Єдиний унікальний номер судової справи 487/3193/25
Номер провадження 22-ц/812/1666/25
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

27 жовтня 2025 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Коломієць В.В., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

за участі: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення, яке ухвалене Заводським районним судом міста Миколаєва 08 липня 2025 року, під головуванням судді Лагоди А.А., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

У вказаній квартирі позивач не проживає, а проживає за фактичним місцем реєстрації.

13 травня 2025 року ОСОБА_1 зателефонувала сусідка, яка є власником квартири АДРЕСА_2 , та повідомила про те, що з належної позивачу квартири АДРЕСА_3 чутно шум води.

Потрапивши до квартири позивач і сусіди ОСОБА_4 та ОСОБА_5 побачили, що відбувається залиття квартири зі стелі. Всі стіни були мокрі, рівень води на підлозі був приблизно 20-30 см. Хтось з сусідів побіг до квартири зверху, став дзвонити але двері ніхто не відкрив.

Тобто, 13 травня 2025 року відбулось залиття належної ОСОБА_1 квартири, яке сталося з вини ОСОБА_3 , який проживає у квартирі АДРЕСА_4 поверхом вище.

В результаті залиття квартири, у кімнатах відклеїлися шпалери, пошкоджено письмовий стіл, диван, холодильник, на стінах з`явилась пліснява, деформувалися двері від вологи, тощо.

З метою досудового регулювання позивач звернулася до відповідача для надання роз`яснень, що стало причиною залиття, та вимогою щодо компенсації отриманих збитків.

Зі слів відповідача, причиною залиття квартири став розрив гнучкого шлангу підводу води до пральної машини в квартирі АДРЕСА_4 .

Однак всі спроби вирішити питання з відповідачем мирним шляхом, щодо отримання відшкодування заподіяної позивачу матеріальної та моральної шкоди, не мали позитивного результату, у зв`язку із чим позивач вимушена звернутися до суду.

На замовлення ОСОБА_1 експертом Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області (далі РТПП Миколаївської області) складено висновок експерта, відповідно до якого матеріальна (майнова) шкода, завдана внаслідок залиття квартири, становить 60 901 грн.

Крім того, у зв`язку із залиттям квартири позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у суттєвих емоційних стражданнях, пов`язаних із значним пошкодженням майна, порушенням звичайного режиму життя.

Завдану моральну шкоду позивач оцінила в 20 000 грн.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь з ОСОБА_3 60 901 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 14 400 грн. витрати на оплату послуг експерта, 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Також просила покласти на відповідача судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді.

Відповідач ОСОБА_3 надав до районного суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Зазначав, що позивачем не надано доказів залиття квартири саме з вини відповідача. Звертав увагу, що позивач посилається на те, що залиття квартири сталося 13 травня 2022 року, проте з метою оцінки та визначення вартості завданих збитків звернулася до РТПП Миколаївської області лише 12 грудня 2024 року, тобто більше ніж через 2 роки.

Заперечував твердження позивача про те, що він пояснював причиною залиття квартири розрив гнучкого шлангу підводу води до пральної машини, оскільки він не проживав у вказаній квартирі і пральної машини в його квартирі не було.

Також, звертав увагу на те, що повивач не вжила заходів з виклику спеціалістів ОСББ та відповідача для складання акту про залиття квартири, що є обов`язковою умовою, яка встановлює причину залиття квартири і лише після цього необхідно провести експертне дослідження.

Окрім того, звертав увагу суду на те, що з відкритих джерел спеціалісти водоканалу надавали коментар відносно якості води у місті та руйнування мереж водопостачання, побутової техніки, труб, змішувачів і саме в цей період позивач зазначає про залиття квартири, а це свідчить про відсутність вини відповідача у залитті квартири позивача, що і стало причиною не складання акту про залиття та не встановлення місця витоку води.

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 08 липня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріали справи не містять комісійного акту обстеження залиття квартири АДРЕСА_3 , а позивач підтвердила суду про відсутність такого акту, та те, що не було проведено обстеження квартири і позивач не зверталась до правоохоронних органів з цього приводу.

Враховуючи надані докази, відсутність доказів причинного зв`язку між залиттям і шкодою, як і доказів прийняття позивачем заходів щодо складання відповідного акту, суд вважав, необґрунтованою вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, оскільки не підтверджено належними та допустимими доказами факту залиття квартири і завдання шкоди залиттям квартири позивача відповідачем. З огляду на встановлені судом обставини, районний суд вважав, що відсутні і правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації моральної шкоди, яка є похідною вимогою до вимоги про відшкодування матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення районного суду скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що факт залиття квартири позивача, а отже й факт завдання їй збитків, підтверджений документами, які містяться в матеріалах справи.

Натомість, суд першої інстанції не звернув уваги і не дав оцінки тому, що в матеріалах справи є висновок судового експерта, відповідно до якого матеріальна (майнова) шкода, яка завдана позивачу залиттям квартири складає 60 901 грн.

На думку позивача, твердження відповідача, про те, що у залитті квартири немає винної поведінки останнього є безпідставним та повністю спростовується висновком вказаної експертизи.

Зазначено, що головою ОСББ у будинку, в якому сталася вказана подія, є колишній чоловік позивача, з яким у неї неприязні стосунки, а тому у складенні акту про залиття квартири ОСОБА_1 було відмовлено.

При цьому, всі пошкодження квартири, внаслідок залиття, були сфотографовані позивачем та надані для проведення експертного дослідження.

Також зазначає, що судом не було вирішено питання про допит свідків, які були зазначені в позовній заяві.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з недоведеності факту завдання позивачу майнової шкоди ним та його вини в завданні шкоди.

Вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 статі 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Згідно зі ст.41 Конституції України, ст.ст.16,23,321,322,1166,1167,1192 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, право якої порушено, має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відшкодування пошкодженої речі. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Так, за змістом положень ч.3 ст.386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах 1,2 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Крім того, ст.ст.151,177,179 ЖК України та ст.322 ЦК України передбачений обов`язок громадян забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, зокрема, власник або користувач квартири повинен дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання, не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Згідно з положеннями ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини.

Отже, тягар утримання майна, тобто обов`язок здійснювати за свій рахунок поточний та капітальний ремонти квартири, лежить на власнику квартири і саме власник (користувач) житла зобов`язаний забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень квартири, при наявності несправностей вживати заходів щодо їх усунення.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені ст.1166 ЦК України, за якою майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди. Окрім того, акт завдання шкоди необхідно поділяти на такі складові елементи: а) протиправна поведінка; б) настання шкоди; в) причинний зв`язок між двома першими елементами; г) вина завдавача шкоди.

До того ж, перераховані підстави визнаються загальними, оскільки для виникнення відповідальності їх наявність вимагається в усіх випадках, якщо інше не встановлено законом.

Крім того особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. При цьому, в деліктних правовідносинах на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Також у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Позивач звертаючись до суду із позовом, вважала, що особою, винною у залитті її квартири, є відповідач ОСОБА_3 , що підтверджено матеріалами справи, зокрема висновком експерта від 09 січня 2025 року, а причиною цього залиття є технічна несправність сантехнічного обладнання у квартирі відповідача.

Для розгляду цивільного спору з питань відшкодування збитків, завданих внаслідок залиття має значення встановлення його причини, в тому числі місця аварії - місця пошкодження, виходу з ладу систем тепло - та/або гарячого, холодного водопостачання/водовідведення, що впливає на розмежування відповідальності виробника, виконавця та споживача житлово-комунальної послуги, правовідносини між якими, що виникають у процесі її створення, надання та споживання, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Також, слід заначити, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі №686/11256/16-ц).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору довічного утримання (догляду) від 26 жовтня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В., є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.11-12,13,14).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових правна нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідач ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 28 квітня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Каленик Ю.М., був власником квартири АДРЕСА_5 (а.с.109).

З пояснень позивача встановлено, що 13 травня 2022 року відбулось залиття належної позивачу квартири.

Факт пошкодження приміщень у квартирі позивача внаслідок її залиття підтверджується фотоматеріалами, які наявні в матеріалах справи.

Той факт, що залиття квартири ОСОБА_1 відбулося з вище розташованої квартири відповідача також підтвердила допитана судом апеляційної інстанції в якості свідка ОСОБА_6 , яка є сусідкою сторін та проживає в квартирі АДРЕСА_2 . Свідок пояснила, що коли приїхала позивач та вони потрапили до її квартири, то побачили, що залиття квартири відбувається з квартири поверхом вище, бо вода лилася прямо в приміщення зі стелі. В подальшому, коли вони потрапили до квартири відповідача, то побачили, що у ванній кімнаті з крану текла вода.

Відповідно до висновку експерта №115-278 від 09 січня 2025 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи по заяві громадянки ОСОБА_7 для подальшого подання до суду №115-278, складеного судовим експертом РТПП Миколаївської області Шапошниковою Е.О., при візуально-інструментальному обстежені у приміщеннях квартири АДРЕСА_1 , а саме в коридорі, кімнаті, кухні, санвузлі спостерігаються дефекти, які утворилися на поверхні стель та стін, і відносяться до тих дефектів конструктивних елементів, які могли утворитися в результаті їх залиття.

Також, з вищевказаного висновку експерта вбачається, що матеріальна (майнова) шкода, яка завдана власнику приміщень квартири АДРЕСА_1 , внаслідок залиття та утворення пошкоджень, які наявні на елементах покриттів даних приміщень, згідно з результатами проведеного візуального-інструментального обстеження даних, які містяться в наданих на дослідження документах, станом на момент проведення експертного дослідження складає 60 901 грн. (а.с.15-59).

ОСОБА_8 сплачено вартість експертного дослідження, яка становила 14 400 грн., що підтверджується договором №246 про надання послуги від 12 грудня 2024 року, рахунком на оплату №115-0278 від 12 грудня 2024 року, квитанцією до платіжної інструкції №0.0.40.73852972.1 від 12 грудня 2024 року (а.с.62,63).

Отже, з наданих до справи документів, встановити наявну причину залиття квартири позивача не надається можливим, в зв`язку з відсутністю доступу до квартири відповідача для дослідження інженерних комунікацій, але наявність локального розташування дефектів, які виникли у квартирі та зазначені експертом під час огляду квартири, свідчать про факт спричинення позивачу шкоди внаслідок залиття її квартири водою, що потрапила з квартири відповідача. Вказане також підтверджено належним та достатніми доказами: фотознімками пошкоджень квартири, поясненнями свідка та висновком будівельно-технічної експертизи від 09 січня 2025 року, а відповідачем не спростовано відсутність його вини в заподіянні шкоди позивачу у зв`язку із неналежним утриманням сантехнічного обладнання, внаслідок чого мало місце залиття квартири поверхом нижче.

Вказані обставини є підставою для задоволення позовних вимог в частині відшкодування спричиненої залиттям квартири шкоди.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити цю вимогу частково, стягнувши 48 830 грн. грн. без урахування податку на додану вартість оскільки доказів про виконання ремонтних робіт матеріали справи не містять.

Також, оскільки квартира позивача пошкоджена з вини відповідача, який у добровільному порядку вирішити питання відшкодування шкоди відмовився, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди.

При цьому, колегія суддів виходить із доведеності вимог позивача щодо спричинення моральної шкоди внаслідок залиття належної їй на праві власності квартири, яка пов`язана з розладом нормального життя позивача, нервовою напругою та переживаннями, пов`язаними з необхідністю проведення відновлюваного ремонту квартири, неможливістю врегулювання питання мирним шляхом з відповідачем, необхідністю зверненням до суду за захистом порушених прав.

При визначенні розміру моральної шкоди, враховуючи конкретні обставини справи, поведінку відповідача, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає доцільним відшкодування даної шкоди в розмірі 1 000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду на підставі положень ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

За правилами п.п.«в» п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалення рішення на користь позивача є підставою (ст.141 ЦПК України) для відшкодування позивачу понесених судових витрат за рахунок відповідача.

Отже, у зв`язку з частковим задоволення позову та апеляційної скарги (61.59%) позивачу слід відшкодувати витрати понесені в обох інстанціях в загальному розмірі 10 733 грн. 40 коп. (9 614 грн. 93 коп. (1 5611 грн. 20 коп. х 61.59%/100) судові витрати в суді першої інстанції) + 1 118 грн. 47 коп. (1 816 грн. х61.59%/100) судові витрати в апеляційній інстанції).

Керуючись ст.ст.367,374,376,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 08 липня 2025 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 48 830 (сорок вісім тисяч вісімсот тридцять) грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 000 (одна тисяча) грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 10 733 (десять тисяч сімсот тридцять три) грн. 40 коп. судових витрат в обох інстанціях.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: В.В. Коломієць

Н.В. Самчишина

Повний текст судового рішення

складено 03 листопада 2025 року