Справа № 716/860/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2025 місто Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді Вайновської О.Є.,

секретаря судового засідання Гандзюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

12.05.2025 року ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №05407-06/2024 від 04.06.2024 року, за яким відповідачка отримала кредит в розмірі 8400,00 грн строком на 120 днів, за кредитним договором №79877341 від 12.04.2024 року, за яким відповідачка отримала кредит в розмірі 5500,00 грн строком на 30 днів, на умовах повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом.

В обґрунтування позову посилалося на те, що у зв`язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов`язань у ОСОБА_1 перед первісним кредитором виникла заборгованість за договором №05407-06/2024 від 04.06.2024 року в розмірі 25620,00 грн, за договором №79877341 від 12.04.2024 року в розмірі 14109,91 грн.

Відповідно до договорів факторингу ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло прав вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаними кредитними договорами, а отже просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №05407-06/2024 від 04.06.2024 року в розмірі 25620,00 грн, заборгованість за договором №79877341 від 12.04.2024 року в розмірі 14109,91 грн, вирішити питання про судові витрати.

Ухвалою судді від 14.05.2025 року відкрито провадження у справі, призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.

23.05.2025 надійшов відзив на позов, в якому заперечуючи проти позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №05407-06/2024 відповідачка зазначила, що 1) належними доказами не підтверджено перерахування ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 8400,00 грн від 04.06.2024; 2) що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, який підтверджує існування боргу; 3) що надані договори факторингу не свідчать про перехід до позивача прав стягувача за кредитним договором: договір не містить інформації про кредитні договори, за якими передається право вимоги, не містять даних про особу-боржника, відомостей щодо суми заборгованості та інші необхідні відомості для такого виду договорів. Договір факторингу є рамковим, в його тексті не визначено, які саме права вимоги передаються/відступаються на користь нового кредитора. Наданий документ під назвою «Витяг з Реєстру боржників від 21.10.2024 до договору факторингу №21102024 від 21.10.2024», не є за своєю суттю витягом, а є лише довідкою/листом, на якому Позивач надрукував певну інформацію. Крім того, позивач не надав жодного належного доказу на підтвердження факту здійснення оплати за відступлення права вимоги за кредитним договором №05407-06/2024 від 04.06.2024, що вказувало б на те, що відступлення права вимоги до позивача відбулося і він є належним позивачем. Заперечуючи проти позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №79877341 відповідачка зазначена, що 1) позивачем не підтверджено належними доказами перерахування коштів в розмірі 5500,00 грн на рахунки відповідачки; 2) що розрахунок заборгованості не є первинним бухгалтерським документом, що підтверджує існування заборгованості у вказаному у позовній заяві розмірі; 3) що документ під назвою «Витяг з Реєстру боржників №32 від 25.09.2024 за Договором факторингу №14/06/21 від 14.06.2021» не є витягом з реєстру боржників, а є лише довідкою надрукованою позивачем з певною ін6формацією. Договір не містить інформації про кредитні договори, за якими передається право вимоги, не містять даних про особу-боржника, відомостей щодо суми заборгованості та інші необхідні відомості для такого виду договорів. Договір факторингу є рамковим, в його тексті не визначено, які саме права вимоги передаються/відступаються на користь нового кредитора. Крім того, на момент укладення договору факторингу №14/06/21 в 2021 році ще не виникло зобов?язання між первісним кредитором та відповідачем, тобто за зобов?язанням, яке б він міг передати позивачу на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021. До того ж позивач не надав належних доказів на підтвердження факту здійснення оплати за відступлення права вимоги за кредитним договором №79877341 від 12.04.2024 на користь первісного кредитора - ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНТСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ», що вказувало б на те, що відступлення права вимоги до позивача відбулося і він є належним позивачем.

Крім цього, представник відповідача вказує, що положеннями п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв?язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов?язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об?єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об?єкта нерухомості, об?єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Відповідачка є дружиною військовослужбовця, який перебуває з 24.02.2025 по теперішній час на військовій службі за призовом під час мобілізації, на особливий період, а тому їй не мають нараховуватися проценти за користування кредитом, штрафні санкції.

З урахуванням викладеного просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідачка до судового засідання не з`явилася, свої інтереси довірила представляти адвокату Шелудько О.О..

Адвокат Шелудько О.О. в судове засідання не з`явилася, подала до суду додаткові пояснення в яких просила в задоволенні позову відмовити у зв`язку із його незаконністю та необгрунтованістю.

Дослідивши позовну заяву, додані до неї письмові докази, відзив, письмові пояснення представника відповідача суд приходить до наступного.

Щодо кредитного договору №05407-06/2024 від 04.06.2024 року.

Встановлено, що 04.06.2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №05407-06/2024, за яким відповідачка отримала кредит в розмірі 8400,00 грн в безготівковій формі на банківську картку строком на 120 днів з кінцевою датою повернення 01.10.2024, та зобов`язалася сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 1,50 % в день (п.п.1.1., 1.2., 1.4., 1.4.1., 1.5., 1.6); (а.с.7-9).

Договір №05407-06/2024 від 04.06.2024 року укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачкою електронним підписом НОМЕР_1 (а.с.9 зворот).

Згідно п.п.1.1. договору про споживчий кредит №05407-06/2024 від 04.06.2024 (далі Договір-1), ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом на визначених Договором-1 умовах.

Відповідно до п.1.4.1. Договору-1 проценти за користування кредитом становлять 1,50% в день та застосовуються в межах строку кредиту, вказаного в п.1.2. Договору-1 (а.с.7).

Відповідно до графіку платежів за Договором-1, вартість кредиту становить 23520,00 грн та складається з кредиту в розмірі 8400,00 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 15120,00 грн (а.с.10 зворот).

21.10.2024 року між ТОВ «Фінансова компанія «АВАНС КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №21102024, за яким перший відступив, а другий набув права вимоги за договорами, зазначеними в реєстрі боржників (а.с.15-18).

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 21.10.2024 до договору факторингу №21102024 позивач набув право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №05407-06/2024 від 04.06.2024 року на суму основного боргу в розмірі 8400,00 грн, проценти в розмірі 15120,00 грн, на суму заборгованості за штрафними санкціями в розмірі 2100,00 грн, що становить загальний розмір заборгованості 25620,00 грн (а.с.19).

ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» визначило розмір заборгованості ОСОБА_1 за Договором-1 в розмірі 25620,00 грн, яка складається: з заборгованості за кредитом в розмірі 8400,00 грн, процентів в розмірі 17720,00 грн (а.с.20-21).

Щодо кредитного договору №79877341 від 12.04.2024 року.

Встановлено, що 12.04.2024 року між ТОВ «1 Безпечне АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №20415-08/2024, за яким відповідачка отримала кредит в розмірі 5500,00 грн в безготівковій формі на банківську картку строком на 30 днів, з кінцевою датою повернення 11.05.2024 та зобов`язалася сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 1,00 % в день, 2,50% в день за понадстрокове користування кредитом, пеню в розмірі 2,70% в день (п.п.2.1, 2.2 (а.с.25-27).

Договір №79877341 від 12.04.2024 року укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачкою електронним підписом 78361 (а.с.28 зворот).

Згідно п.п.1 договору позики №79877341 від 12.04.2024 (далі Договір-2), ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом на визначених Договором-2 умовах.

Відповідно до п.2.2. Договору-2 проценти за користування кредитом становлять 1,00% в день та застосовуються в межах строку кредиту, вказаного в п.2.1., 2,70 % в день за понадстрокове користування кредитом (а.с.25).

Відповідно до графіку платежів за Договором-2, вартість кредиту становить 7150,00 та складається з кредиту в розмірі 5500,00 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 1650,00 грн (а.с.28).

Відповідно до розрахунку заборгованості за Договором-2, заборгованість відповідачки становить: за кредитом 4706,44 грн, за пенею 9403,47 грн (а.с.37).

14.06.2021 року між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено договір факторингу №14/06/21, за яким перший відступив, а другий набув права вимоги за договорами, зазначеними в реєстрі боржників (а.с.29-35).

Відповідно до витягу з реєстру боржників від 14.06.2021 до договору факторингу №14/06/21 набуло право вимоги до відповідачки ОСОБА_1 за кредитним договором №79877341 від 12.04.2024 року на суму основного боргу в розмірі 4706,44 грн, на суму заборгованості за пенею в розмірі 9403,47 грн, що становить загальний розмір заборгованості 14109,91 грн (а.с.36).

Відповідно до ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ч.1 ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором.

Частиною 1 ст.1055 ЦК України, визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною 1 ст.204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Встановлено, що оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Враховуючи вищевикладене, Договір-1, Договір-2 відповідають вимогам статті 11 Закону, оскільки відповідачка перед взяттям кредиту була повністю ознайомлена з умовами кредитного договору, саме до його підписання, адже Інформаційно-телекомунікаційна система побудована на тому, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору, клієнт не може перейти до наступного етапу безпосереднього підписання договору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, дослідженням письмових доказів встановлено, що 04.06.2024 року між ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №05407-06/2024, за яким відповідачка отримала кредит в розмірі 8400,00 грн в безготівковій формі на банківську картку строком на 120 днів з кінцевою датою повернення 01.10.2024, та зобов`язалася сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 1,50 % в день; 12.04.2024 року між ТОВ «1 Безпечне АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №20415-08/2024, за яким відповідачка отримала кредит в розмірі 5500,00 грн в безготівковій формі на банківську картку строком на 30 днів, з кінцевою датою повернення 11.05.2024 та зобов`язалася сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 1,00 % в день, 2,50% в день за понадстрокове користування кредитом, пеню в розмірі 2,70% в день, на умовах повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом.

При цьому, перед укладенням вищевказаних договорів товариство здійснило ідентифікацію та верифікацію ОСОБА_1 за допомогою отримання ідентифікаційних даних та фінансового номера телефону, а ОСОБА_1 підтвердила умови отримання кредиту, після чого позивач надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка використала для підтвердження підписання Договору-1, Договору-2.

Договір-1, Договір-2, графіки платежів та паспорти споживчого кредиту підписані електронним підписом W362, 78361 відповідно.

Без здійснення вказаних дій відповідачем кредитний договір не був би укладений сторонами, а тому цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості до Договору-1, відповідачка заборгувала 25620,00 грн, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 8400,00 грн, заборгованість за процентами 17220,00 грн (а.с.20-21).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості до Договору-2, відповідачка заборгувала 14109,91,10 грн, з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 4706,44 грн, заборгованість за пенею 9403,47 грн (а.с.37).

Контррозрахунку відповідачка не надала.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідачки ОСОБА_1 за кредитом за Договором-1 в розмірі 8400,00 грн, за Договором-2 в розмірі 4706,44 грн, є доведеною та такою, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

В своєму відзиві представник відповідачки адвокат Шелудько О.О. посилається на той факт, що маска картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі IPay.ua (а.с.14) не є належним доказом підтвердження факту надання позивачем і відповідно отримання відповідачкою грошових коштів по кредитному договору №05407-06/2024 від 04.06.2024. Такі твердження суд спростовує наступним.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме: надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 752/17604/15-ц.

Відповідно до частини 1 статті 13 Закону № 675-VIII розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні послуги», «;Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України, що регулює надання платіжних послуг.

Згідно з частиною 3 статті 13 Закону № 675-VIII продавець (виконавець, постачальник), надавач платіжних послуг, оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала плату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів, із зазначенням дати здійснення розрахунку.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року (справа №372/223/17) міститься правовий висновок, згідно з яким факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.

Відповідно до пункту 10 Постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року №113, передбачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ НОМЕР (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

Як вбачається з умов кредитного договору №05407-06/2024 від 04.06.2024, зокрема п.1.1 кредитор надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності та поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-75ХХ-ХХХХ-5286 (а.с.7).

Зі змісту квитанції вбачається, що видача коштів за кредитним договором №05407-06/2024 від 04.06.2024 здійснювалася за допомогою системи LiqPay (ID платежу ), дата та час операції 04.06.2024 року 16:55, платіжна картка НОМЕР_3 , сума 8400,00 грн.

Крім того, на виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було надано докази, що на імя ОСОБА_1 у банку було відкрито карткові рахунки, зокрема, НОМЕР_4 , на яку здійснено переказ 04.06.2024 в розмірі 8400,0 грн.

В свою чергу відповідачкою не спростовано, що банківська картка з відповідним номером, на яку переведено кредитні кошти у визначеній сумі, їй не належить, а тому суд вважає, що позивачем доведено факт переказу (надання) кредитних коштів відповідачці.

Факт користування кредитним коштами в розмірі 8400,00 грн підтверджено випискою по рахунку згідно якої 04.06.2024 використано 2360,41 грн, 5000,00 грн, 985,00 грн, залишок 1,37 грн.

Щодо тверджень відповідачки стосовно недопустимості розрахунку заборгованості за кредитним договором №05407-06/2024 суд зазначає наступне.

Відповідно до позиції Верховного Суду, котра міститься у постанові Верховного Суду від 14 липня 2020 року по справі №367/4970/13-ц, заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник та його представник не надали до суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту у розмірі, визначеним кредитним договором так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника .

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 8 липня 2020 року по справі №464/4985/15-ц, твердження заявника про те, що позивач не надав належних доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором є неспроможними, оскільки в матеріалах справи, серед інших письмових доказів, наявний розширений розрахунок заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором, боржником не надано .

У позиції Верховного Суду, викладеній у постанові Верховного Суду від 2 липня 2020 року по справі №753/16745/15-ц, Верховним Судом було підтримано позицію суду апеляційної інстанції, про те що розрахунок заборгованості узгоджується зі змістом договору та є належним доказом.

Відповідачка у відзиві посилається на те, що будучи дружиною військовослужбовця має пільги щодо нарахування процентів за користування кредитним коштами.

Як вбачається з наданих відповідачкою документальних доказів відповідачка ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 від 06.10.2007 (а.с.80). ОСОБА_2 в свою чергу є діючим військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації з 24.02.2025 (а.с.79).

Відповідно до ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в останній редакції) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля».

Отже, зі змісту вказаної статті Закону дійсно випливає, що дружини військовослужбовців за призовом під час мобілізації, на особливий період на весь час їх призову проценти за користування кредитом не нараховуються.

Як зазначалося правовідносини за кредитним договорами виникли та закінчилися у 2024.

ОСОБА_1 набула ж статусу дружини військовослужбовця лише з 24.02.2025 року.

Суд звертає увагу, що у ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» йдеться саме про не нарахування процентів, а не про неможливість стягнення раніше нарахованих процентів за кредитними договорами.

Вищевказане свідчить про те, що проценти за кредитним договором №05407-06/2024 від 04.06.2024 в розмірі 15120,00 грн нараховані правомірно, оскільки пільг дружини військовослужбовця ОСОБА_1 вона набула з 24.02.2025, тоді як кредитний договір №05407-06/2024 від 04.06.2024 нею було укладено 04.06.2025 строком на 120 днів з кінцевою датою 01.10.2024.

Крім того, розмір нарахованих процентів в сумі 15120,00 грн відповідає визначеній умовами договору процентній ставці, строку договору (8400 (тіло)*1,5%(денна процентна ставка)*120 (строк користування кредитом у днях)=15120).

Отже, з відповідачки окрім тіла кредиту в розмірі 8400,00 грн підлягають сяьгнню проценти за коритування кредитом в розмірі 15120,00 грн за кредитним договором №05407-06/2024 від 04.06.2024.

Вимоги про стягнення процентів за користування кредитом за договором №79877341 від 12.04.2024 позивачем не заявлені.

Водночас, суд не погоджується з нарахуванням штрафних санкцій в розмірі 2100,00 грн за Договором-1, пені в розмірі 9403,47 грн за Договором-2 з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи викладене в позові в частині стягнення з відповідачки на користь позивача штрафних санкцій в розмірі 2100,00 грн за Договором-1, пені в розмірі 9403,47 грн за Договором-2 слід відмовити.

Щодо відступлення прав вимоги за кредитним договором, оплати договорів факторингу, як на викладені у відзиві підстави для відмови у позові, суд дійшов наступного висновку.

У відзиві представник відповідачки посилається на те, що позивач додав до позовної заяви договір факторингу №21102024 від 21.10.2024, укладений між ним та первісним кредитором. Водночас цей договір не містить інформації про кредитні договори, за якими передається право вимоги, не містять даних про особу-боржника, відомостей щодо суми заборгованості та інші необхідні відомості для такого виду договорів. Договір факторингу є рамковим, в його тексті не визначено, які саме права вимоги передаються/відступаються на користь нового кредитора.

З матеріалів справи вбачається, що право вимоги щодо боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №05407-06/2024 від 04.06.2024 на підставі договору факторингу №21102024 від 21.10.2024 перейшло від первісного кредитора ТОВ «АВАНС КРЕДИТ» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ».

Пунктом 1.1. Розділу 1 (ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ) Договору факторингу №21102024 передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені увідповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Предметом Договору факторингу №21102024 від 21.10.2024 року, є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.1. Договору факторингу №21102024 від 21.10.2024 визначено, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.

Згідно п. 1.2. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в момент підписання Сторонами Акту прийому передачі відповідного Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.

Відповідно до Витягу з реєстру боржників №32 від 14.06.2021 року до Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» отримало право вимоги до відповідачки на загальну суму 14109,91 грн, що підтверджується копією витягу з реєстру боржників (а.с.36).

Таким чином, договір №14/06/21 від 14.06.2021 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а отже його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.

Тобто, право вимоги за кредитним договором №05407-06/2024 від 04.06.2024 року перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» - 14.06.2021 року, відповідно до підписання Сторонами реєстру прав вимоги №32.

14.06.2021 ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали Договір Факторингу №14/06/2021.

Відповідно до п.1.1. за цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Ціна Продажу - сума грошових коштів, що сплачується Фактором Клієнту на умовах даного договору, розмір якої встановлюється згідно п.3.3 цього Договору.

Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової Вимоги до Боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно з Додатком №1 є невід`ємною частиною Договору (п.1.1.).

Згідно п.1.2 Договору перехід від Клієнта до Фактора (Позивач) Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком №2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги.

Додатковою угодою №2 від 28.07.2021 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 внесено зміни до п.1.3 Договору факторингу в частині зобов`язання клієнта протягом 10 днів з дня відступлення права вимоги повідомити боржникові про відступлення права вимоги та про передачу персональних даних Фактору тощо…

Додатковою угодою №7 від 13.06.2022 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 внесено зміни до п.9.1. Договору факторингу в частині укладенності та набрання чинності договором факторингу, а саме з моменту його підписання, скріплення печатками та дійсності договору потягом 12 місяців з дня набрання чинності але до повного виконання.

Додатковою угодою №37 від 25.09.2024 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 визначено загальну суму прав Вимоги, що відступаються згідно з реєстром боржників №31, №32 в процентному співвідношенні від суми боргу.

25.09.2024 Фактор та Клієнт уклали акт прийому-передачі реєстру боржників №32, що на виконання п.1.2 Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників №32 від 25.09.2024.

Акт прийому-передачі Реєстру Боржників №32 від 25.09.2024 підписаний сторонами та скріплений їх печатками.

Згідно з витягом з реєстру боржників №32 до договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, до позивача перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики №79877341 на основну суму боргу в розмірі 4706,44 грн, за пенею 9403,47 грн.

Разом з тим, на момент укладення Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, грошові зобов`язання ОСОБА_1 за договором кредиту від 12.04.2024 року №79877341 ще не існували, а відтак, і не могли відступатися права кредитора за цим договором.

Оскільки на момент укладення Договору факторингу ще не виникло зобов`язання між ТОВ «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» та ОСОБА_1 то у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» на підставі Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року з подальшим укладенням й додаткових угод.

Отже, враховуючи, що у відповідності до п.1.2. Договору №79877341 від 12.04.2024 строк дії цього Договору обчислюється з моменту його підписання сторонами, тобто електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, то даним правом відступати право вимоги до позичальника кредитодавець наділений саме з часу укладання договору, тобто з 12.04.2024.

Права майбутньої вимоги на момент укладення договору має бути визначеною, тоді як жодної визначеної вимоги у ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» щодо 14.06.2021 року на момент укладення Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року й подальших додаткових угод до нього не існувало та сторони не могли передбачити, що 12.04.2024 року, ТОВ ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладе спірний кредитний договір з відповідачкою.

Крім того, на час укладення договору відступлення права вимоги №14/06/21 від 14.06.2021 року, як і в додаткових угодах до вказаного договору, сторонами не досягнуто згоди щодо переходу прав грошової вимоги, яка виникне у майбутньому.

Частинами 1 та 2 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

Відповідно до статей 1080, 1084 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов`язань або відповідальності перед боржником у зв`язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги. Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.

Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» набуло права грошової вимоги до відповідачки за договором Договором №05407-06/2024 від 04.06.2024 року в розмірі 23520,00 грн, з яких заборгованість за кредитом 8400,00 грн, заборгованість по процентах 15120,00 грн.

Водночас, не доведено позивачем що нього перейшли права вимоги за Договором №79877341 від 12.04.2024 року в розмірі 4706,44 грн, з яких заборгованість за кредитом 4706,44 грн.

За таких обставин, позов ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню на загальну суму 23520,00 грн (59,20% від заявленої ціни позову).

В решті позову ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити за необґрунтованістю.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з положень частин 1 та 3 (пункт 1) ст.133 та частин 1-3 ст.137 ЦПК України, згідно яких судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема, витрати пов`язані з витребуванням доказів.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При звернені до суду з позовом ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» сплатило судовий збір в розмірі 3028,00 грн, які просило стягнути із відповідачки. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 59,20% від заявленої суми позовних вимог, то частковому стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає і судовий збір, а саме в розмірі 1792,58 грн.

Керуючись ст.ст.204, 207, 512, 514, 634, 638, 1048, 1049,1054, 1055, 1077, 1078, 1080,108 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76, 77, 81, 89, 141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», , 01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, 30, рахунок № НОМЕР_7 в АТ «ТАСкомбанк», заборгованість за кредитним договором №05407-06/2024 від 04.06.2024 року в розмірі 23520 (двадцять три тисячі п`ятсот двадцять) гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», 01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, 30, рахунок № НОМЕР_7 в АТ «ТАСкомбанк», витрати по сплаті судового збору в розмірі 1792 (одну тисячу сімсот дев`яносто дві) гривні 58 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Є. Вайновська