Провадження № 22-ц/812/1419/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 жовтня 2025 року м. Миколаїв

справа № 490/1305/17

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Чистою В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 20 травня 2025 року суддею Шолох Л.М. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Центрального району Миколаївської міської ради, виконавчого комітету Миколаївської міської ради,

Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації,

ОСОБА_3

про визнання рішення незаконними, визнання свідоцтва та договору купівлі-продажу недійсними,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом.

Позивачка зазначала, що за договором купівлі-продажу майна №5589 від 17.05.2002 року вона придбала у власність 7/10 частини домоволодіння (житловий будинок літ. А та господарські споруди) за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Третейського суду від 17.05.2002 року даний договір купівлі-продажу визнаний дійсним та за нею визнано право власності на 7/10 частини домоволодіння. Право власності зареєстровано ММБТІ за ОСОБА_1 21.06.2002 року за №320.

Рішенням виконкому Миколаївської міської ради №46 від 22.02.1991 року за цим домоволодінням закріплено земельну ділянку площею 987 кв.м, що не мала правоустановчих документів.

У 2002 році ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_2 у власність 3/10 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 , та недобудовану будівлю літ. Р 7,18*9,36 кв.м. з господарськими спорудами, що знаходилась на цій земельній ділянці (житловий будинок літ. Р, душ літ. Ю, гараж літ. Х. сарай літ. Ф, навіс літ. Т зазначені в складеному 07.5.2002 року технічному паспорті БТІ, як самовільно побудовані ОСОБА_2 ).

Рішенням виконкому Центрального району м. Миколаєва №42 від 05.06.2002 року самочинно збудовані будівлі оформлені за ОСОБА_2 та затверджено акт прийняття житлового будинку літ. Р в експлуатацію.

26.07.2002 року виконкомом Миколаївської міської ради прийнято рішення №162 про встановлення ідеальних часток домоволодінь по АДРЕСА_1 у співвідношенні: ОСОБА_4 62/100 та ОСОБА_1 38/100.

На підставі цього рішення на ім`я ОСОБА_1 виконкомом Миколаївської міської ради 08.08.2002 року було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння - 38/100 частини об`єкта, яке складається з двох житлових будинків, яке зареєстровано без її відома ММБТІ 08.08.2002 року за реєстровим №320 у книгу №3, та їй не видавалося.

08.08.2002 року замість договору купівлі-продажу виконком Миколаївської міської ради видав ОСОБА_4 свідоцтво про право власності на 62/100 частини домоволодіння. На підставі договору №5726 купівлі-продажу нерухомого майна від 28.08.2002 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 62/100 домоволодіння, який зареєстровано ММБТІ 15.07.2003 року (витяг №1007129).

Тож відповідач ОСОБА_2 на земельній ділянці, що перебуває в спільному користуванні, без її відома побудував та оформив у власність, капітальні споруди, які перешкоджають доступу до її частини будинку.

Посилаючись на те, що вказаними діями та рішеннями вона позбавлена можливості виділити своє майно в натурі, так як розрахункова частка корисної площі в житловому будинку літ. А згідно неправомірно виданого свідоцтва на право власності від 08.08.2002 року складає 57,3 кв. м., що є меншою ніж 70,56 кв. м., позивачка ОСОБА_1 просила:

-визнати незаконними пункти 2.13 та 3.4 рішення виконкому

Центрального району м. Миколаєва № 42 від 05.06.2002 року, на підставі яких самочинно збудовані будівлі оформлені за ОСОБА_2

-визнати незаконним пункт 1 рішення виконкому Миколаївської

міської ради № 612 від 26.07.2002 року в частині встановлення ідеальних часток домоволодінь по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 - 62/100 та ОСОБА_1 - 38/100.

-визнати недійсним свідоцтво про право власності на ім`я

ОСОБА_1 на 38/100 частини домоволодіння (об`єкта) від 08.08.2002 року, видане виконкомом Миколаївської міської ради 08.08.2002 року, та незаконним рішення про його реєстрацію ММБТІ реєстраційний номер № 320 в книзі № 3 від 08.08.2002 року.

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на ім`я ОСОБА_2 на 62/100 частини домоволодіння (об`єкта) від 08.08.2002 року видане виконкомом Миколаївської міської ради 08.08.2002 року.

- визнати недійсним договір купівлі-продажу №5726 від 28.08.2002 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

- визнати незаконним рішення ММБТІ від 15.07.2003 року про реєстрацію об`єкта нерухомого майна № 1873585.

- визнати за ОСОБА_1 право власності на частку розміром 7/10 у домоволодінні по АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку, позначеному в технічному паспорті ММБТІ складеному на 07.05.2002 року, інвентарний номер 814, реєстровий номер 320, під літ. А та господарських споруд, а за ОСОБА_3 визнати право власності на частку домоволодіння розміром 3/10.

Відповідач ОСОБА_3 проти задоволення позовних вимог заперечував, просив застосувати до них позовну давність.

Адміністрація Центрального району також заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх безпідставність та невідповідність нормам діючого законодавства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2025 року ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачкою не доведено яким саме чином відповідачі створили перешкоди і порушили її право на виділ майна в натурі. Також суду не доведено, що позивачка втратила можливість користування земельною ділянкою, оскільки відсутній доступ до частини її будинку. Суду не надано відповідного висновку будівельно-технічної експертизи, з якого можливо було б встановити які саме існують перешкоди у користуванні ОСОБА_1 спірним майном та варіанти вирішення спору.

У застосуванні позовної давності суд відмовив, пославшись на те, що заявлений ОСОБА_1 позов є негаторним та до нього позовна давність не застосовується.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наполягала на тому, що вона не давала згоди на будівництво ОСОБА_2 житлового будинку літ. Р та інших споруд на земельній ділянці, що надавалась для будівництва та обслуговування, текст такої «Згоди» виконаний від її імені невідомою особою, що підтверджено судовою почеркознавчою експертизою № 18- 49/50/51/52/53/54 від 25.06.2018 року.

За таких обставин виконком Центрального району м. Миколаєва не мав права приймати рішення № 42 від 05.06.2002 року про передачу ОСОБА_4 самочинно збудованих будівель та затверджувати акт прийняття житлового будинку літ. Р в експлуатацію.

При цьому судом встановлено, що дозвіл чи будь-яке погодження головного органу державного нагляду - інспекції архітектурно-будівельного контролю на будівництво не надавалось.

Також позивачка ОСОБА_1 зазначала, що до здійснення відповідачами неправомірних дій їй на праві власності належало 7/10 частини будинку літери А, корисною площею 100,8кв.м, отже, при виділі майна в натурі вона мала право на 100,8*7/10= 70,56 кв.м житлового будинку. Після вчинення відповідачами неправомірних дій та неправомірного зменшення її частки з 7/10 до 38/100, вона має право лише на 100,8кв. м (площа будинку літери А) + 50,1кв.м (площа будинку літери Р) *38/100 = 57,3кв.м.

Узагальнені доводи інших учасників

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористались.

2.Мотивувальна частина

Інтереси позивачки ОСОБА_1 в апеляційному суді представляв адвокат Гусєв М.М.

Відповідач ОСОБА_2 участі у розгляді справи не приймав, про час, дату та місце повідомлявся шляхом розміщення на офіційному сайті Судової влади відповідного оголошення.

Виконком Центрального району Миколаївської міської ради, виконком Миколаївської міської ради, Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації про час ти місце слухання справи повідомлені належним чином, однак участі у розгляді справи не приймали, відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

Судові повідомлення, направлені на адресу відповідача ОСОБА_3 , повернуті до суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Частиною восьмою статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

За таких обставин відповідач ОСОБА_3 вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Гусєва М.М., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що відповідно до виписки з додатку №2 до рішення виконкому №46 від 22.02.1991 року за адресою: АДРЕСА_1 закріплена земельна ділянка загальною площею 987 кв.м., яка не має правоустановчих документів.

За договором купівлі-продажу від 20.08.1992 року №1792 ОСОБА_2 придбав 3/10 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд та будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Договір зареєстровано в КП БТІ за №320 03.09.1992 року.

За договором купівлі-продажу нерухомого майна №5589 від 17.05.2002 року ОСОБА_1 придбала у власність 7/10 частини домоволодіння (житловий будинок літ. А та господарські споруди) за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Третейського суду від 17.05.2002 року даний договір купівлі-продажу нерухомого майна №5589 від 17.05.2002 року визнаний дійсним. Цим же рішенням за ОСОБА_1 визнано право власності на 7/10 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано ММБТІ 21.06.2002 року за №320.

Рішенням виконкому Центрального району Миколаївської міської ради №42 від 05.06.2002 року за ОСОБА_2 оформлено житловий будинок літ. Р 7,18х9,36, душ літ. Ю 2,02х1,37, гараж літ. Х 3,90х5,13, сарай літ. Ф 4,19х1,7+5,14х3,69+2,07х3,17,навіс літ. Т 2,07х1,05 по АДРЕСА_1 та затверджено акт прийняття в експлуатацію житлового будинку та прибудов житловою площею 44,8 кв.м., загальною площею 50,1 кв.м.

Відповідно до рішення Миколаївської міської ради від 26.07.2002 року №612 про заміну ідеальних часток у домоволодіннях та видачу свідоцтв про право власності за адресою: АДРЕСА_1 установлено ідеальні частки власників, а саме за ОСОБА_2 визначено - 62/100, за ОСОБА_1 - 38/100 частки.

Зазначені рішення прийняті з врахуванням заяви ОСОБА_1 від 05.06.2002 року, в якій вона зазначає, що не заперечує проти самозбудованих ОСОБА_2 споруд.

У висновку КП «ММБТІ» про зміну ідеальних часток у загальній власності у домоволодінні що знаходиться у АДРЕСА_1 у зв`язку з будівництвом та переоформленням правовстановлюючих документів власників зазначено що, домоволодіння належить на праві власності у таких ідеальних частках: ОСОБА_4 3/10, ОСОБА_1 7/10. Рішенням виконкому Центрального району від 05.06.02 №42 ОСОБА_4 оформлено та прийнято в експлуатацію житловий будинок Р, у зв`язку з чим змінилися ідеальні частки співвласників домоволодіння: ОСОБА_4 62/100, ОСОБА_1 38/100.

Висновком №18-49/50/51/52/53/54 судово-почеркознавчої експертизи по матеріалах цивільної справи №490/1305/17 від 25.06.2018 року встановлено, що текст та підпис на згоді від 05.06.2002 року виконано не тією особою, від імені якої він зазначений ( ОСОБА_1 ), а іншою особою.

Відповідно до договору №5726 купівлі-продажу нерухомого майна від 28.08.2002 року ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купив 62/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , які відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №1007129 від 15.07.2003 року належить останньому на праві приватної власності.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивачки на момент її звернення до суду.

Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом частин 1, другої статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно.

Відповідно до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану (стаття 376 ЦК України).

У справі, що переглядається встановлено, що рішенням виконкому Миколаївської міської ради №46 від 22.02.1991 року за адресою АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку загальною площею 987 кв.м. Правоустановчих документів земельна ділянка не має.

17.05.2002 року ОСОБА_1 купила у ОСОБА_5 7/10 частин зазначеного домоволодіння, а саме - житловий будинок літ. А та господарські споруди. Цього ж дня рішенням Третейського суду договір купівлі-продажу нерухомого майна визнаний дійсним та за ОСОБА_1 визнано право власності на придбане майно, яке було зареєстровано ММБТІ 21.06.2002 року.

28.08.2002 року ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_2 у власність 3/10 частини домоволодіння та недобудовану будівлю літ. Р 7,18*9,36 кв.м. з господарськими спорудами (житловий будинок літ. Р, душ літ. Ю, гараж літ. Х. сарай літ. Ф, навіс літ. Т зазначені в складеному 07.5.2002 року технічному паспорті БТІ, як самовільно побудовані ОСОБА_2 ), що знаходилась на цій земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

При цьому, у договорі купівлі-продажу від 17.05.2002 року, укладеному між продавцем ОСОБА_5 та ОСОБА_1 вбачається, що домобудівля, крім об`єктів, які передаються цим договором, має також житловий будинок літ. Р житловою площею 44.80 кв.м., літ Ю - душ цегл, гараж літ. Х цегл, сарай літ. Ф кам, навіс літ. Т.

Таким чином, станом на час укладення договору купівлі-продажу між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 у травні 2002 року спірні добудови були вже наявні за вказаною адресою. Тому підстави вважати, що ОСОБА_1 не знала про існування зазначених об`єктів, відсутні.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, будь-яких доказів того, що належні ОСОБА_4 на час укладення ОСОБА_1 договору купівлі-продажу об`єкти, були ним добудовані після придбання нею частини домоволодіння матеріали справи не містять.

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку про недоведеність факту добудови ОСОБА_2 на земельній ділянці, яка перебуває в спільному користуванні, капітальних споруд, які створюють позивачці перешкоди у користуванні земельною ділянкою, доступу до належної їй частини будинку, а також порушують її право на виділ майна в натурі.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Таким чином апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Згідно зі статтею 141 ЦПК між сторонами підлягають розподіленню судові витрати, сплачені позивачем при подачі позовної заяви та при подачі сторонами апеляційних скарг, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Однак, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 залишається без задоволення, її витрати, понесені у зв`язку з апеляційним переглядом судового рішення, залишаються за її рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2025 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повний текст постанови виготовлено 03 листопада 2025 року