матеріали справи не містять. Та обставина, що заявник 18 вересня 2023 року та 01 листопада 2023 року звертався до державного виконавця Вишневого ВДВС з заявами про здійснення перерахунку сум заборгованості, не спростовує факту подання скарги з пропуском визначеного законом строку. Бездіяльність державного виконавця щодо ненадання відповіді на вказані звернення не є предметом оскарження в цій справі. Оскільки скаржник оскаржує саме дії державного виконавця щодо складення розрахунку заборгованості по аліментам, який він отримав 14 вересня 2023 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявник пропустив строк звернення зі скаргою на дії державного виконавця, визначений статтею 449 ЦПК України.

Аргументи учасників справи

29 листопада 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просив оскаржені судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами ухвалені рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального та матеріального права. Перш ніж звернутись до суду із скаргою на дії державного виконавця, він двічі звертався до Вишневого ВДВС із заявою про приведення довідки-розрахунку із сплати аліментів відповідно до вимог діючого законодавства, і лише зі спливом всіх розумних термінів на отримання відповіді був вимушений звернутись до суду. Має місце оскарження ним як протиправних дій державного виконавця по складанню довідки-розрахунку, так і бездіяльності Вишневого ВДВС, що виразилася в не приведенні розрахунку відповідно до діючого законодавства. Вказане свідчить про формальний підхід до розгляду справи та ставить під сумнів сам факт вивчення суті скарги судами.

Про перебіг розгляду справи заявника повідомлено не було. Судом першої інстанції порушено право заявника на участь у судовому засіданні. В апеляційній скарзі він наголосив про порушення права на участь у судовому засіданні, а відтак заявник позбавлений судом можливості зробити заяву про продовження процесуального строку.

Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду

Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі.

В зазначеній ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені абзацом другим частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.

Ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, № 43330/09, § 25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (стаття 450 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частини друга, п`ята, шоста, восьма статті 128 ЦПК України).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказує, що «принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником» (MALA v. UKRAINE, № 4436/07, § 48, ЄСПЛ, від 03 липня 2014 року).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства. Розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. Правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення. Оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції. Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року по справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц (провадження № 14-108цс19) зроблено висновок, що «повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» чи «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не є доказом належного інформування позичальника про час і місце розгляду справи (близький за змістом висновок викладений у пункті 31 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц, у пунктах 47-48 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 752/11896/17 від 12 грудня 2018 року). Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що апеляційний суд не виконав належно зазначений процесуальний обов`язок з інформування позичальника».

У справі, що переглядається:

ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 лютого 2024 року за скаргою ОСОБА_1 призначено судове засідання на 09 квітня 2024 року о 15:00 год; у судове засідання викликано заявника та державного виконавця та направлено їм копію ухвали;

у матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 з поштовою адресою: АДРЕСА_1 , а також довідка про причини повернення, згідно з якої поштове відправлення повернуто «за закінченням терміну зберігання» (а. с. 41);

відповідно до довідки від 09 квітня 2024 року фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі відповідно частини четвертої статті 274 ЦПК України, розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (а. с. 43);

у апеляційній скарзі, поданій засобами поштового відправлення 28 травня 2024 року, ОСОБА_1 посилався на те, що його не було повідомлено про розгляд скарги незважаючи на те, що у скарзі він вказав декілька засобів зв`язку з ним (а. с. 49-52);

при залишенні без змін ухвали першої інстанції від 09 квітня 2024 року, суд апеляційної інстанції не звернув увагу на доводи апеляційної скарги в частині неналежного повідомлення судом першої інстанції заявника про розгляд справи, тоді як пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про залишення без змін ухвали суду першої інстанції.

Оскільки встановлено підстави для скасування постанови апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, то інші підстави відкриття касаційного провадження суд касаційної інстанції не аналізує.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанціїна новий розгляд.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року скасувати та передати справу до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко