Справа № 510/64/25
Провадження № 2/510/1176/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Лабановой С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, відзиву на позов не надала, просила про розгляд справи без її участі.

Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про судові засідання, які призначалися на 07.10.2025р., 16.10.2025р., були повідомлені в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України, яка передбачає, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак, до суду не явились, відзивів на позов не надали, причини їх неявки суду невідомі.

Представник позивачки адвокат Златі Н.С. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу без її участі.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_6 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_8 ; копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 ; копія звіту від 13.08.2024р. про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості; копія домової книги на житловий будинок; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.1989р. №371; копія свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.02.1986р. №223; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.09.2023р.; відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори від 28.04.2025р.; Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 24.04.2025р. (спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилась); відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори від 29.05.2025р.; Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру від 27.05.2025р. (спадкова справа після смерті ОСОБА_8 була заведена 03.02.1986р.); відповідь завідувачки Одеського державного нотаріального архіву від 04.07.2025р.; копія спадкової справи №13/86, заведеної 03.02.1986р. після смерті ОСОБА_8 .

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_6 та ОСОБА_2 та онукою ОСОБА_8 . Відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю позивачки, відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 являються рідними братами батька позивачки, тобто приходяться їй дядьками.

Дідусю ОСОБА_1 - ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу №221 від 13.02.1969р. належав на праві власності житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_2 .

За життя ОСОБА_8 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 були його діти четверо синів ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.02.1986р. №223 ОСОБА_3 та ОСОБА_6 являються власниками частки житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_2 (по частки кожний з них).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.02.1989р. №371 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 являються власниками частки житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_2 (по частки кожний з них).

За життя батько позивачки ОСОБА_6 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частку майна на частку житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_2 . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 є його дружина (вдова) ОСОБА_2 та позивачка (донька). Ані позивачка, ані ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6 у передбачений законом строк не звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини. Проте, позивачка прийняла її в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на день смерті батька спільно мешкала із ним, що підтверджується даними домової книги. Відповідачка ОСОБА_2 , хоча і мешкала на момент смерті разом із чоловіком, але на спадщину не претендує, її не прийняла. Таким чином, єдиною спадкоємицею, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_6 є позивачка.

Також слід зазначити, що ОСОБА_1 з 2002р. була зареєстрована та фактично мешкала у житловому будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованому по АДРЕСА_2 . Незважаючи на те, що батько позивачки був власником тільки частки вищевказаної нерухомості, у спірному житловому будинку завжди мешкала тільки сім`я позивачки: сама позивачка, її матір та батько (за життя). Після смерті батька позивачка разом із матір`ю продовжила мешкати в цьому будинку, доглядаючи за ним в цілому. Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 (співвласники будинку) вже більше 10 років не мешкають за вищевказаною адресою, їхнє теперішнє місцезнаходження позивачці не відомо. Отже, за ст. 344 ЦК України ОСОБА_1 набула право власності на 3/4 частки житлового будинку, що належали відповідачам, за набувальною давністю.

У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказану частку у нерухомості, про що 12.09.2023р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Надати такі документи позивачка не може, оскільки за життя її батько втратив оригінал правовстановлюючого документу про право власності на нерухомість.

Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину.

На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця.

Отже, після смерті ОСОБА_6 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на нерухомість, як на об`єкт спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину (на 1/4 частку нерухомості) за законом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого ОСОБА_6 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інших спадкоємців немає, відповідачі її не прийняли та на неї не претендують. Також позивачка вважає, що набула право власності і на частки вищевказаного житлового будинку в порядку набувальної давності, у зв`язку із чим просить визнати його за нею.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Як було встановлено судом, відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 є зареєстрованими власниками відповідних часток (разом часток) житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_2 .

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо

інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Як виходить з доводів позивачки, вона з 2011р. (після смерті свого батька) по теперішній час безперервно, відкрито володіла житловим будинком в цілому, сплачувала всі належні платежі, як власник нерухомості, розпоряджалась ним, проводила ремонти та ін. За весь час володіння ОСОБА_1 будинком, відповідачі не пред`являли до неї жодних вимог про витребування нерухомості, документів на неї, не брали участі в її утриманні (в межах належних їм часток) та не несли витрат по сплаті належних платежів. На момент розгляду справи в суді відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала щодо фактів, вказаних у позові, визнала позовні вимоги в повному обсязі, відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 будь-яких заперечень не надали взагалі, в судові засідання не являлись.

Таким чином, суд встановив, що володіння ОСОБА_1 житловим будинком (в т.ч. і його частками) було добросовісним, правомірним, відкритим (вона, вважаючи себе власником всього житла, сплачувала комунальні платежі за утримання будинку, розпоряджалася житлом та ін.) та безперервним. Таким чином, суд вважає, що частки будинку, що належали ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , цілком з законних підстав перейшли у володіння та користування ОСОБА_1 , внаслідок чого остання набула право власності на них за набувальною давністю.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже, у склад спадкового майна ОСОБА_6 ввійшла частка житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_2 .

Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом після смерті свого батька.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка не звернулась до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті батька у неї були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадковий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по управлінню та володінню спадковим майном (зберігає технічні документи на будинок, розпоряджається щодо його цільового використовування).

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на частку житлового будинку з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 258, 259, 264 - 265, 268, 344, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1258, 1259, 1261, 1268, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом право власності на:

частку житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_2 , що належала ОСОБА_6 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

частки житлового будинку із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого по АДРЕСА_2 , що належали ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Вячеслав ДУДНИК