П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року м. Київ

Справа № 369/20667/24

Провадження: № 22-ц/824/16378/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Педенка Дмитра Володимировича в інтересах Громадської організації «Об`єднання жителів, забудовників та землевласників села Гатне»

на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2025 року, постановлену під головуванням судді Янченко А. В.,

у справі за позовом Громадської організації «Об`єднання жителів, забудовників та землевласників села Гатне» до Гатненської сільської ради, ОСОБА_1 , про визнання незаконним рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року Громадська організація «Об`єднання жителів, забудовників та землевласників села Гатне» звернулася до суду із вказаним позовом.

Разом з позовом ГО «Об`єднання жителів, забудовників та землевласників села Гатне» подало заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що предметом позовних вимог є визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування державної реєстрації земельної ділянки, тобто, встановлення незаконності передачі у приватну власність земельної ділянки, що за Генеральним планом с. Гатне належить до територій загального користування та земель водного фонду, а також на території якої здійснено забудовану садибного типу, щодо якої вже здійснено державну реєстрацію права власності. На думку позивача, ГО «Об`єднання жителів, забудовників та землевласників села Гатне», існує реальна загроза, що до моменту ухвалення судового рішення по суті, спірна земельна ділянка, яка належить до земель водного фонду, може бути остаточно забудована та відчужена відповідачем-2, як власником земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку садибного типу, що призведе до незворотних наслідків, унеможливить фактичне виконання судового рішення в майбутньому та порушить права жителів села Гатне. Вказує, що фактично, наразі відповідач-2 намагається продовжувати здійснювати будівельні роботи на земельній ділянці та ймовірно має намір відчужити дану земельну ділянку на користь іншої особи, у зв`язку з чим виникає обґрунтована підстава для забезпечення позову. Метою забезпечення позову в даному випадку є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів громадської організації від можливих недобросовісних дій з боку відповідачів, щоб забезпечити реальне та ефективне виконання судового рішення в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Зазначили, що небезпека підтоплення суміжних земельних ділянок повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: експертним висновком за результатами проведення експертизи з питань землеустрою фахівцями Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНІДІСЕ) №10652/17 41/1180-1187/18-41 від 17.01.2018 року, експертним земельно-технічним дослідження №4/17 від 24.04.2017 року, листом Державного агентства водних ресурсів України №134/164 від 20.05.2014 року, копія яких наявна в матеріалах справи. Здійснення будь-яких будівельних робіт у межах даної території, на думку позивача, становить реальну загрозу пошкодження об`єктів нерухомого майна та земельних ділянок, які належать членам позивача та розміщені на суміжних ділянках. Крім того, призводить до порушення екологічної рівноваги у межах села, знищення зелених насаджень, перекриття природного водовідведення; створює небезпеку підтоплення та техногенних ризиків для прилеглих будинків, оскільки проводяться земляні роботи на території, яка вкрита ґрунтами водонасиченої структури (землі водного фонду); порушує право користування та доступу до земель загального користування, що належать усій територіальній громаді відповідно до ст. 83 ЗК України.

Тому, на підставі вище наведеного, заявник просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на земельну ділянку кадастровий номер :01:051:5072, площею 0,1202 га, що належить громадянину ОСОБА_1 ;

- заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки кадастровий номер :01:051:5072, площею 0,1202 га, що належить громадянину ОСОБА_1 та заборонити будь-яке будівництво на земельній ділянці та прилеглій до неї території;

- заборони будь-яким юридичним та фізичним особам вчиняти дії по підготовці та видачі документів, які дають право на початок виконання будівельних робіт на земельній ділянці кадастровий номер :01:051:5072, площею 0,1202 га, що належить громадянину ОСОБА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2025 року у задоволенні заяви ГО «Об`єднання жителів, забудовників та землевласників села Гатне» про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Педенко Д. В. в інтересах ГО «Об`єднання жителів забудовників та землевласників села Гатне»подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалу суду просив скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, не надав оцінки доводам позивача про необхідність забезпечення позову, не з`ясував співмірність та адекватність обраних заходів забезпечення позову.

Земельна ділянка, що є предметом спору (кадастровий номер :01:051:5072), належить до земель водного фонду та загального користування, за Генеральним планом села Гатне (затвердженим рішенням сільради 2012 року, її незаконно перевели у землі житлової забудови без внесення змін до Генплану.

На спірній ділянці триває будівництво, виготовлено технічний паспорт, присвоєно адресу, зареєстровано право власності за відповідачем ОСОБА_1 , що створює реальну загрозу неможливості виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Суд не врахував, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист прав членів ГО, адже після введення об`єкта в експлуатацію навіть позитивне рішення суду не зможе відновити попередній стан.

Скаржник посилається на правові позиції Великої Палати Верховного Суду, згідно з якими забезпечення позову можливе для запобігання порушенню прав навіть у справах немайнового характеру, коли є ризик утруднення поновлення прав позивача.

Отже, скаржник просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і задовольнити заяву про забезпечення позову, тобто, накласти арешт і заборонити будь-які дії зі спірною земельною ділянкою.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 05 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Володимир Зозуля в інтересах ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги та вважав їх необґрунтованими, зазначив, що позивач не довів наявності реальної загрози невиконання або утруднення виконання рішення суду, що є обов`язковою умовою для вжиття заходів забезпечення позову. Будівельні роботи на спірній земельній ділянці не проводяться, отже, посилання позивача на активне будівництво не відповідає дійсності. Будинок був збудований раніше, і земельна ділянка перебуває у законній приватній власності відповідача, відсутні підстави вважати, що відчуження або будівництво ускладнить виконання рішення суду. Позивач не надав жодних доказів своїх доводів про загрозу для сусідніх ділянок або про можливі збитки.

Відповідач наголошує, що безпідставне накладення арешту на приватну власність порушить його права та інтереси і є надмірним заходом, що суперечить принципу пропорційності.

У відзиві на апеляційну скаргу перший заступник сільської голови Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області Сергій Вітенко вважав необґрунтованими доводи апеляційної скарги, а ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, з огляду на те, що до заяви про забезпечення позову позивачем не було надано доказів, які б підтверджували наявність підстав для задоволення цієї заяви.

В судовому засіданні адвокат Володимир Зозуля в інтересах ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги та вважав їх необґрунтованими, зазначив, що відповідач не планує відчужувати спірну земельну ділянку, оскільки купляв її з метою проживання, а будівельні роботи на ній давно не проводяться.

Представник Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за відсутності представника відповідача-1.

Вислухавши пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Суд першої інстанції дійшов висновку, що обставини, наведені у заяві про забезпечення позову, базуються на припущеннях та не підтверджені жодними документальними доказами.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що сама по собі наявність спору між сторонами не може бути безумовною підставою для вжиття заходів забезпечення позову, а тому підстави для застосування таких заходів відсутні.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом частин першої та другої статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду».

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».

Звертаючись до суду із заявою про застосування заходів забезпечення позову, Громадська організація зазначала, що існує реальна загроза відчуження спірної земельної ділянки, що може унеможливити або істотно ускладнити виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позову. На думку заявника, існування ризику зміни власника або обтяження майна іншими правами третіх осіб обґрунтовує необхідність вжиття заходів забезпечення позову ще до вирішення спору по суті.

Крім того, заявник посилався на правові позиції Верховного Суду, відповідно до яких ефективним засобом забезпечення позову у справах, пов`язаних із правом власності чи користування нерухомим майном, є не лише накладення арешту, але й встановлення заборони на вчинення певних дій щодо об`єкта спору - зокрема, дій, спрямованих на його відчуження або обтяження.

Як убачається з матеріалів справи, 12 листопада 2024 року ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:051:5072 площею 0,1202 га, розташовану на території відповідної сільської ради. У 2025 році на цій земельній ділянці було зведено житловий будинок, який, згідно з наявними документами, вже введено в експлуатацію.

У даному випадку колегія суддів зазначає, що на стадії вирішення питання щодо забезпечення позову суд не має права оцінювати обґрунтованість позовних вимог по суті спору, оскільки це суперечить положенням статей 149-151 ЦПК України. Проте, суд зобов`язаний перевірити наявність між сторонами реального спору та ризиків, які можуть ускладнити або унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову.

З аналізу наданих матеріалів убачається, що між сторонами дійсно існує спір щодо правомірності набуття відповідачем права власності на зазначену земельну ділянку. Водночас, існує реальний ризик її відчуження на користь третіх осіб, що у разі зміни власника може призвести до збільшення кола відповідачів у справі, ускладнення розгляду спору та створення перешкод для ефективного захисту прав позивача.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що одночасне застосування двох заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно та заборони на його відчуження, у даному випадку, не відповідає принципам співмірності та необхідності.

Зокрема, арешт майна відповідно до ст. 170 ЦПК України передбачає тимчасове обмеження прав власника у вигляді заборони розпоряджатися, а в окремих випадках, користуватися майном, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Арешт має на меті забезпечити збереження майна як предмета спору та запобігти будь-яким діям, що можуть призвести до його вибуття з володіння власника.

Водночас, заборона відчуження майна є більш вузьким та цілеспрямованим заходом забезпечення, який обмежує лише право власника розпоряджатися майном (тобто продавати, дарувати, міняти тощо), але не позбавляє його можливості володіти та користуватися майном за призначенням. Такий захід вважається менш обтяжливим і водночас достатнім для досягнення мети забезпечення позову - збереження статусу об`єкта спору до моменту вирішення справи по суті.

З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що в даній ситуації накладення арешту на майно та одночасне встановлення заборони його відчуження є надмірним і не відповідає принципу пропорційності. Водночас, ефективним, розумним і співмірним заходом забезпечення позову буде саме встановлення заборони вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки кадастровий номер :01:051:5072 площею 0,1202 га, що належить ОСОБА_1 .

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви громадської організації про забезпечення позову, не врахував наведених вище обставин та дійшов передчасного і помилкового висновку щодо відсутності підстав для застосування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було належним чином оцінено наявні у справі докази, які свідчать про існування між сторонами реального спору, а також про ризик відчуження спірного об`єкта нерухомого майна, що у подальшому може ускладнити або зробити неможливим виконання майбутнього судового рішення.

Водночас колегія суддів погоджується з доводами відповідача, ОСОБА_1 про те, що позивачем не доведено факту здійснення на спірній земельній ділянці будівельних робіт. Більш того, з досліджених матеріалів справи вбачається, що на зазначеній ділянці розташований житловий будинок, який уже введений в експлуатацію.

За таких обставин, вимога заявника про заборону будь-яким юридичним та фізичним особам вчиняти дії, пов`язані з підготовкою та видачею документів, які надають право на початок виконання будівельних робіт на земельній ділянці кадастровий номер :01:051:5072, площею 0,1202 га, що належить громадянину ОСОБА_1 є недоведеною і не знайшла свого підтвердження належними та допустимими доказами.

Відтак, колегія суддів вважає, що підстав для застосування заходу забезпечення позову в цій частині не вбачається, оскільки вказана вимога не сприятиме забезпеченню ефективного захисту прав і законних інтересів позивача.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване судове рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Педенка Дмитра Володимировича в інтересах Громадської організації «Об`єднання жителів, забудовників та землевласників села Гатне» задовольнити частково.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 червня 2025 року скасувати та постановити нову, якою заяву Громадської організації «Об`єднання жителів, забудовників та землевласників села Гатне» про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити здійснювати будь-які дії, спрямовані на відчуження земельної ділянки, кадастровий номер :01:051:5072, площею 0,1202 га, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Стягувач: Громадська організація «Об`єднання жителів, забудовників та землевласників села Гатне», , 02095, м. Київ, вул.. Срібнокільська, буд. 22, оф. 174.

Боржник: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом.

Строк пред`явлення до виконання три роки.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 29 жовтня 2025 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура