КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року

справа № 369/2845/25

провадження № 22-ц/824/8654/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Желепи О.В.,

при секретарі: Яхно П.А.

учасники справи:

заявник - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тарасівка шкільна 4»

боржник - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тарасівка шкільна 4» - Мустафаєва Юсуфа Нурі огли на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 лютого 2025 року, постановлене під головуванням судді Фінагеєвої І.О. у справі за заявою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тарасівка шкільна 4» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2025 року представник заявника ОБ`ЄДНАННЯ СПІВВЛАСНИКІВ БАГАТОКВАРТИРНОГО БУДИНКУ «ТАРАСІВКА ШКІЛЬНА 4» звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з ОСОБА_1 , які надаються за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2025 року у видачі судового наказу відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тарасівка шкільна 4» - Мустафаєв Юсуф Нурі огли звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення заяви.

Вимоги обґрунтовані тим, що реєстрація місця проживання (перебування) проводиться за декларативним принципом, тобто за вільним бажанням особи, яка може взагалі не декларувати/реєструвати своє місце проживання. Судом не взято до уваги той факт, що боржник продовжує користуватись послугами, які надає заявник, фактично проживаючи за спірною адресою. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не з`ясовано обставини фактичного місця проживання (перебування) боржника; не взято до уваги доказів володіння боржником квартирою на праві власності, а лише поверхнево перевірено адресу задекларованого/зареєстрованого місяця проживання боржника, що призвело до відмови заявнику у видачі судового наказу.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити.

Боржник всудове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що з поданої заяви та наданих до неї документів вбачається, що місце проживання (перебування) фізичної особи боржника зареєстроване у встановленому законом порядку встановити неможливо.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Частиною 9 статті 28 ЦПК України встановлено, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги (абз. 4 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціальномедична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги (абз. 5 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Пунктом 4 постанови Кабінету міністрів України № 265 від 07.02.2022 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад», особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Таким чином, реєстрація місця проживання (перебування) проводиться за декларативним принципом, тобто за вільним бажанням особи, яка може взагалі не декларувати/реєструвати своє місце проживання.

Однак, судом першої інстанції перевірено лише інформацію з Єдиного демографічного реєстру і не взято до уваги, що заявником подано документи, що посвідчують право власності боржника на квартиру, яка є житлом в розумінні чинного законодавства України і може бути як місцем проживання, так і місцем перебування фізичної особи.

Крім того, судом не взято до уваги той факт, що боржник продовжує користуватись послугами, які надає заявник, фактично проживаючи за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає нормам процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 379, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Тарасівка шкільна 4» - Мустафаєва Юсуфа Нурі огли задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 лютого 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 28 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді