Справа № 154/3446/15 Головуючий у 1 інстанції: Лященко О. В.
Провадження № 22-ц/802/867/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Трикош Н. І.,

представника відповідача ОСОБА_1 Стретович І. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01 червня 2016 року

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 11 вересня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 18 000 доларів США, який він зобов`язався повернути у повному обсязі не пізніше 10 вересня 2014 року та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,40% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору.

Позивач зазначав, що між ним та відповідачем ОСОБА_1 27 квітня 2009 року укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, згідно з умовами якої змінено схему погашення кредиту на ануїтентну, встановлено ануїтентний платіж у розмірі 195 доларів США зі строком сплати 27 числа кожного місяця. Змінено кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 10 вересня 2024 року.

Для забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 11 вересня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір поруки № 0/1, а 27 квітня 2009 року договір про внесення змін № 1 до договору поруки № 0/1, згідно з умовами якого поручитель надала згоду забезпечувати змінене основне зобов`язання. Крім того, 11 вересня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_3 укладений договір поруки № /2, а 27 квітня 2009 року договір про внесення змін № 1 до договору поруки № 0/2, згідно з умовами якого поручитель надала згоду забезпечувати змінене основне зобов`язання.

Відповідно до умов зазначених договорів поруки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язалися перед банком відповідати у повному обсязі за виконання відповідачем ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору № 0 від 11 вересня 2007 року.

Позивач також вказував, що відповідач ОСОБА_1 неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, платежів для погашення кредиту з грудня 2014 року не здійснював і у зв`язку з цим у нього станом на 05 жовтня 2015 року перед банком утворилася заборгованість у розмірі 12 747,62 доларів США, з яких: 11 578,56 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість з грудня 2014 року 655 доларів США; 1 169,06 доларів США - заборгованість за процентами. Також за несвоєчасне погашення кредиту та процентів банком нарахована відповідачу ОСОБА_1 пеня, розмір якої станом на 05 жовтня 2015 року становить 6 201 грн 93 коп., з яких: 2 748 грн 76 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту; 3 453 грн 17 коп. - пеня за прострочення сплати процентів.

Ураховуючи наведене, ПАТ «УкрСиббанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 окремо із кожним із поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором №0 від 11 вересня 2007 року у розмірі 12 747,62 доларів США, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та відсотками у розмірі 6 201 грн 93 коп., а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору.

Заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 грудня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 11 вересня 2007 року у розмірі 12 747,62 доларів США, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та відсотками у розмірі 6 201 грн 93 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 11 вересня 2007 року у розмірі 12 747,62 доларів США, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та відсотками у розмірі 6201 грн 93 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 14 квітня 2016 року заяву відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 11 грудня 2015 року задоволено, рішення суду скасовано та призначено справу до судового розгляду.

Повторним заочним рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01 червня 2016 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 11 вересня 2007 року у розмірі 12 747,62 доларів США, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та відсотками у розмірі 6 201 грн 93 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 11 вересня 2007 року у розмірі 12 747,62 доларів США, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та відсотками у розмірі 6 201 грн 93 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові ПАТ «УкрСиббанк».

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову у цій справі. Вважає, що суд ухвалив незаконне рішення, оскільки жодного повідомлення до суду він та будь-хто з членів його сім`ї не отримували та ніхто про судові засідання не був проінформований. Зазначав, що банк не мав права кредитування в іноземній валюті, а до матеріалів справи були додані сфальшовані документи не з його підписами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» Гладиш Я. М., посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначала, що позивач ОСОБА_1 був обізнаний про існування оскаржуваного рішення суду, оскільки на його виконання було здійснено ряд виконавчих дій про які він не міг не знати, а тому об`єктивно мав можливість вчасно подати апеляційну скаргу. Натомість скаржник порушив річний преклюзивний (присічний) строк на апеляційне оскарження, передбачений ч. 2 ст. 358 ЦПК України, ним не дотримано засад розумності процесуальних строків, принципу правової визначеності. При вирішенні спору судом також було встановлено наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями та встановивши ці обставини, суд обґрунтовано стягнув заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки саме вона надавалася за цим договором.

Представник позивача ПАТ «УкрСиббанк», а також відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. Про причини неявки апеляційний суд не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності зазначених учасників справи згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 28 жовтня 2025 року провадження у цій справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 закрито.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 вересня 2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого позичальнику був наданий кредит у розмірі 18 000 доларів США, який він зобов`язався повернути у повному обсязі не пізніше 10 вересня 2014 року та сплачувати протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,40% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору.

27 квітня 2009 року між банком та відповідачем ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, згідно з умовами якої змінено схему погашення кредиту на ануїтентну, встановлено ануїтентний платіж у розмірі 195 доларів США зі строком сплати 27 числа кожного місяця. Змінено кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 10 вересня 2024 року.

З метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором 11 вересня 2007 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладений договір поруки № 0/1, а також 27 квітня 2009 року договір про внесення змін № 1 до вказаного договору поруки, згідно з умовами якого відповідач ОСОБА_2 , як поручитель, зобов`язалася в повному обсязі відповідати за виконання відповідачем ОСОБА_1 усіх зобов`язань перед позивачем.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 05 жовтня 2015 року заборгованість відповідача ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом становить 12 747,62 доларів США, з яких: 11 578,56 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість з грудня 2014 року 655 доларів США; 1 169,06 доларів США - заборгованість за процентами. Заборгованість відповідача ОСОБА_1 по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 05 жовтня 2015 року становить 6 201 грн 93 коп., з яких: 2 748 грн 76 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту; 3 453 грн 17 коп. - пеня за прострочення сплати процентів.

Задовольняючи позов ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі у справі, зокрема ОСОБА_1 , були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Однак, як встановлено судом апеляційної інстанції, суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 , оскільки він судову повістку про виклик в судове засідання на 01 червня 2016 року (а.с.139, т. 1) не отримував, що свідчить про те, що останній не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду цієї справи відповідно до вимог статей 128, 130 ЦПК України і цієї підставою відповідач в тому числі обґрунтовував свою апеляційну скаргу.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Отже, неповідомлення судом першої інстанції відповідача ОСОБА_1 належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи не давало суду передбачених законом підстав для ухвалення рішення у цій справі, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового судового рішення.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами або законом про банки і банківську діяльність.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 553, частин 1 та 2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частинами 1, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 4.1. кредитного договору передбачено, що за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, позичальник сплачує банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У справі, яка переглядається, апеляційним судом встановлено, що всупереч умовам кредитного договору відповідач ОСОБА_1 не здійснював платежів для погашення кредиту з грудня 2014 року, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання. 04 серпня 2015 року банком були направлені відповідачам вимоги про погашення кредитної заборгованості, однак станом на 05 жовтня 2015 року вимоги банку залишені без задоволення (а.с.26-33, т. 1).

Згідно з наданою банком довідкою-розрахунком у відповідача ОСОБА_1 станом на 05 жовтня 2015 року через неналежне виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11 вересня 2007 року утворилася заборгованість у розмірі 12 747,62 доларів США, з яких: 11 578,56 доларів США - кредитна заборгованість, в тому числі прострочена заборгованість з грудня 2014 року 655 доларів США; 1 169,06 доларів США - заборгованість за процентами. З цього розрахунку також вбачається, що до грудня 2014 року відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання виконував, сплачуючи як тіло кредиту, так і нараховані відсотки, що свідчить про визнання ним існування кредитних зобов`язань перед банком. Крім того, за порушення відповідачем термінів повернення кредиту та процентів за кредит банком згідно з умовами кредитного договору нарахована пеня, розмір якої станом на 05 жовтня 2015 року становить 6 201 грн 93 коп., з яких: 2 748 грн 76 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту; 3 453 грн 17 коп. - пеня за прострочення сплати процентів. Разом з тим, відповідач не подав контррозрахунку заборгованості чи доказів її відсутності, а також апеляційна скарга не містить доводів щодо оспорювання розрахунку заборгованості, наданого банком.

Зважаючи на ті обставини, що відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед банком за кредитним договором належним чином не виконав, як і не виконала своїх зобов`язань відповідач ОСОБА_2 , яка згідно з умовами договору поруки № 0/1 та договору про внесення змін № 1 від 27 квітня 2009 року до вказаного договору поруки, поручилася за виконання позичальником кредитних зобов`язань, і є солідарним боржником, а також докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, розмір якої останнім не спростовано, тому колегія суддів доходить висновку, що позов підлягає задоволенню і з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» належить стягнути у солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № 0 від 11 вересня 2007 року станом на 05 жовтня 2015 року у розмірі 12 747,62 доларів США, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та відсотками у розмірі 6 201 грн 93 коп.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що банк не мав права видавати кредит в іноземній валюті колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно з ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. При цьому в матеріалах справи містяться ліцензія № 75 від 24 грудня 2001 року та дозвіл № 75-2 від 19 листопада 2002 року, які НБУ видано АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк»), що підтверджує право банку здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Крім того, безпідставними також є посилання відповідача про те, що до матеріалів справи банком були додані сфальшовані документи не з його підписами, оскільки вони не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, рішення суду першої інстанції у цій справі з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову банку. Зважаючи на наведене, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд цій справі оскаржуване рішення суду скасовує та ухвалює нове судове рішення, тому відповідно до наведених положень ЦПК України суд змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із повним задоволенням позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк», на його користь з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до ст. 141 ЦПК України належить стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 4 136 грн 72 коп. по 2 068 грн 36 коп. з кожного відповідача. У зв`язку з цим понесені відповідачем ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у даному випадку відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 01 червня 2016 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 11 вересня 2007 року у розмірі 12 747 (дванадцять тисяч сімсот сорок сім) доларів 62 (шістдесят два) центи США, а також пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та відсотками у розмірі 6 201 (шість тисяч двісті одна) гривня 93 (дев`яносто три) копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 4 136 (чотири тисячі сто тридцять шість) гривень 72 (сімдесят дві) копійки по 2 068 (дві тисячі шістдесят вісім) гривень 36 (тридцять шість) копійок з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: