справа № 381/1358/25 головуючий у суді І інстанції Анапріюк С.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент Банк» поданою представником Омельченком Євгеном Володимировичем на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року представник АТ «Акцент-Банк» - Шкапенко О.В. звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просив суд:

стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ70 від 29 жовтня 2020 року у розмірі 12 474,74 грн станом на 17 березня 2025 року, яка складається з наступного: 10 300,94 грн - заборгованість за кредитом; 2 173,80 грн - заборгованість по відсоткам; а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківський послуг у АТ «А-БАНК» з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг а А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. Відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту 15 000,00 грн на рахунок строком повернення до 18 листопада 2022 року, терміном 25 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 50,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

Відповідач підтвердила свою згоду про те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Всі основні умови кредитування доведені відповідачці, про що свідчить її підпис у паспорті споживчого кредиту за програмою «Швидка готівка».

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надавши кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов Договору.

Проте, відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка з урахуванням усіх складових боргу, станом на 17 березня 2025 року становить 12 474,74 грн, яка складається з наступного: 10 300,94 грн - заборгованість за кредитом; 2 173,80 грн - заборгованість по відсоткам.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2025 року відмовлено у задоволенні позову АТ «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погодившись із таким рішенням суду, представник акціонерного товариства «Акцент-Банк» - адвокат Омельченко Євген Володимирович 28 та 29 липня 2025 року через систему Електронний суд та засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційні скарги, визнані судом одним процесуальним документом, у яких, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Підтримавши доводи позовної заяви, апелянт вказав на хибність висновків суду першої інстанції та неправильну оцінку наявним у справі доказам.

Зазначає, що відповідачка в Анкеті-Заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку підтвердила під розпис факт ознайомлення з Умовами і Правилами надання банківських послуг та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку.

Відповідно до розрахунку заборгованості, боржник користувалася кредитом, значить ознайомилася з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодилася з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

В даному ж випадку до матеріалів справи додано не тільки тарифи із сайту Банку, а Паспорт споживчого кредиту за програмою «Швидка готівка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого.

Паспорт продукту підписано боржником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Щодо сумнівів суду відносно розрахунку заборгованості, то вони є необґрунтованими, оскільки на підтвердження правильності розрахунку Банк надавав банківську виписку, яка повністю відповідає вимогам положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», містить усі необхідні реквізити та є належним і допустимим доказом. Також виписка по рахункам і розрахунок заборгованості свідчить про тривале виконання зобов`язань за кредитним договором позичальником та активне користування кредитом, що вчергове підтверджує отримання позичальником кредиту та наявну заборгованість.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент Банк» поданою представником Омельченком Євгеном Володимировичем на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвала про відкриття апеляційного провадження надіслана за адресою реєстрації ОСОБА_1 , однак рекомендоване поштове повідомлення повернулося на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу позивача на адресу апеляційного суду не надходив.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 вересня 2025 року призначено розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України, в редакції на час надходження апеляційної скарги, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що представник позивача надав суду копію Анкети-заяви про приєднання відповідача до Умов і Правил надання банківських послуг у А-Банку від 16 липня 2018 року.

Відповідно до копії Анкети-заяви про приєднання відповідача до Умов і Правил надання банківських послуг у А-Банку від 16 липня 2018 року ОСОБА_1 виявила бажання отримувати послуги АТ «Акцент-Банк». В Анкеті-заяві зазначені анкетні дані особи та посилання на те, що дана заява разом із Умовам та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, разом складають договір про надання банківських послуг. Примірник договору про надання банківських послуг згодний отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua.

Паперова копія електронного паспорту споживчого кредиту за програмою «Швидка готівка», що додана до позовної заяви, містить інформацію про основні умови кредитування, інформацію щодо суми ліміту кредиту, спосіб та строки надання кредиту, процентна ставка відсотків річних, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом, порядок повернення кредиту, строк кредитування 24 місяці, дата підписання 29 жовтня 2020 року.

Відповідно до заяви клієнта №АВН0СТ70 від 29 жовтня 2020 року, ОСОБА_2 виявила бажання отримати беззалоговий кредит на придбання товару/ здійснення платежу/ оплату послуг; сума кредиту 15 000,00 грн, строк кредиту - 24 міс., процентна ставка - 50%, номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту 313784. Рахунок для внесення платежів UA1823668. У Заяві ОСОБА_1 зазначила, що діє на підставі особистого волевиявлення, просила надати в А-Банку кредит за послугою «Швидка готівка» на умовах, зазначених вище. Також ОСОБА_1 погодилася, що ця Заява разом з Умовам і Правилами обслуговування фізичних осіб в «А-Банк» при наданні банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту, становлять кредитний договір. Підписанням цієї заяви підтвердила, що ознайомлена з Умовам і Правилами обслуговування фізичних осіб в «А-Банк» при наданні банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту (згідно вимог діючого законодавства) та отримала їх примірник, вони їй зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення.

Заява підписана 29 жовтня 2020 року об 11:53 ОСОБА_1 простим електронним підписом за ідентифікатором НОМЕР_1 .

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №АВН0СТ70 від 29 жовтня 2020 року, укладеним між АТ «АКЦЕНТ-БАНК» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 17 березня 2025 року загальний залишок заборгованості становить 12 474,74 грн та складається з: заборгованості за тілом кредиту (прострочений) - 10 300,94 грн; загальний залишок заборгованості за процентами - 2 173,80 грн.

Відповідно до меморіального ордеру №TR.15604295.18197.1121 від 29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 перерахувала отримувачу Онлайн кеш-кредит 15 000,00 грн (призначення платежу: видача кредиту згідно договору №АВН0СТ70 від 29 жовтня 2020 року).

Відповідно до виписки по кредиту від 17 березня 2025 року, інформація по кредиту АВН0СТ70 за період з 29 жовтня 2020 року по 16 березня 2025 року, заборгованість ОСОБА_1 становить 12 474,74 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з недоведеності належними та допустимими доказами позовних вимог, оскільки надані позивачем документи не підтверджують факт отримання відповідачем коштів на підставі анкети-заяви та наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі, який зазначає банк. До позовної заяви позивач не надав Умови та Правила надання банківських послуг, з якими ознайомлено відповідача до підписання заяви. Також суд встановив, що надані до позовної заяви документи не доводять належність (відкриття на ім`я відповідача) рахунку, на який за твердженням позивача перераховано кредитні кошти. На підтвердження обставини надання відповідачу кредитних коштів позивач подав разом з позовом меморіальний ордер №TR.15604295.18197.1121 від 29 жовтня 2020 року, де в графі «платник» зазначено відповідача ОСОБА_1 , в графі «отримувач» - Онлайн кєш-кредит. Вказана обставина свідчить про те, що цей меморіальний ордер не свідчить про надання відповідачу кредитних коштів у спірних правовідносинах, а навпаки засвідчує обставину перерахування коштів відповідачем на користь позивача у розмірі 15000,00 грн. Крім цього, надана позивачем Виписка по кредиту містить відомості виключно про нарахування, здійснені банком, та інформацію щодо заборгованості. У ній відсутня інформація про здійснення чи не здійснення відповідачем сплати коштів на виконання умов цього договору, а також не містить відомості стосовно того чи користувався він наданими у кредит коштами. Розрахунок заборгованості складений особисто позивачем, у зв`язку з чим суд оцінив його як твердження позивача, яке підлягає доказуванню на загальних підставах. Водночас відомості наданого позивачем Розрахунку заборгованості та Виписки по кредиту містять суперечливі відомості щодо вказаних судом обставин стосовно надання відповідачу суми кредиту в зазначеному позивачем розмірі, а також щодо розміру такої заборгованості на початковому періоді існування правовідносин між учасниками справи. Також Розрахунок заборгованості містить інформацію про часткове погашення відповідачем суми кредиту, натомість у Виписці по кредиту ці відомості відсутні.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства України.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Виходячи зі змісту цієї норми права, істотними умовами кредитного договору є предмет, сума, строк повернення та проценти за користування кредитним коштами.

Положеннями частини першої статті 638 ЦК України визначено, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За своєю правовою природою кредитний договір може бути публічним договором (ст. 633 ЦК України), договором приєднання (ст. 634 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Наявними у матеріалах доказами підтверджується, що 29 жовтня 2020 року ОСОБА_1 простим електронним підписом підписала заяву клієнта №АВН0СТ70 та погодилася з тим, що вказана заява разом з Умовами і правилами обслуговування фізичних осіб в АТ «Акцент-Банк» при наданні банківських послуг, Таблицею обчислення вартості кредиту, Паспортом споживчого кредиту становить кредитний договір.

Вказана заява містить основі умови кредитування: суму кредиту 15 000,00 грн; строк кредиту 24 місяці; процентну ставку фіксовану 50 % на рік; номер платіжної картки, що є доступом до поточного рахунку, на який зараховується сума кредиту - 313784; рахунок для внесення платежів UA1823668.

Таким чином, на час укладення кредитного договору позивачем та відповідачкою було погоджено його умови, у тому числі і щодо стягнення відсотків за кредитним договором.

Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

При цьому колегія суддів приймає до уваги вимоги процесуального закону, який покладає тягар доказування на сторони, що забезпечуватиме реалізацію принципу змагальності у судовому процесі. Реалізація такого принципу здійснюється через стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Застосування такого підходу оцінки доказів відповідає позиції Верховного Суду у справах №910/18036/17 від 02 жовтня 2018 року, №917/1307/18 від 23 жовтня 2019 року.

У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами позивачем підтверджені факти укладання кредитного договору між сторонами у передбаченій законом формі, виконання позивачем умов договору щодо надання відповідачці кредитних коштів у користування та невиконання останньою зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами/комісією за користування кредитними коштами.

Посилання суду першої інстанції на недоведеність факту отримання позичальником кредитних коштів не може вважатись обґрунтованим у розумінні положень статей 6, 627-629, 1054 ЦК України, оскільки не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

Виникнення заборгованості по боргових зобов`язаннях та їх розмір станом 17 березня 2025 року підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по кредитному договору, окрім того матеріали справи не містять доказів на спростування відображеної у розрахунку заборгованості відповідача перед банком.

Зважаючи на викладені вище обставини справи та норми закону, колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок заборгованості у сукупності з випискою є належними та допустимими засобами доказування у цій справі та в сукупності з іншими доказами свідчить про отримання відповідачкою кредитних коштів. При цьому ОСОБА_1 не спростовано факт наявності та розміру заборгованості, хоча це є її процесуальним обов`язком.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що застосування норм права, оцінка доказів є прерогативою суду. В цій категорії справ розмір кредитної заборгованості має визначатися відповідно до наданих доказів, вимог закону та умов договору, а не лише виключно випискою з особового рахунка позичальника. При цьому суд зобов`язаний при наявності кредитної заборгованості стягнути ту суму, яка є для суду доведеною, а не взагалі відмовляти у позові.

У цій справі позивачем доведено на підставі належних доказів волевиявлення сторін на укладення правочину, зокрема погодження банком заявки позичальника на його укладення, отримання відповідачем банківських кредитних карток, їх активацію, користування кредитним лімітом, а отже наявність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту, розмір якої згідно розрахунку не було спростовано відповідачем.

За таких обставин, висновки районного суду про недоведеність суми боргу є помилковими, оскільки обов`язок доказування - це міра належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, а не суду. Тоді як пасивна поведінка позичальника, обізнаного із умовами кредитування та його часткове виконання, не може бути підставою для звільнення від виконання зобов`язання та повернення боргу за тілом кредиту.

Судом апеляційної інстанції було належним чином перевірено розрахунок заборгованості та оцінено його в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, зокрема первинним документом - випискою по кредитному договору.

На думку колегії суддів, наданий банком розрахунок заборгованості є належним та допустимим доказом в розумінні ст. ст. 77, 78 ЦПК України, а тому у суду першої інстанції не було обґрунтованих підстав не приймати такий розрахунок до уваги та відмовляти у стягненні тіла кредиту в цілому.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України (норми про договір позики застосовуються до кредитних правовідносин в силу частини другої статті 1054 ЦК України) позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з розрахунком заборгованості позичальника ОСОБА_1 , у останньої перед банком виникла заборгованість за кредитом з фактично отриманих та неповернутих коштів у розмірі 10 300,94 грн., а також 2 173,80 грн - заборгованість по відсоткам, розмір і порядок нарахування яких було погоджено сторонами під час укладення договору.

Враховуючи, що усі фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, колегія суддів дійшла висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання боржника повернути фактично отриману та неповернуту суму кредитних коштів у розмірі 12 474,74 грн, з яких: 10 300,94 грн - заборгованість за кредитом; 2 173,80 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанцій не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, зі ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» необхідно стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 грн та за подання апеляційної скарги 3 633,60 грн, а всього 6 056,00 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» подану представником - адвокатом Омельченком Євгеном Володимировичем - задовольнити.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2025 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, місцезнаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11) заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ70 від 29 жовтня 2020 року станом на 17 березня 2025 року у розмірі 12 474 (дванадцять тисяч чотириста сімдесят чотири гривні) 74 коп, з яких: 10 300,94 грн - заборгованість за тілом кредиту та 2 173,80 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами.

Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (, місцезнаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11) судовий збір за подання позовної заяви 2 422,40 грн та за подання апеляційної скарги 3 633,60 грн, а всього 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість гривень) 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова