Провадження № 2/522/6140/25
УХВАЛА

30 жовтня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Абухіна Р.Д.,

за участю секретаря судового засідання Гудзюк Ю.Б.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні заяву Большан Інни Володимирівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спору по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю,

встановив:

В проваджені суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, по якому просить: визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

До суду надійшла заява Большан Інни Володимирівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 про закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю предмета спорупо цивільній справі №522/12008/25, закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Мотивує вимоги тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 січня 2025 року по справі № 522/22132/24-E, шлюб між сторонами, був розірваний. Звертаючись до суду з позовом про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 , зазначав, що з 20.10.2021 року шлюбні відносини між сторонами остаточно припинились, спільного господарства сторони не ведуть, мають різні бюджети, не мають взаємних шлюбних обов`язків, не проживають однією сім`єю, проживають окремо. За взаємною згодою між сторонами, дитина проживає з матір`ю, спілкується та виховується також і батьком. Отже, з часу припинення шлюбних відносин, між сторонами відсутній спір про місце проживання дитини. ОСОБА_1 ніколи не заперечувався той факт, що спільна донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає з матір`ю. Не заперечувався, як на час припинення шлюбних відносин, як на час подання позовної заяви про розірвання шлюбу, так і не заперечується зараз. Зі свого боку, відповідач не вчиняв та не має наміру вчиняти жодних дій, направлених на зміну місця проживання доньки, яка після розпалу сім`ї, залишилась проживати з мамою. Отже, під час розгляду справи по суті про розірвання шлюбу, питання щодо визначення місця проживання дитини не вирішувалося, сторони до суду із відповідним позовом не зверталися, як і під час, після фактичного припинення шлюбних відносин. В свою чергу, відповідач утримує доньку, приймає участь у її вихованні, цілком погоджуючись з проживанням доньки з колишньою дружиною. Отже, між сторонами відсутній предмет спору з приводу визначення місця проживання спільної доньки.

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача підтримала вимоги заяви про закриття провадження у справі.

Представник позивача заперечувала проти закриття провадження.

Процесуальні правовідносини регулюються главою 8 «Зупинення і закриття провадження у справі. Залишення позову без розгляду» розділу ІІІ «Позовне провадження» ЦПК України.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до ч. 1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

До такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 03 травня 2018 року у справі № 404/251/17.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21).

З аналізу вищевикладеного вбачається, що суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань.

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 23.01.2025 у справі № 522/22132/24-Е позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), зареєстрований 22.12.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, (актовий запис № 1916). Свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 .

Позивачка зазначає, що на данний час батьки не можуть дійти згоди щодо визначення місця проживання їхньої доньки ОСОБА_3 ..

Отже, зі змісту правовідносин, які склалися між сторонами, вбачається, що між сторонами наявний спір, який потребує вирішення у судовому порядку, шляхом ухвалення судового рішення з обґрунтуванням доводів та заперечень сторін.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10.04.2024 у справі №484/1402/20, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, найкращі інтереси останніх мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися. Держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).

Відповідно до позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 14.02.2024 у справі №756/12509/21, у спорах, що стосуються долі дитини, зокрема щодо визначення її місця проживання, незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, дитина має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Система правосуддя прислухається до дітей, серйозно ставиться до їх думок і гарантує, що інтереси дітей захищені. Належна увага повинна приділятися поглядам та думці дитини згідно з її віком і зрілістю.

Правові позиції Верховного Суду свідчать, що відсутність задокументованих заперечень з боку батька щодо проживання дитини разом з матір`ю на момент пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору в такій справі (Постанова ВС від 27 червня 2024 року в справі № 333/5987/22; постанова Верховного Суду від 13 травня 2020 року в справі № 686/20582/19-ц; постанова Верховного Суду від 29 листопада 2023 року в справі № 757/555/22). У постанові від 11 січня 2024 року у справі № 757/15298/22 (провадження № 61-13209св23) Верховний Суд вказав, що при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини позивач надала пояснення та відповідні докази, тому суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору в справі. Також апеляційний суд правильно звернув увагу на те, що, подаючи клопотання про закриття провадження у справі в частині вирішення позовних вимог про визначення місця проживання дитини з підстав відсутності спору між сторонами, відповідач не скористався своїми процесуальними правами на визнання позову та/або укладення мирової угоди

Із урахуванням наведеного вище, встановивши наявність між сторонами спору щодо місця проживання їхньої спільної неповнолітньої дитини, суд вважає, що такий спір підлягає вирішенню судом із дотриманням принципу змагальності, який передбачає повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони, а тому клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 255, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволені заяви ОСОБА_4 , яка представляє інтереси ОСОБА_1 про закриття провадження у справі № 522/12008/25 в зв`язку з відсутністю предмета спору відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Р. Д. Абухін

30.10.2025