Справа № 196/315/25
№ провадження 2/196/254/2025
23 жовтня 2025 року с-ще Царичанка
Царичанський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді: Костюкова Д.Г.,
за участі секретаря судового засідання: Дорошенко В.В.,
представника позивача: адвоката Вороновської О.В.,
представника відповідача
ОСОБА_1 : адвоката Волинець Т.В.,
представника відповідача
ОСОБА_2 : адвоката Курячого А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в с-щі Царичанка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування арешту майна,-
Ухвалою судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2025 року Костюкова Д.Г. цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування арешту майна прийнято до свого провадження та вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу до розгляду по суті (а.с.66).
Представник позивача ОСОБА_3 - адвокат Вороновська О.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та прохала їх задовольнити, з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідачки ОСОБА_2 - адвокат Курячий А.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у їх задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Також, зазначив, що ухвалою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2025р. по справі № 175/4170/14-ц? ? поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа №2-175/4170/14-ц, виданого Дніпровським районним судом Дніпропетровської області від 25.06.2025 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики від 03 липня 2014 року у розмірі 71 600 доларів США, до виконання. Зазначене підтверджує відсутність наміру з боку ОСОБА_1 виконувати рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року в добровільному порядку, що, в свою чергу, вказує на передчасність вимоги про скасування арешту майна ОСОБА_1 , накладеного ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2014 року.
Суд, заслухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Так судом встановлено, що 22.05.2013 між ОСОБА_4 (позикодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець передає у власність позичальнику, а позичальник приймає у власність від позикодавця грошові кошти в суму 515 000,00 грн., що еквівалентно 50 000,00 Євро за офіційним курсом НБУ на день підписання цього Договору, строком до 22.05.2018 року (а.с.10-11).
19 листопада 2024 року між ОСОБА_4 (первісний кредитор) та ОСОБА_3 (новий кредитор) укладено Договір відступлення права вимоги, за яким в порядку та на умовах, визначених цим Договором, первісний кредитор передає, а новий кредитор приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за наступними договорами: Договір позики від 22.05.2013, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грецькою Г.В. 22.05.2013 за реєстровим №210, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . За цим Договором новий кредитор в день укладання цього Договору одержує прави вимагати від боржника належного виконання зобов`язань по сплаті боргу на свою користь, який виник за основним договором 1, в сумі 50 000,00 Євро, що на момент підписання основного договору 1, складало 515 000,00 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені, штрафу від суми заборгованості за основним договором 1. За цим договором новий кредитор в день укладення цього Договору одержує право вимоги від боржника на задоволення вимог на свою користь за основним договором 1 і основним договором 2 за рахунок наданого боржником майна в іпотеку. Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Карпенко Н.В., зареєстрований в реєстрі за №927 (а.с.24-27).
05.02.2025 ОСОБА_3 надіслав ОСОБА_1 . Вимогу від 04.02.2025 про повернення позики за договором від 22.05.2013, в якій враховуючи, що строк виконання зобов`язань за договором позики від 22.05.2013 року настав, на підставі ст.35 Закону України "Про іпотеку", запропонував ОСОБА_1 впродовж 30 календарних днів з моменту отримання цього листа здійснити повернення грошових коштів в сум 50 000,00 Євро за курсом станом на дату здійснення платежу та сплатити штрафні санкції, визначені договором. У разі невиконання цієї вимоги залишає за собою право здійснити звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вимога отримана ОСОБА_1 07.02.2025 (а.с.28-32).? ?
19.02.2025 постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Карпенко Н.В. відмовлено ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальної дії - посвідчення договору про задоволення вимог іпотекодержателя з подальшою реєстрацією в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майна переходу прав власності на майно, у зв`язку з наявністю запису в Єдиному реєстрі боржників щодо ОСОБА_1 та арештів всього належного йому нерухомого та рухомого майна (а.с.41-42).
Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30 вересня 2014 року до вирішення справи по суті накладено арешт шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди, проводити реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати відчуження рухомого та нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Бубушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 03 грудня 1997 року, яка була досліджена судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що є у вільному доступі.
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 03 липня 2014 року у розмірі 71600 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 923 640 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3654 грн., яке було досліджене судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що є у вільному доступі.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суми заборгованості за договором позики від 03 липня 2014 року змінено, збільшено суму заборгованості з суми 923 640 грн. до 1 829 380 грн., яке було досліджене судом в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що є у вільному доступі.

Постановою Верховного Суду від 06.02.2019 у справі 2-175/3896/14-ц, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року в частині, якою змінено заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року та збільшено суму заборгованості з суми 923 640 грн до 1 829 380 грн скасувати. Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року в частині стягнення боргу за договором позики змінити. Резолютивну частину заочного рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року викласти в такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 03 липня 2014 року у розмірі 71 600 доларів США». У іншій частині заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 лютого 2016 року залишити без змін. (а.с.85-92).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №419032551 від 21.03.2025, на нерухоме майно, належне ОСОБА_1 , зокрема на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2014, справа 2-175/4170/14 провадження 2/175/1580/14, накладено арешт, особа в інтересах якої встановлено обтяження ОСОБА_2 (а.с.33-40).

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.07.2024 у справі 175/4170/14-ц, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2-175/4170/14-ц, виданий Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області від 11.03.2016 року про стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) заборгованості за договором позики від 03.07.2014 року у розмірі 1 829 380 грн. (а.с.43-45).

20.09.2024 постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Хоменком Д.Ю. виконавче провадження №50478707 з примусового виконання виконавчого листа №2-175/4170/14-ц виданий 11.03.2016 Дніпропетровським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 в розмірі 1 829 380 грн. на користь ОСОБА_2 за договором позики від 03.07.2014 закінчено. Припинено чинність арешту боржника та скасовані інші заходи примусового виконання (а.с.46-47).

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29.10.2024 у справі №175/4170/14-ц? ? у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 за ордером на надання правової допомоги ОСОБА_6 про скасування заходів забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовлено (а.с.93-96).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 03.09.2025 ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2024 року - залишено без змін (а.с.148-149).

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.10.2025 поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа №2-175/4170/14-ц виданого Дніпровським районним судом Дніпропетровської області від 25.06.2025 року, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики від 03 липня 2014 року у розмірі 71 600 доларів США до виконання (а.с.150-152).

17.10.2025 представником ОСОБА_1 - адвокатом Волинець Т.В. подано до Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.10.2025 у справі №175/4170/14-ц (а.с.158-165).

Отже, позивач просить скасувати арешт рухомого та нерухомого майна ОСОБА_1 , накладений ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2014 про забезпечення позову в інтересах ОСОБА_2 , оскільки це порушує його права як іпотекодержателя.

Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощі у подальшому виконання такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам позивача до ухвалення рішення у справі.

Забезпечення позову по суті це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

У статті 150 ЦК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Під арештом майна слід розуміти заборону розпоряджатися цим майном, а в певних випадках і користуватися ним. Заборона вчиняти певні дії, поряд з іншим, може бути пов`язана із необхідністю збереження об`єкта спору в існуючому стані та збереження його статусу, що має сприяти вирішенню спору та можливості виконання судового рішення.

Іпотека, за визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про іпотеку» - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За правилом частин п`ятої, шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» - іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Судом встановлено, що відомості про іпотечне обтяження нерухомого майна, належного ОСОБА_1 , на підставі Договору іпотеки від 22.05.2013 внесено до реєстру 22.05.2013, а арешт на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 30.09.2014 зареєстрований 13.10.2014.

У статті 1 Закону України «Про іпотеку» закріплено такі визначення: пріоритет переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно; вищий пріоритет пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того нерухомого майна; нижчий пріоритет пріоритет, встановлений пізніше пріоритету будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того нерухомого майна. Конструкція пріоритету спрямована на вирішення колізії прав (як цивільних, так і публічних) на той же самий предмет іпотеки. Особа, право якої виникло раніше, має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки, перед іншими суб`єктами. Пріоритет є втіленням ще римського принципу qui prior est tempore, potior eat jure (перший в часі сильніший по праву).

Таким чином, накладення арешту на заставлене майно не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги в майбутньому й не скасовує для нього правил пріоритетності, передбачених Законом України «Про іпотеку», оскільки відповідно до статті 1 зазначеного Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Суд зауважує, що вжиті заходи забезпечення позову у цьому випадку спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав відповідача ОСОБА_1 як власника нерухомого майна на вчинення дій з можливого його відчуження. При цьому суті іпотеки як виду забезпечення такі заходи не змінюють та не обмежують права та інтереси іпотекодержателя, які захищені правилами пріоритетності.

Відповідно до положень ч.4 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі:

5) державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості за наявності згоди іпотекодержателя (крім випадків, встановлених Законом України "Про іпотеку") або контролюючого органу (для податкової застави), у тому числі на відчуження або передачу на іншому речовому праві, поділ, об`єднання нерухомого майна або виділ частки з такого майна - у разі якщо обтяженням є іпотека, заборона відчуження, накладена у зв`язку з укладенням іпотечного договору, або податкова застава.

7) державної реєстрації права власності на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості іпотекодержателем - фінансовою установою в порядку, передбаченому статтями 33-38 Закону України "Про іпотеку", за умови що інші обтяження (крім заборони відчуження, накладеної відповідно до Закону України "Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України") на передане в іпотеку майно зареєстровано після державної реєстрації іпотеки.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених ч.1 цієї статті, заборонена (ч.5 ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Таким чином, у випадку забезпечення позову у справі, де іпотекодержатель не є учасником справи, та в якій забезпечується позов щодо майна, переданого в іпотеку, та право іпотекодержателя ця особа набула до забезпечення позову, права та інтереси іпотекодержателя захищені правилами пріоритетності іпотеки, й потреби в оскаржені будь-якого забезпечення позову, з огляду на порушення прав іпотекодержателя, немає.

Вищевказані висновки суду відповідають правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 травня 2025 року у справі № 466/2651/23.

З урахуванням викладеного, враховуючи встановлений чинним законодавством принцип пріоритетності іпотечного договору перед іншими обтяженнями, суд приходить до висновку про відсутність порушення прав та законних інтересів позивача як іпотекодержателя нерухомого майна з боку відповідачів, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд зауважує, сама по собі відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії не змінює вищевказаних вимог чинного законодавства та не позбавляє позивача, як іпотекодержателя, встановленого законом права на першочергове задоволення його майнових вимог за рахунок іпотечного майна.

Більш того, відповідно до змісту зазначеної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом передусім було відмовлено у посвідченні договору про задоволення вимог іпотекодержателя через перебування ОСОБА_1 у Єдиному реєстрі боржників, що є прямою забороною на вчинення нотаріальної дії відповідно до вимог п.8-1 ст.49 Закону України Про нотаріат.

Щодо застосування строків позовної давності, заявленого представником відповідачки ОСОБА_2 , суд зазначає, що оскільки судом не встановлено підстав для задоволення позову, а тому відсутні підстави для застосування положень ст.267 ЦПК України.

Частиною 2 статті 141 ЦК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст. ст.12, 76-81, 141, 259, 263 - 265, 274-279, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування арешту майна відмовити.

Судові витрати позивача покласти на останнього.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду, а у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 .

Повне рішення складено 28.10.2025 року.

Суддя: Д.Г. Костюков