Справа № 346/3848/24
Провадження № 22-ц/4808/1294/25
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О. П.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Струтинської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гринів Яни Василівни на рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 червня 2025 року, ухвалене в складі судді Калинюка О.П. в м. Коломиї, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . З січня 2020 року відповідач самоусунувся від виховання дитини. 13 серпня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. 10 лютого 2022 року відповідач виїхав за кордон і з того часу до України не повертався.

21 грудня 2021 року позивач зареєструвала шлюб зі ОСОБА_4 , із яким проживає однією сім`єю разом зі своїм сином.

ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків: не піклується про фізичний та духовний розвиток сина, його навчання і підготовку до самостійного життя, не підтримує з ним навіть мінімального спілкування, не створює умов для здобуття належної освіти, матеріально його не забезпечує, ніколи не брав участі у додаткових витратах на його потреби.

Позивач наголошує, що не перешкоджала спілкуванню відповідача з дитиною. Останній сам злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, внаслідок чого у дитини відсутній емоційний зв`язок із біологічним батьком, своїм татом він вважає чоловіка позивачки ОСОБА_4 .

Посилаючись на викладене, просила позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 23 червня 2025 року позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якого народила ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (актовий запис про народження №240 від 15.06.2019, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Гринів Я.В. подала апеляційну скаргу. Вважає таке рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про повне нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, відсутність його участі у вихованні, турботі про фізичний і духовний розвиток сина та його матеріальне забезпечення. Суд не врахував, що саме позивачка перешкоджає батькові у спілкуванні з дитиною.

ОСОБА_2 неодноразово зверталась з аналогічними позовами до суду. Зокрема, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28 грудня 2023 року у позові ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відмовлено, а постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 1 квітня 2024 року це рішення залишено без змін. Такі обставини, на думку апелянта, мають преюдиційне значення у цій справі.

Наголошує, що рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 20 липня 2021 року №203 встановлено порядок спілкування ОСОБА_1 із сином. Однак у зв`язку з перебуванням відповідача за кордоном представником була подана заява про зміну графіку, зокрема для забезпечення телефонних контактів на вихідних через додаток Viber. Проте комісія з питань захисту прав дитини рекомендувала залишити чинний графік, а мати дитини категорично заперечила проти будь-якого спілкування батька з сином.

Зазначає, що ОСОБА_1 належним чином сплачує аліменти, заборгованість відсутня, а висновок суду про матеріальне незабезпечення дитини не відповідає дійсності. Крім того, відсутність участі батька у шкільній підготовці чи дозвіллі сина є наслідком конфліктних стосунків між батьками, проживання на значній відстані та умисних перешкод з боку матері, а не свідомим ухиленням апелянта від батьківських обов`язків.

Вказує також на наявність досудового розслідування щодо нанесення позивачкою та її родичами тілесних ушкоджень бабусі ОСОБА_6 та дідусеві ОСОБА_7 під час їхньої спроби побачитися з онуком.

Висновок органу опіки та піклування апелянт вважає поверхневим, суперечливим і недостатньо обґрунтованим, таким, що не враховує інтереси дитини та заперечення батька щодо позбавлення його батьківських прав.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відмовити у повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Зазначає, що ОСОБА_1 з 2022 року виїхав за кордон і в Україну не повертався, фактично самоусунувшись від виховання сина. Рішенням виконавчого комітету було визначено конкретний графік його спілкування з дитиною у присутності матері, проте апелянт цього графіка не дотримувався, а жодних доказів перешкоджання з боку матері не подав.

З часу відвідування дитсадка у 2021 році батько жодного разу не з`являвся, не приводив і не забирав дитину, не відвідував батьківські збори чи свята, не цікавився розвитком і успіхами сина. Натомість, вихованням дитини займаються вона та її чоловік ОСОБА_4 , якого син називає батьком. У зв`язку з цим дитині було змінено прізвище на « ОСОБА_8 ».

Характеристики дитсадка та психолога засвідчують, що дитина почувається захищеною, бажаною, добре розвивається й сприймає ОСОБА_4 як рідного батька. Психолог підтвердив, що у хлопчика немає емоційного зв`язку з біологічним батьком, а його поява у житті сина була б травмуючою. Довідки з церкви та акт обстеження житлових умов підтверджують належне виховання, духовний розвиток та створені умови для життя і розвитку дитини в сім`ї матері.

Орган опіки та піклування також дійшов висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Гринів Я.В., доводи та вимоги апеляційної скарги підтримала.

Позивачка ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Коломийської міської ради Івано-Франківської області як органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився. Причини неявки суду не повідомлено. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності представника третьої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Гринів Я.В., заперечення позивачки ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, батьками ОСОБА_3 (прізвище при народженні « ОСОБА_9 »), ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що свідчить копія повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 25 квітня 2024 року (а.с. 12).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 13 серпня 2020 року шлюб між сторонами, зареєстрований 12 травня 2018 року, розірвано. Дитину, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишено проживати з матір`ю, ОСОБА_11 . Після розірвання шлюбу позивачці присвоєно прізвище « ОСОБА_12 » (а.с. 14).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 21 грудня 2021 року ОСОБА_13 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб 21 грудня 2021 року. Позивачці змінено прізвище на « ОСОБА_8 » (а.с. 13).

Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради №203 від 20 липня 2021 року «Про визначення способів участі батька у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином» для участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_1 встановлено такі дні та години в присутності матері: вівторок - з 15.00 год. до 17.00 год.; четвер - з 15.00 год. до 17.00 год.; неділя - з 16.00 год. до 18.00 год. (а.с. 20).

Згідно з копією витягу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №346/2426/22/43380/2022 від 26 жовтня 2022 року щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованими територіями в період з 01 січня 2020 року по 31 жовтня 2022 року ОСОБА_1 10 лютого 2022 року перетнув державний кордон України в напрямку «Виїзд» (а.с. 23).

Встановлено, що з часу виїзду за межі України апелянт до цього часу не повертався.

За змістом копії витягу до протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини №10 від 31 липня 2024 року ОСОБА_1 рекомендовано керуватися діючим графіком його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, встановленим від 20 липня 2021 року (а.с. 53-54).

Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради №90 від 23 квітня 2024 року «Про надання дозволу матері на зміну прізвища малолітній дитині» ОСОБА_2 надано дозвіл змінити прізвище малолітньому ОСОБА_10 з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_8 » (а.с. 21).

Відповідно до копії довідки №36, виданої директором Коломийського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №2 «Дударик» Коломийської міської ради 01.05.2024, ОСОБА_3 відвідує зазначений заклад дошкільної освіти з 30.08.2021. Біологічний батько ОСОБА_1 не бере участі у вихованні сина з часу вступу дитини до садка, протягом 2021-2024 років жодного разу не відвідував цей заклад, не приходив на батьківські збори чи свята, не цікавився навчанням, розвитком, успіхами та здобутками сина. Вихованням дитини займаються мати ОСОБА_2 та батько ОСОБА_4 (а.с. 15).

Згідно з копією психолого-педагогічної характеристики №39 від 01 травня 2024 року, виданої щодо сина сторін ОСОБА_14 практичним психологом ОСОБА_15 та вихователем ОСОБА_16 . Коломийського закладу дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу №2 «Дударик» Коломийської міської ради, дитина із задоволенням відвідує садочок, має переважно емоційно-позитивний настрій, з дорослими легко йде на контакт, проявляє зацікавленість до спільної діяльності, застосовує ввічливі слова, дотримується правил поведінки, з дітьми підтримує дружні зв`язки, демонструє впевненість та відкритість у спілкуванні, рідко є ініціатором конфліктів. У навчальній діяльності ОСОБА_3 активний, допитливий, наполегливий, уважний, здатний контролювати свої дії та логічно мислити, адекватно реагує на вимоги та зауваження. Батьки, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , цікавляться досягненнями дитини, відвідують батьківські збори та свята. Мати дитини відкрита до діалогу, любить та підтримує дитину. ОСОБА_17 психологічно захищений у родині, що підтверджується його поведінкою в групі (а.с. 16).

З копії психологічної характеристики дитини в сім`ї від 01 травня 2024 року вбачається, що ОСОБА_3 сприймає себе повноцінним членом сім`ї, комунікує з усіма її членами та має задовільне міжособистісне спілкування. Клімат у сім`ї психологічно наповнений, відсутні конфлікти, які могли б впливати на поведінку дитини. ОСОБА_17 відчуває себе в сім`ї потрібним і бажаним, нічим не обділений та добре відгукується про сім`ю. Батьківська позиція турботлива й допомагаюча. Мати надає якісну материнську турботу та спілкування. Розвиток дитини відповідає віку, відхилень від норми не виявлено. Психологічний клімат у сім`ї є задовільним і сприятливим для розвитку дитини (а.с. 17).

Відповідно до характеристики, складеної психологом ОСОБА_18 , ОСОБА_3 є дитиною дошкільного віку, володіє емоційно-вольовою сферою на достатньому рівні, має задовільні навички та задатки для виконання будь-якої діяльності, пізнає світ у повну міру своїх можливостей, потребує контролю з боку батьків. Біологічний батько ОСОБА_19 не проживає з сином з моменту виповнення дитині 5-ти місяців. Із раннього дитинства ОСОБА_17 виховується окремо від біологічного батька, не знає його та з народження не відчуває від нього батьківської любові. ОСОБА_1 не цікавився успіхами сина, не відвідував його та не брав безпосередньої участі у вихованні. У зв`язку з цим у дитини відсутній емоційний зв`язок із біологічним батьком, що зумовлено невключеністю останнього у дитячо-батьківські стосунки. Водночас, чоловік позивачки ОСОБА_4 виконує всі батьківські обов`язки. ОСОБА_17 називає його батьком, а біологічного батька не знає. ОСОБА_4 забезпечує дитину повноцінною увагою, компенсуючи всі функції батька. Дитина відчуває себе у сім`ї бажаною та потрібною. Психолог зазначає, що для добробуту дитини важливо зростати в люблячій сім`ї, яка забезпечує дитині психологічну опору та підтримку. Вказує, що будь-які непродумані дії біологічного батька будуть мати негативні наслідки для дитини, можуть спричинити психологічну травму та викликати труднощі у спілкуванні з оточуючими на тему сім`ї (а.с. 18).

Згідно з копією довідки №7 від 02 травня 2024 року, виданої парохом церкви Святого священномученика Йосафата Коломийської єпархії Української греко-католицької церкви о. ОСОБА_20 , ОСОБА_3 та ОСОБА_21 кожної неділі та у святкові дні присутні на Богослужіннях. У період з 2019 по 2024 рік біологічний батько дитини ОСОБА_1 жодного разу не приходив до церкви, щоб поцікавитися колишньою дружиною, життям чи розвитком сина, хоча знав, що вони є постійними парафіянами храму (а.с. 22).

З копії витягу з реєстру територіальної громади №2024/006560792 від 05 червня 2024 року та копії акту обстеження умов проживання №2 від 17 червня 2024 року вбачається, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживають спільно за адресою: АДРЕСА_2 . У малолітнього ОСОБА_17 хороші взаємовідносини з вітчимом ( ОСОБА_4 ), в сім`ї створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини (а.с. 11, 19).

Відповідно до копії висновку за результатами психологічного обстеження від 27 вересня 2024 року, складеного психологом ОСОБА_22 , ОСОБА_3 своєю сім`єю вважає маму ОСОБА_23 та вітчима ОСОБА_24 , якого хлопчик усвідомлює як свого єдиного батька. Дитина перебуває в сім`ї, у якій відчуває стійкість та стабільність. Перебування у фруструючих (травмуючих) ситуаціях не виявлено. Хлопчику невідомо, що таке фізична агресія з боку мами чи вітчима. Психолог, зокрема, зазначила, що ОСОБА_17 своїм єдиним батьком відчуває саме ОСОБА_4 , у сім?ї відчуває опіку, захист, прийняття і любов (а.с. 65-66).

Згідно з копією висновку комісії з питань захисту прав дитини про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради №291 від 03 грудня 2024 року, підтверджено вказані позивачкою обставини щодо ухилення апелянта від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Встановлено, що з початку 2020 року ОСОБА_1 жодним чином не піклувався про свого сина, не дарував йому подарунки на день народження чи Новий рік, не турбувався про його стан здоров`я, фізичний та духовний розвиток. У 2022 році виїхав за кордон і з того часу не повертався в Україну. Дитина проживає з матір`ю та її чоловіком, де для неї створені всі умови. Враховуючи наведене, комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення апелянта батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 (а.с. 82-83).

У судовому засіданні суду першої інстанції були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_22 підтвердила викладене нею у вищенаведеному висновку за результатами психологічного обстеження 27 вересня 2024 року. Пояснила, що поява біологічного батька у житті ОСОБА_17 була б дуже травмуючою для останнього. Зазначила, що їй невідомо про створення позивачкою перешкод у спілкуванні ОСОБА_1 з дитиною.

Свідок ОСОБА_25 (хрещений батько сина сторін) вказав, що часто спілкується з похресником, а ОСОБА_1 востаннє бачив у 2020 році. ОСОБА_17 сприймає ОСОБА_4 як свого батька, а біологічного батька не знає. Свідку невідомо, чи намагався ОСОБА_1 спілкуватися з дитиною.

Свідок ОСОБА_26 (сестра ОСОБА_2 ) зазначила, що відповідач не бере жодної участі у житті сина, а останній сприймає ОСОБА_4 як свого рідного батька.

Свідок ОСОБА_27 (мати ОСОБА_2 ) пояснила, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини. Його вихованням та забезпеченням займаються позивачка і ОСОБА_4 . Зауважила, що ОСОБА_17 сприймає ОСОБА_4 як свого батька.

Свідок ОСОБА_28 (батько ОСОБА_1 ) зазначив, що відповідач перебуває за кордоном та неодноразово намагався зв`язатися зі своїм сином, однак позивачка чинила перешкоди їхньому спілкуванню. ОСОБА_1 звертався до органу місцевого самоврядування з метою зміни способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, проте йому було відмовлено. Вказав, що під час перебування сторін у шлюбі позивачка почала проживати зі ОСОБА_4 . Крім того, мати позивачки завдавала ударів відповідачу та його батькам, з приводу чого вони зверталися до поліції, але відповіді на ці звернення не отримали.

Свідок ОСОБА_6 (мати ОСОБА_1 ) зазначила, що відповідач неодноразово намагався зв`язатися з дитиною, телефонував, однак позивачка чинила перешкоди у спілкуванні сина з батьком. На час допиту вказаної свідка (12 червня 2025 року) триває досудове розслідування за фактом побиття її, ОСОБА_28 та відповідача батьками ОСОБА_2 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач повністю нехтує своїми батьківськими обов`язками по вихованню сина, свідомо не вчиняє активних дій з метою участі в його вихованні, не дбає про його фізичний та духовний розвиток, а також матеріально не забезпечує дитину. Пояснення свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_29 не спростовують вищевказані висновки, оскільки відповідачем не надано жодних доказів того, що позивачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з малолітнім сином. Суд вважає доведеним, що син сторін сприймає як батька свого вітчима ОСОБА_4 , а висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав є обґрунтованим. Тривала відсутність відповідача у житті сина свідчить про те, що таку поведінку неможливо змінити без вжиття крайнього заходу позбавлення батьківських прав.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі - Конвенція про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною другою статті 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

У ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, повагу до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч.ч. 2, 3 ст. 150 СК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч. 2 ст. 157 СК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ч. 1 ст. 165 СК України).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував, що при ухваленні рішення щодо позбавлення батьківських прав на перше місце необхідно ставити якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей (постанови Верховного Суду від 07 травня 2025 року у справі №127/15620/24 (провадження №61-16853св24), від 31 березня 2021 року у справі №562/1686/18 (провадження №61-16928св20)).

У правовідносинах, які стосуються вкрай чутливої сфери та долі дитини, інтереси якої превалюють над формальним тлумаченням норм права, питання слід вирішувати в контексті кожної конкретної справи без формального та уніфікованого підходу лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, що мають значення для вирішення спору, та вивчення і дослідження усіх доказів як у сукупності, так і кожного доказу окремо.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі №361/2014/22 (провадження №61-9249св24)).

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №203/3505/19 (провадження №61-14351св21) вказано, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав.

У постанові від 26 квітня 2022 року в справі №520/8264/19 (провадження №61-19984св21) Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про позбавлення відповідача батьківських прав, керувався тим, що батько не виконував повноцінно свої батьківські обов`язки, періодичне спілкування за допомогою телекомунікаційних систем також не є таким виконанням обов`язків, а відтак особа, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дітей, несе відповідні ризики порушення нормальних життєвих зв`язків та передбачених законом наслідків невиконання батьківських обов`язків.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що апелянт ОСОБА_1 10 лютого 2022 року виїхав за межі України та до теперішнього часу не повертався. Відтак, протягом тривалого часу повністю відсутнє спілкування останнього з дитиною ОСОБА_3 .

Досліджені докази та показання свідків, отримані під час розгляду справи судом першої інстанції, свідчать про те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо сина, не проявляє належної активності у його вихованні, не контактує з ним, не піклується про його фізичний і духовний розвиток.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі №490/3580/21 (провадження №61-4197св25), позбавлення батьківських прав є обґрунтованим за умови встановлення свідомої та винної поведінки батьків в ухиленні від виконання обов`язків, що призвело до повного розриву сімейних зв`язків з дітьми. Формальне заперечення проти позову без реальних дій щодо налагодження стосунків з дітьми не є підставою для збереження батьківських прав.

Колегія суддів бере до уваги, що малолітній ОСОБА_3 з раннього дитинства виховується окремо від біологічного батька, не знає його та не має з ним емоційного зв`язку. Згідно з наявними у справі копіями довідок, психологічних характеристик, висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_3 та показаннями свідків хлопчик сприймає своїм батьком ОСОБА_4 , який фактично виконує всі батьківські обов`язки, забезпечує дитину турботою, увагою, опікою та матеріально-побутовою підтримкою. У сім`ї матері створено сприятливі умови для життя, розвитку і виховання дитини, у якій ОСОБА_17 почувається захищеним, бажаним і психологічно стабільним.

У той же час біологічний батько ОСОБА_1 тривалий час не бере участі у житті сина, не підтримує з ним контактів, перебуває за межами України, що підтверджує відсутність між ними будь-якого емоційного чи духовного зв`язку.

Переконливих доказів, які б спростовували умисність такої поведінки, ні апелянтом, ні його представником суду не надано.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що позивачка ОСОБА_2 у березні 2023 року вже зверталася до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_10 . Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28 грудня 2023 року у справі №346/1298/23 в задоволенні цього позову було відмовлено, і постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року таке рішення залишено без змін.

Таким чином, із вказаного часу ОСОБА_1 фактично було надано достатньо часу і можливостей для налагодження стосунків з дитиною, відновлення спілкування та виконання своїх батьківських обов`язків.

Однак за цей період апелянт не проявив ініціативи, не вжив жодних реальних дій для участі у вихованні сина, не піклувався про його розвиток, не цікавився станом здоров`я та успіхами, не намагався встановити емоційний контакт з дитиною.

Натомість, як підтверджується матеріалами справи, саме позивачка разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 забезпечують дитині належні умови для життя, виховання, розвитку та відчуття сімейного благополуччя.

На думку суду, апелянт міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з дитиною, враховуючи його вік, коли контакт з батьком припинився, може призвести до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини.

Тому, враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин між сином та батьком, що є найважливішою складовою поняття «сімейне життя», протягом тривалого часу, у суду відсутні підстави вважати, що анулювання юридичного зв`язку між батьком і дитиною негативно вплине на ці відносини.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції належним чином дослідив та оцінив подані сторонами докази, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, а фактично зводяться до незгоди з таким.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гринів Я.В. слід залишити без задоволення, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 червня 2025 року без змін.

Оскільки апеляційним судом вирішено апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат у цій справі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гринів Яни Василівни залишити без задоволення.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 23 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2025 року.