Справа №534/2874/25
Провадження №2-н/534/639/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у видачі судового наказу

03 листопада 2025 року м. Горішні Плавні

Суддя Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області Малюк Марина Вікторівна, розглянувши ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

29.10.2025 ОСОБА_2 подано заяву про те, що в Горішньоплавнівському відділі державної виконавчої служби у Кременчуцькому районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №21255491 з примусового виконання виконавчого листа №2-1540 від 30.07.2010 про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно.

Розглянувши заяву про видачу судового наказу та додані до неї матеріали, суддя доходить висновку про відмову у видачі судового наказу з таких підстав.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

За приписами частини першої статті 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог встановлених частиною першою статті 161 ЦПК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» № 14 від 23.12.2012, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Статтею 163 ЦПК України визначено форму і зміст заяви про видачу судового наказу, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Заявник ОСОБА_1 просить видати судовий наказ про стягнення на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини.

У матеріалах справи наявна інформація, що вимога заявника пов`язана із необхідністю залучення заінтересованих осіб, оскільки виконується рішення про стягнення з боржника аліментів на користь іншої особи, права та інтереси якої зачіпаються вимогою заявниці.

Суд роз`яснює заявниці, що приписи статті 161 ЦПК України мають імперативний характер, тобто у цьому випадку законодавцем, на відміну від положень процесуального законодавства, яке врегульовує порядок розгляду справ за правилами позовного провадження, не надано суду права розсуду в частині розміру аліментів, який належить визначити за наслідками розгляду справи.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини 2 статті 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Таким чином, беручи до уваги те, що заявницею заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам пункту 4 частини 1 статті 161 ЦПК України, суд дійшов висновку, що у видачі судового наказу необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст ст. 161, 165, 167 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и в:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини.

Роз`яснити заявнику, що згідно зі статтею 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1,2,21,8,9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Суддя Марина МАЛЮК