Постанова

Іменем України

29 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 504/3668/20

провадження № 61-9182св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючий - Крат В. І. (суддя-доповідач),

судді: Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Красносільська сільська рада Одеського району Одеської області,

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_3 , на постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 2025 року (повний текст судового рішення складено: 16 липня 2025 року) в складі колегії суддів: Драгомерецького М. М., Громіка Р. Д., Комлевої О. С.,

Історія справи

Короткий зміст позову

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішення про передачу в приватну власність земельної ділянки та скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 згідно розпорядження Комінтернівської РДА №105/А-2012 від 14 лютого 2012 року, надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 2 га місце розташування: Одеська область, Лиманський район, Красносільська сільська рада (за межами населеного пункту). Проект позивачем виготовлено, погоджено в установленому законом порядку, присвоєно кадастровий номер земельній ділянці :01:004:0578.

Позивачу стало відомо, що у зв`язку зі змінами в законодавстві розпорядником земель, що розташовані: Одеська область, Лиманський район, Красносільська сільська рада (за межами населеного пункту) стала Красносільська сільська рада Лиманського району Одеської області.

У вересні 2020 року позивач звернувся до Красносільської сільської ради із заявою, у якій просив сільську раду затвердити проект землеустрою та передати йому у власність вказану земельну ділянку, скасувати рішення № 1373-VIІ від 17 липня 2019 року про передачу в приватну власність цієї земельної ділянки кадастровий номер :01:004:0578 - ОСОБА_2 , як таке, що видано помилково в порушення його прав на цю землю. Проте, Красносільська сільська рада Лиманського району Одеської області не винесла на розгляд сесії клопотання позивача, відмовила йому у передачі землі у власність листом.

Позивач вказував, що він має правомірні очікування щодо оформлення права власності на землю, оскільки ним було дотримано процедуру, яка передує одержанню правовстановлюючих документів на землю. Красносільська сільська рада діяла не добросовісно, всупереч його інтересам та без дотримання вимог законодавства, оскільки достеменно знаючи, що ним розроблений та погоджений проект землеустрою спірної земельної ділянки, кадастровий номер земельній ділянці присвоєний саме за його проектною документацією, сільська рада протиправно прийняла рішення про передачу землі у власність іншій особі.

ОСОБА_1 просив;

визнати протиправною бездіяльність Красносільської сільської ради щодо винесення на розгляд сесії його клопотання від 16 вересня 2020 ркоу про надання земельної ділянки у власність;

зобов`язати Красносільську сільську раду після набрання рішенням законної сили негайно винести на розгляд чергової сесії Красносільської сільської ради питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га місце розташування Одеська область, Лиманський район, Красносільська сільська рада (за межами населеного пункту) кадастровий номер :01:004:0578 та прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою та передачі йому у власність цієї земельної ділянки;

скасувати рішення Красносільської сільської ради № 1373-VIІ від 17 липня 2019 про передачу в приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га місце розташування Одеська область, Лиманський район, Красносільська сільська рада (за межами населеного пункту) кадастровий номер :01:004:0578 - ОСОБА_2 ;

скасувати запис № 32942141 від 19 серпня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на цю земельну ділянку.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 листопада 2021 року:

позов ОСОБА_1 задоволено частково;

визнано протиправною бездіяльність Красносільської сільської ради Лиманського (Одеського) району Одеської області щодо винесення на розгляд сесії клопотання ОСОБА_1 від 16 вересня 2020 року про надання земельної ділянки у власність;

зобов`язано Красносільську сільську раду Одеського району Одеської області після набрання рішенням законної сили винести на розгляд чергової сесії Красносільської сільської ради питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га місце розташування Одеська область, Лиманський район, Красносільська сільська рада (за межами населеного пункту) кадастровий номер :01:004:0578;

скасовано рішення Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області №1373-VIІ від 17 липня 2019 року про передачу в приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га місце розташування Одеська область, Лиманський район, Красносільська сільська рада (за межами населеного пункту) кадастровий номер :01:004:0578 - ОСОБА_2 ;

скасовано запис № 32942141 від 19 серпня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га місце розташування Одеська область, Лиманський район, Красносільська сільська рада (за межами населеного пункту) кадастровий номер :01:004:0578;

вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин у порядку, встановленому статті 186-1 ЗК України. Наданими позивачем ОСОБА_1 доказами підтверджено проходження ним вищезазначеної процедури, а саме виготовлено проект землеустрою, погоджено в установленому законом порядку, присвоєно кадастровий номер земельній ділянці;

судом встановлено та стороною відповідача не спростовано, що ОСОБА_2 , в порушення вимог статей 118, 122 ЗК України, клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність до Красносільської сільської ради не подавав, Красносільська сільська рада рішення про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою не надавала, ОСОБА_2 проект відведення земельної ділянки у власність не виготовляв, та, відповідно, Красносільська сільська рада проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відносно ОСОБА_2 не затверджувала, а отже земельна ділянка набута у власність ОСОБА_2 в порушення встановленого законом порядку безоплатної приватизації земельних ділянок. Доказів протилежного відповідачами не надано. Суд не прийняв доводи відповідача Красносільської сільської ради про втрату чинності розпорядження Комінтернівської районної адміністрації від 14 лютого 2012 року № 105/А-2012 про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проектної документації з землеустрою. Згідно перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою» передбачено, що прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом. Судом встановлено, що розпорядження Комінтернівської районної адміністрації від 14 лютого 2012 року № 105/А-2012 про надання дозволу ОСОБА_1 на розробку проектної документації з землеустрою реалізовано ОСОБА_1 , проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розроблено та погоджено, у зв`язку з чим вказане розпорядження Комінтернівської районної адміністрації є недіючим через його виконання, але є чинним;

на підставі Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», з 18 березня 2014 року на території України розпочався особливий період, який діє по даний час. Для багатьох громадян України, хто віддав свій громадянський борг та боронив її цілісність держава передбачила пільги та гарантії. Відповідач ОСОБА_2 як учасник бойових дій має право на отримання земельної ділянки у власність. Порядок безоплатного отримання у власність земельних ділянок як учасниками антитерористичної операції, так і іншими категоріями громадян, регулюється частиною 6 статті 118, статтями 121, 122 ЗК України. Виключень або пільг за статусом у процедурних питаннях законодавством не передбачено. Реалізація права учасника АТО на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності має відбуватися відповідно до встановленої законом процедури та без порушень прав та законних інтересів інших осіб. Красносільська сільська рада як розпорядник земель, володіючи інформацією, що у позивача ОСОБА_1 розроблений та погоджений проект землеустрою щодо спірної землі, кадастровий номер земельній ділянці присвоєний саме за його проектом відводу та за його кошти, протиправно прийняла рішення про передачу ОСОБА_2 землі у власність, без дотримання останнім законодавчо визначеної процедури отримання земельної ділянки;

суд вважав недоречними доводи відповідачів стосовно недобросовісної поведінки позивача, яка виразилася у його тривалій бездіяльності і несвоєчасному проходженні законодавчо визначеної процедури отримання земельної ділянки, оскільки вказана обставина жодним чином не впливає на те, що виділення земельної ділянки ОСОБА_2 відбулося без дотримання процедури, визначеної законодавством. Таким чином, рішення Красносільської сільської ради №1373-VIІ від 17 липня 2019 року про передачу в приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га місце розташування Одеська область, Лиманський район, Красносільська сільська рада (за межами населеного пункту) кадастровий номер :01:004:0578 - ОСОБА_2 підлягає скасуванню, і як наслідок, підлягає скасуванню запис № 32942141 від 19 серпня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на дану земельну ділянку;

стосовно вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності сільської ради щодо винесення на розгляд сесії клопотання від 16 вересня 2020 року про надання земельної ділянки у власність, то суд вказав, що як вбачається із матеріалів доданих до позову, клопотання ОСОБА_1 від 16 вересня 2020 року Красносільською сільською радою в порядку, визначеному статтею 12 ЗК України та статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не розглянуто, на розгляд чергової сесії не винесено, а тому суд вважає, що Красносільська сільська рада у вказаній частині діяла у спосіб, що суперечить вказаним нормам законодавства. З урахуванням викладеного, позовні вимоги щодо визнання бездіяльності Красносільської сільської ради суд визнав обґрунтованими, доведеними, та такими, що підлягають задоволенню. Суд зауважив, що винесення на розгляд чергової сесії сільської ради питання затвердження та передачі у власність земельної ділянки не гарантує особі прийняття рішення про затвердження вказаного проекту землеустрою та передачу у власність земельної ділянки, оскільки вивчення поданих позивачем документів на предмет їх відповідності вимогам ЗК України та наявності підстав для затвердження проекту землеустрою відноситься до сфери повноважень сільської ради. За таких обставин зобов`язання сільської ради прийняти рішення про затвердження проекту землеустрою та передачу у власність позивачу земельної ділянки, набуде ознак втручання суду у дискреційні повноваження органу місцевого самоврядування у сфері регулювання земельних відносин, що є неприпустимим і суперечить завданням судочинства ,а отже позов в цій частині підлягає частковому задоволенню шляхом зобов`язання сільської ради після набрання рішенням законної сили винести на розгляд чергової сесії питання щодо затвердження проекту землеустрою та передачі у власність позивачу земельної ділянки.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2025 року:

апеляційну скаргу Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області задоволено;

рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 листопада 2021 року скасовано та постановлено нове судове рішення яким позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

з висновками суду першої інстанції погодись неможливо, виходячи з наступного. Відповідно до статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. За нормами частини 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Отже, тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача»;

позивачем ОСОБА_1 не доведено належним чином обґрунтованість підстав позову, а саме, те, що Красносільська сільська рада незважаючи на те, що позивачем був розроблений та погоджений проект землеустрою щодо спірної землі, кадастровий номер земельній ділянці присвоєний саме за його проектом відводу та за його кошти, протиправно прийняла рішення про передачу ОСОБА_2 землі у власність, без дотримання останнім законодавчо визначеної процедури отримання земельної ділянки. Й, навпаки відповідачем повністю спростовані підстави заявленого позову. Так, порядок безоплатного отримання у власність земельних ділянок громадян, регулюється частиною 6 статті 118, статтями 121, 122 ЗК України. Згідно із заявою поданою відповідачем ОСОБА_2 до Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області, було зазначено передати в приватну власність вже сформованої земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:0578, яка увійшла до переліку земельних ділянок, якими мала право розпоряджатися Красносільська сільська рада Одеського району Одеської області, внаслідок закінченої процедури приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власності (згідно акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власності від 22 грудня 2018 року) відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 21 грудня 2018 року за №15-7953/13-18 СГ. Отже, при зверненні ОСОБА_2 до Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області щодо передачі в приватну власність земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0578, земельна ділянка вже була сформована та внесена до Державного земельного кадастру;

у пунктах 60-67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №688/2908/16 (провадження №14-28цс20), узгоджуючи застосування судами статей 118, 121, 122 ЗК України, зроблено наступний правовий висновок: «метою розробки проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є її індивідуалізація (конкретизація). Здійснення такої індивідуалізації, зокрема, дозволяє здійснити формування земельної ділянки. Відповідно до частини 1 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до частини другої цієї ж статті формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Згідно частини 1 статті 50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються лише у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок. Отже, якщо земельна ділянка сформована, то розробка проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження позбавлені будь-якого сенсу. Саме тому у частині 1 статті 123 ЗК України встановлено, що надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Таким чином, якщо земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, а право власності на неї зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то положення статті 123 ЗК України та статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», якими передбачено одержання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження, не підлягають застосуванню. Розробка проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження хоча й здійснюється заявником з метою отримання земельної ділянки в користування, однак вчиняється саме в інтересах територіальної громади чи держави з метою формування такої земельної ділянки. Тому в разі неотримання в користування такої земельної ділянки особа, яка понесла витрати на розробку та погодження проекту землеустрою, за умови формування земельної ділянки, може претендувати на відшкодування здійснених витрат»;

таким чином, виділення земельної ділянки у власність відповідачу ОСОБА_2 не потребувало процедури визначеної статтями 118, 121, 122 ЗК, яка застосовується для отримання громадянами несформованих земельних ділянок;

частиною 9 статті 79-1 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Відповідно до частини 13 статті 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника. У пункті 60-67 постанови від 29 вересня 2020 року в справі № 688/2908/16 (провадження №14-28цс20), Велика Палата Верховного Суду виходила, що «З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проект та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду»;

висновок про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 був затверджений Управлінням Держземагентства у Комінтернівському районі Одеської області 22 листопада 2013 року. Із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 завернувся до Красносільської сільської ради у вересні 2020 року. Таким чином, позивач ОСОБА_1 зволікав з поданням проекту землеустрою на затвердження, й мав очікувати, що земельна ділянка буде надана іншій особі;

отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України». Тому рішення сесії Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області від 17 липня 2019 року № 1373-VІІ яким земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0578 передано у власність ОСОБА_2 прийнято відповідно до норм чинного законодавства. В подальшому, 19 серпня 2019 року відповідач ОСОБА_2 у встановленому законом порядку набув право власності на відповідну земельну ділянку, про що внесено запис Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 32942141 від 19 серпня 2019 року;

колегія суддів вважала, що відведення спірної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 було проведено Красносільською сільською радою у встановленому законом порядку, тому ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку правомірно. За обставинами цієї справи, враховуючи всі наведені вище принципи, позбавлення відповідача ОСОБА_2 спірного майна, становитиме непропорційне втручання у право на мирне володіння майном, що є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки таке втручання порушить справедливий баланс інтересів, а саме: позитивні наслідки вилучення спірного майна для захисту інтересів позивача є більш важливими, ніж дотримання права відповідачем, який законним шляхом набув право власності на земельну ділянку. Досліджуючи питання дотримання балансу інтересів сторін спору на предмет переваги між захистом права позивача та правом відповідача володіти, користуватися і розпоряджатися цим майном, колегія суддів надає перевагу захисту прав відповідача ОСОБА_2 , оскільки позивач недбало ставився до своїх прав та обов`язків. За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не доведено належним чином, що відповідачі Красносільська сільська рада та ОСОБА_2 порушили установлений законом порядок приватизації спірної земельної ділянки, тому відповідно до статей 15, 16 ЦК вказане право не підлягає захисту судом. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-84цс14. Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Аргументи учасників справи

17 липня 2025 року ОСОБА_1 через Електронний суд подав касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_3 , на постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 2025 року (повний текст судового рішення складено 16 липня 2025 року), у якій просив:

постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 2025 року скасувати;

рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 листопада 2021 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

на сьогодні відсутній висновок ВС щодо застосування статей 118, 122 ЗК України щодо подібних правовідносин в контексті можливості не дотримуватись етапів отримання земельної ділянки безоплатно у власність, а саме: не отримати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою, не виготовити проект землеустрою, не затвердити його рішенням сесії органу місцевого самоврядування, а одразу отримати рішення про надання земельної мідянки у власність. Адже, відповідач ОСОБА_2 в порушення норм статей 118, 122 ЗК України, клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність до Красносільської сільської ради не подавав, рішення Красносільська сільська рада про надання дозволу ОСОБА_2 на виготовлення проекту землеустрою не надавала, ОСОБА_2 проект відведення земельної ділянки у власність не виготовляв та, відповідно, Красносільська сільська рада проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відносно ОСОБА_2 - не затверджувала, а отже земельна ділянка набута у власність ОСОБА_2 - безпідставно та в позазаконний спосіб, як вірно констатував суд першої інстанції, та помилково не врахував апеляційний суд. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 ЗК України - громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Виключень або пільг за статусом у процедурних питаннях законодавством не передбачено. Реалізація права учасника АТО на безоплатне отримання земельної ділянки із земель державної або комунальної власності має відбуватися відповідно до встановленої законом процедури та без порушень прав та законних інтересів інших осіб. Вказані норми мали б бути виконані відповідачами, але були ними грубо проігноровані, що підтверджує незаконність оскаржуваного рішення Красносільської сільської ради;

апеляційним судом проігнорована позиція ВС яка викладена в постанові від 09 грудня 2020 року у справі № 617/763/16-ц щодо законності надання дозволу на розробку проекту землеустрою двом окремим громадянам щодо однієї і тієї ж ділянки, прийшов до наступних висновків: Верховний Суд скасував постанову апеляційної інстанції, мотивуючи це тим, що апеляційний суд неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин, не перевірив доводів позивача, не надав оцінки поведінці органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, з урахуванням обставин цієї справи; не врахував те, що рішенням селищної ради від 27 жовтня 2009 року надано згоду на безоплатну передачу у власність позивачу земельну ділянку у розмірі 0,2600 га для ведення особистого селянського господарства та надано дозвіл на виготовлення технічної документації на зазначену земельну ділянку, а тому дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки надання дозволу територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин на розробку проекту землеустрою двом окремим громадянам щодо однієї і тієї ж земельної ділянки, є таким, що суперечить вимогам землеустрою, та сприяє позбавлення одного з них можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру отримання у власність земельної ділянки;

орган державної влади або орган місцевого самоврядування не має правових підстав для надання дозволу на розроблення документації із землеустрою на земельну ділянку двом різним особам на одну і ту ж земельну ділянку. А тому позовні вимоги ОСОБА_4 щодо скасування рішення селищної ради -обґрунтовані, адже оскаржуване рішення селищної ради сприяє позбавленню позивача можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру отримання у власність земельної ділянки. Посилання апеляційного суду на постанову ВП ВС від 29 вересня 2020 року по справі № 688/2908/16-ц в контексті відсутності обов`язку у відповідача виготовляти проект землеустрою щодо сформованої земельної ділянки - недоречне саме в цій справі, оскільки у вказаній постанові мова йде про передачу землі в оренду, та норми статті 123 ЗК прямо вказують на те, що надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Аналогічної норми в статті 118 ЗК - котра регулює порядок безоплатної передачі землі у власність - не існує, а отже висновки апеляційного суду хибні та не ґрунтуються на вимогах закону;

апеляційний суд мав би врахувати позицію Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 472/1280/17 з огляду на те, що такі висновки зроблені Верховним Судом пізніше, а саме: «...з аналізу наведених положень закону, а також із встановлених у справі обставин вбачається, що ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, всупереч застереженням, які містяться в частині сьомій статті 118 ЗК України, розглядаючи клопотання ОСОБА2 , яке надійшло пізніше, не пересвідчилось у відповідності розташування об`єкта вимогам законодавства та не врахувало вимог як вказаних вище норм законів та підзаконних актів, метою яких і є уникнення такого конфлікту між заінтересованими особами, так і положень Конституції України щодо обов`язку органів державної влади діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, забезпечувати рівність конституційних прав і свобод громадян, та, незважаючи на державну реєстрацію 21 березня 2017 року проекту землеустрою за заявою ОСОБА1 , тобто на те, що здійснено формування земельної ділянки з конкретно визначеними межами за відповідною фізичною особою (стаття 791 ЗК, стаття 50 Закону України «Про землеустрій») ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, всупереч наданим йому повноваженням не ухвалило рішення, за наявності для того законних підстав, про відмову в затвердженні проекту землеустрою за зверненням ОСОБА2 , чим суттєво порушило права першого заявника на отримання у власність земельної ділянки....»;

передача землі відповідачу у власність за обставинами справи свідчить про реальне порушення права позивача на отримання земельної ділянки у власність, оскільки оскаржуване рішення сільської ради в подальшому надало можливість оформити право власності відповідачем на вже раніше сформовану земельну ділянку за документами позивача. Як наслідок позивач повинен відстоювати своє гарантоване право на отримання земельної ділянки в суді;

рішеннями Комінтернівського районного суду від 19 листопада 2021 року, частково зміненими постановами Одеського апеляційного суду від 18 квітня 2023 року в справам № 504/3667/20 і № 504/3669/20 за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до Красносільської сільської ради з тих самих обставин та за тих самих підстав захищено право позивачів на землю та вказані рішення виконані та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права відповідачів на землю скасовані;

отримавши відповідне рішення уповноваженого органу державної влади, позивач мав усі підстави розраховувати на законний перебіг подій, що є правомірним очікуванням, щодо оформлення рішення про надання землі йому у власність, оскільки ним було дотримано процедуру, яка передує одержанню правовстановлюючих документів на землю. Та обставина, що на етапі безпосередньо розгляду клопотання про передачу землі у власність було змінено розпорядника землі, а в зв`язку з цим, наявне небажання відповідача передавати землю у власність позивачу без законних на те причин - свідчить про порушення права позивача на отримання землі у власність, обмеження його у праві правомірного очікування щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки таке право є складовою частиною майна;

Красносільська сільська рада діяла недобросовісно, достеменно знаючи, що позивач ОСОБА_1 претендує на отримання спірної землі у власність, що в нього розроблений та погоджений проект землеустрою щодо спірної землі, кадастровий номер земельній ділянці присвоєний саме за його проектом відводу та за його кошти, а відповідач-2 недобросовісно та протиправно прийняв рішення про передачу відповідачу-1 землі у власність, яке він наразі має оскаржувати в суді, адже тільки таким чином зможе відновити своє право на отримання землі у власність. З огляду на викладене, позовні вимоги у цій справі є повністю обґрунтованими та доведеними, та вірно задоволені судом першої інстанції, але помилково відхилені апеляційним судом.

17 липня 2025 року ОСОБА_1 через Електронний суд подав додаткові пояснення у справі, що підписані представником ОСОБА_3

Пояснення мотивовані тим, що слід врахувати позицію ВС, яка викладена в постанові від 25 червня 2025 року у справі № 532/2104/21 щодо законності надання дозволу на розробку проекту землеустрою двом окремим громадянам щодо однієї і тієї ж ділянки, де ВС прийшов до наступних висновків: Надання дозволу територіальним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин на розробку проекту землеустрою двом окремим громадянам щодо однієї і тієї ж земельної ділянки, є таким, що суперечить вимогам землеустрою, та сприяє позбавлення одного з них можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру отримання у власність земельної ділянки. А тому позовні вимоги ОСОБА_4 щодо скасування рішення селищної ради - обґрунтовані, адже оскаржуване рішення селищної ради сприяє позбавленню позивача можливості завершити розпочату ним відповідно до вимог чинного законодавства процедуру отримання у власність земельної ділянки.

Рух справи

Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі.

29 вересня 2025 року справа передана судді-доповідачу Крат В. І.

Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 06 серпня 2025 року зазначено, щонаведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження: суд апеляційної інстанції в оскарженій постанові застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду: від 09 грудня 2020 року у справі № 617/763/16-ц; від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц; у справі № 461/2132/17; у справі № 472/1286/17-ц; від 18 листопада 2020 року у справі № 472/1280/17; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Фактичні обставини

Розпорядженням Комінтернівської районної державної адміністрації № 105/А-2012 від 14 лютого 2012 року надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу державної власності сільськогосподарського призначення на території Красносільської сільської ради (за межами населеного пункту) Комінтернівського району Одеської області.

Проект землеустрою було виготовлено позивачем ОСОБА_1 , погоджено в установленому законом порядку, присвоєно кадастровий номер земельній ділянці :01:004:0578, про що свідчить Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

04 липня 2019 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області із заявою, у якій просив передати йому, як учаснику АТО, в приватну власність для ведення особистого селянського господарства сформовану земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0578, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. До заяви додано копію паспорта громадянина України, копію ідентифікаційного номеру, викопіювання з бажаним місцем розташуванням земельної ділянки та копія посвідчення учасника бойових дій.

Згідно із заявою поданою відповідачем ОСОБА_2 до Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області, було зазначено передати в приватну власність вже сформованої земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:0578, яка увійшла до переліку земельних ділянок, якими мала право розпоряджатися Красносільська сільська рада Одеського району Одеської області, внаслідок закінченої процедури приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власності (згідно акту приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власності від 22 грудня 2018 року) відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 21 грудня 2018 року за №15-7953/13-18 СГ.

Рішенням Красносільської сільської ради № 1373-VII від 17 липня 2019 року передано у приватну власність ОСОБА_2 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2 га із земель комунальної власності Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області, кадастровий номер :01:004:0578.

19 серпня 2019 року проведено державну реєстрацію права власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 , що підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

16 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області із заявою про затвердження проекту землеустрою та передачу йому у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 2 га місце розташування: Одеська область Лиманський район Красносільська сільська рада (за межами населеного пункту) кадастровий номер :01:004:0578, а також просив скасувати рішення Красносільської сільської ради №1373-VII від 17 липня 2019 року про передачу в приватну власність вказаної земельної ділянки ОСОБА_2 , як таке, що видано помилково в порушення його прав на цю землю.

Листом від 16 жовтня 2020 року № 71-3ПІ/3904 голова Красносільської сільської ради Лиманського району Одеської області Майдебура М. П. надав відповідь позивачу про те, що розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації № 103/А-2012 від 14 лютого 2012 року втратило чинність, з огляду на те, що згідно пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення складу, змісту та порядку погодження документації із землеустрою» від 02 червня 2015 року № 497-VIII передбачено, що прийняті і не виконані до набрання чинності цим Законом рішення, зокрема органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань зберігають чинність протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом. Наказом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 21 грудня 2018 року № 15/13-18 СГ вказана земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності у складі інших земельних ділянок була передана до комунальної власності Красносільської ОТГ. В термін з 2014 року до 21 грудня 2018 року проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 не було затверджено та земельну ділянку не було передано у власність. Після передачі вказаної земельної ділянки в комунальну власність, звернення ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки до Красносільської сільської ради не надходило. Тому рішенням сесії сільської ради від 17 липня 2020 року №1373-VІІІ земельну ділянку передано у власність учаснику АТО.

Позиція Верховного Суду

Касаційний суд відхиляє аргументи касаційної скарги з таких підстав.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Норми закону полягають в наступному: жити чесно, не ображати інших, кожному віддавати по заслугах. Змусити жити за принципами навряд чи можливо. Але коли виникає судовий спір, то учасники цивільного обороту мають розуміти, що їх дії (бездіяльність) чи правочини можуть бути піддані оцінці крізь призму справедливості, розумності, добросовісності (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2024 року в справі № 357/13500/18 (провадження № 61-3809св24)).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (див. пункт 8.54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 січня 2022 року всправі № 910/10784/16 (провадження № 12-30гс21)).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, й ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (див., зокрема: постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року в справі № 361/2965/15-а (провадження № 11-190апп18), від 09 листопада 2021 у справі № 542/1403/17 (провадження № 14-106цс21)).

Касаційний суд уже зауважував, що:

правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування (частина перша статті 21 ЦК України) по своїй суті не є правочином. Як наслідок до незаконності правового акту індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування (частина перша статті 21 ЦК України), положення ЦК України та інших законів про правочини, зокрема й норми як § 1, так і § 2 глави 16 ЦК України, не можуть бути застосовані;

незаконність правового акту індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування (частина перша статті 21 ЦК України) як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про незаконність правового акту індивідуальної дії, виданого органом місцевого самоврядування (частина перша статті 21 ЦК України) не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим. Про порушення суб`єктивного права правовим актом індивідуальної дії, виданим органом місцевого самоврядування (частина перша статті 21 ЦК України), може свідчити те, що він перешкоджає суб`єкту в реалізації його права або інтересу (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд від 06 серпня 2025 року у справі № 465/820/23 (провадження № 61-2509св25)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) вказано, що:

«37. Водночас Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що відсутність договірних відносин між сторонами до моменту укладення договору не означає, що на переддоговірній стадії сторони не несуть жодних обов`язків по відношенню одна до одної. Добросовісність та розумність належать до фундаментальних засад цивільного права (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Отже, і на переддоговірній стадії сторони повинні діяти правомірно, зокрема, поводитися добросовісно, розумно враховувати інтереси одна одної, утримуватися від недобросовісних дій чи бездіяльності. Прояви таких обов`язків та недобросовісної чи нерозумної поведінки є численними і не можуть бути визначені у вичерпний спосіб. Зокрема, недобросовісну поведінку може становити необґрунтоване припинення переговорів, пропозиція нерозумних умов, які завідомо є неприйнятними для контрагента, вступ у переговори без серйозних намірів (зокрема з метою зірвати укладення договору з третьою особою, наприклад з конкурентом недобросовісної сторони переговорів), нерозкриття необхідної контрагенту інформації тощо.

38. При цьому обов`язок діяти добросовісно поширюється на обидві сторони.

39. Так, може кваліфікуватися як недобросовісна така поведінка власника земельної ділянки (в особі органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування), коли він необґрунтовано зволікає з наданням дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, не повідомляє чи несвоєчасно повідомляє про відмову у наданні дозволу або не наводить вичерпні мотиви такої відмови, надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду, необґрунтовано зволікає з розглядом проєкту землеустрою щодо відведення, безпідставно відмовляє у його затвердженні і у той же час надає дозвіл на розробку проєкту землеустрою та затверджує цей проєкт щодо іншої особи.

40. З іншого боку, якщо особа, отримавши дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, сама зволікає з його розробкою та поданням на затвердження, вона цілком може очікувати, що земельна ділянка буде надана в користування іншій особі. Не вважатиметься добросовісною і поведінка особи, яка отримала дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розробила проєкт та подала його на затвердження, завідомо знаючи про перешкоди у наданні земельної ділянки в оренду.

41. Виходячи з викладеного Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що неможливо надати єдину універсальну відповідь на питання про те, чи є поведінка органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який надав дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки кільком особам, правомірною чи неправомірною. Відповідь на це питання залежить від оцінки такої поведінки як добросовісної чи недобросовісної, і така оцінка має здійснюватися у кожній справі окремо виходячи з конкретних обставин справи.

42. Велика Палата Верховного Суду також звертає увагу на те, що звернення особи до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду зумовлене інтересом особи на отримання цієї земельної ділянки, за відсутності для цього законних перешкод.

45. Судам при вирішенні аналогічних спорів слід враховувати, що подати позов до суду про захист свого законного інтересу може будь яка особа, яка звернулася до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з метою отримання земельної ділянки в оренду, залежно від істотних ознак кожної конкретної правової ситуації (зокрема, від добросовісності поведінки усіх зацікавлених осіб, обізнаності їх про інтереси інших осіб щодо цієї земельної ділянки тощо)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) зазначено, що:

«61. Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Відповідно до частини другої цієї ж статті формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

62. Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про землеустрій» проєкти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються лише у разі зміни цільового призначення земельних ділянок або формування нових земельних ділянок.

63. Отже, якщо земельна ділянка сформована, то розробка проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження позбавлені будь-якого сенсу.

64. Саме тому у частині першій статті 123 ЗК України встановлено, що надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

65. Таким чином, якщо земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі, а право власності на неї зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то положення статті 123 ЗК України та статті 7 Закону України «Про фермерське господарство», якими передбачено одержання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження, не підлягають застосуванню».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) зазначено, що:

«67. Водночас слід наголосити, що розробка проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та його затвердження хоча й здійснюється заявником з метою отримання земельної ділянки в користування, однак вчиняється саме в інтересах територіальної громади чи держави з метою формування такої земельної ділянки. Тому в разі неотримання в користування такої земельної ділянки особа, яка понесла витрати на розробку та погодження проєкту землеустрою, за умови формування земельної ділянки, може претендувати на відшкодування здійснених витрат.

78. Зокрема, не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка раніше за інших дізналася про існування вільної земельної ділянки і звернулася з відповідною заявою. Крім того, такий підхід стимулює використання інсайдерської інформації, що є одним із проявів корупції, а тому є неприпустимим.

79. Тим більше не можна вважати справедливим і розумним надання землі особі, яка пізніше за інших звернулася з відповідною заявою, але якій тим не менше надано перевагу. Такий підхід може створювати підґрунтя для розвитку корупції».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У справі, що переглядається: апеляційний суд встановив, що згідно із заявою, поданою відповідачем ОСОБА_2 до Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області зазначено передати в приватну власність вже сформовану земельну ділянку, кадастровий номер :01:004:0578, яка увійшла до переліку земельних ділянок, якими мала право розпоряджатися Красносільська сільська рада Одеського району Одеської області, внаслідок закінченої процедури приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність (згідно з актом приймання-передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власності від 22 грудня 2018 року) відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 21 грудня 2018 року за №15-7953/13-18 СГ. Отже, при зверненні ОСОБА_2 до Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області щодо передачі в приватну власність земельної ділянки, кадастровий номер :01:004:0578, земельна ділянка вже була сформована та внесена до Державного земельного кадастру; виділення земельної ділянки у власність відповідачу ОСОБА_2 не потребувало процедури, яка застосовується для отримання громадянами несформованих земельних ділянок; рішення сесії Красносільської сільської ради Одеського району Одеської області від 17 липня 2019 року № 1373-УІІ, яким земельну ділянку кадастровий номер :01:004:0578, передано у власність ОСОБА_2 , прийнято відповідно до норм чинного законодавства; відведення спірної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 було проведено Красносільською сільською радою у встановленому законом порядку, тому ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку правомірно; позивачем не доведено належним чином, що відповідачі Красносільська сільська рада та ОСОБА_2 порушили установлений законом порядок приватизації спірної земельної ділянки; позивач ОСОБА_1 зволікав з поданням проекту землеустрою на затвердження й мав очікувати, що земельна ділянка може бути надана іншій особі.

За таких обставин апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про відмову в позові.

Касаційний суд звертає увагу, що позивач як особа, яка понесла витрати на розробку та погодження проєкту землеустрою, може претендувати на відшкодування здійснених витрат.

Касаційний суд відхиляє аргумент касаційної скарги про те, що в справах № 504/3667/20 і № 504/3669/20 за позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до Красносільської сільської ради за тих самих обставин позивачі отримали захист, оскільки судові рішення у вказаних справах не були предметом касаційного перегляду.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21)).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без дотримання норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки доказів у справі, що знаходиться поза межами повноважень касаційного суду. У зв`язку із наведеним, касаційний суд вважає, що касаційну скаргу належить залишити без задоволення, оскаржені судові рішення - без змін. Тому судові витрати покладаються на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 18 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко