Справа № 142/761/24
Провадження № 22-ц/801/2218/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нестерук В. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 рокуСправа № 142/761/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Сопруна В. В., Шемети Т. М.

Секретар: Закернична А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1

на рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 15 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ІНФОРМАЦІЯ_1 і Міністерство оборони України, про усунення від права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця,

Рішення суду ухвалив суддя Нестерук В. В.

Рішення суду ухвалено о 15:09 в с-щі Піщанка Вінницької області

Повний текст рішення складено 15 серпня 2025 року,

Встановив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ІНФОРМАЦІЯ_1 і Міністерство оборони України, про усунення від права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, у якому просила усунути від права на отримання і виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 , у зв`язку із загибеллю військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, право на яку виникло у нього в зв`язку із смертю його сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути понесені судові витрати.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 . Його батьки: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_5 .

Внаслідок того, що у сім`ї склалися неприязні стосунки і взагалі родина ОСОБА_2 не визнавала ОСОБА_4 як дитину, що походить від ОСОБА_2 , батьки розлучилися.

22 липня 2004 року шлюб офіційно розірваний.

Згодом ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про стягнення аліментів, так як добровільно свої обов`язки по утриманню дитини батько не здійснював. Незважаючи на рішення суду про стягнення аліментів, яке змінювалося двічі, відповідач не виконував його та аліменти не сплачував. Таким чином відповідач самоусунувся від утримання свого сина. Також відповідач жодним чином не приймав участі у вихованні дитини.

Як наслідок, дії відповідача призвели до того, що прізвище ОСОБА_6 було змінено на ОСОБА_7 у дитини ОСОБА_4 та у позивача.

Прізвище дитини змінювалося на підставі розпорядження Піщанської районної державної адміністрації № 161 від 18 травня 2012 року, про що згодом внесені зміни до актового запису про народження та видано нове свідоцтво про народження.

Відповідач неналежно виконував свої батьківські обов`язки щодо свого сина ОСОБА_4 .

Так він притягувався до адміністративної відповідальності за несплату аліментів; виконавча служба застосовувала заходи реагування та обмежувала його у праві керувати транспортними засобами, користування зброєю та полюванні, виїзді за кордон.

Постановою Піщанського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2019 року у справі № 142/166/19 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП за те, що він на підставі виконавчого листа від 03 травня 2018 року, виданого Піщанським районним судом Вінницької області, будучи зобов`язаним до сплати аліментів на користь ОСОБА_1 , не сплачував аліменти на утримання свого неповнолітнього сина.

Як наслідок ОСОБА_1 . Управлінням соціального захисту населення Піщанського району було призначено тимчасову допомогу, коли батьки ухиляються від сплати аліментів, яку виплачували з 01 березня 2016 року по 31 січня 2018 року на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідач протягом тривалого часу вживає алкогольні напої, має хронічну залежність та знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з 19 січня 2020 року.

Вживання алкогольних напоїв та самоусунення відповідача від виховання сина ОСОБА_3 призвело до розриву будь-яких стосунків між батьком та сином, починаючи із дуже раннього віку дитини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 загинув під час виконання обов`язків військової служби, що підтверджується повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_5 № 369 від 29 квітня 2022 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 03 травня 2022 року.

У зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 у його батьків виникло право на отримання одноразової допомоги в порядку ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка встановлює, що право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого).

ОСОБА_2 скористався своїм правом та звернувся в установлений законом строк до держави із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого військовослужбовця.

Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_6 , комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого солдата ОСОБА_3 призначено одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 (матері) та ОСОБА_2 (батьку) у рівних частинах кожному.

Ці кошти отримує людина, яка ухилялася за життя утримувати свою дитину і після його смерті користується недобросовісно своїми правами.

Ухвалою Піщанського районного суду Вінницької області від 22 серпня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі цього позову до суду.

Позивач вважає, що у неї є всі підстави просити суд усунути ОСОБА_2 від права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_3 , так як відповідач притягався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення щодо загиблого ОСОБА_3 , на підставі частини 2 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 свої батьківські обов`язки відносно сина ОСОБА_3 не виконував, хоча відповідно до статті 180 СК України зобов`язаний був утримувати дитину до досягнення ним повноліття, спільно із сином не проживав, не був пов`язаний з ним спільним побутом, фактично самоусунувся від його виховання, матеріальної допомоги не надавав, а також притягався до адміністративної відповідальності щодо сина ОСОБА_3 , тому існують підстави для усунення відповідача від права на отримання одноразової грошової допомоги, пов`язаної із загибеллю військовослужбовця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29 січня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зміну предмета позову, де вказала на те, що відповідачу ОСОБА_2 було призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 7 500 000,00 грн. і станом на 19 листопада 2024 року він уже отримав 2 850 000,00 грн. Тому вона просила усунути ОСОБА_2 від отримання одноразової грошової допомоги шляхом припинення отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 4 650 000,00 грн. у зв`язку із загибеллю військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, право на яку виникло у нього у зв`язку із смертю його сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Піщанського районного суду Вінницької області від 15 серпня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ІНФОРМАЦІЯ_1 і Міністерство оборони України, про усунення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , від отримання одноразової грошової допомоги шляхом припинення отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 4 650 000,00 грн. у зв`язку із загибеллю військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, право на яку виникло у нього в зв`язку із смертю його сина ОСОБА_3 , відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначила, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права і без урахування всіх обставин справи.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції помилково застосував принцип зворотної дії закону в часі, в той час, як мав застосувати принцип прямої дії закону, відповідно до якого нові норми застосовуються до відносин, що продовжують існувати на момент набрання ними чинності. У даному випадку правовідносини щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги хоч і виникли до 29 березня 2024 року, продовжували існувати на момент набрання чинності Законом України № 3515-ІХ, відповідно, суд мав застосувати норми цього закону до даних правовідносин.

Відмова суду першої інстанції у задоволенні позову з мотивів, що зміни до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» були внесені після виникнення права на допомогу, є необґрунтованою та суперечить нормам права, а також судовій практиці.

Суд першої інстанції не врахував, що метою позову є не позбавлення відповідача права на отримання одноразової грошової допомоги, а припинення виплати вже призначеної допомоги, що прямо передбачено п. 2 ст. 164 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Позивач не ставить під сумнів факт, що відповідач реалізував своє право на допомогу та вже отримав частину коштів. Однак, відповідно до закону це не перешкоджає зверненню з позовом про припинення або призупинення подальших виплат, якщо є обставини, передбачені законом.

Факт ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківського обов`язку щодо виховання та утримання сина ОСОБА_3 за його дитинства, притягнення його до адміністративної відповідальності за несплату аліментів, встановлений судом та є підставою для припинення виплат одноразової грошової допомоги.

Позивач вважає, що з урахуванням принципів справедливості, правової визначеності, добросовісності, закріплених у Конституції України, Законі України «Про правотворчу діяльність», практиці Верховного Суду та ЄСПЛ, продовження виплат відповідачу в такій ситуації є несправедливим і суперечить законодавчій меті одноразової грошової допомоги, яка покликана бути підтримкою для родичів, що були близькими для загиблого. Грошові кошти як одноразову допомогу призначено у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого солдата ОСОБА_3 його матері ОСОБА_1 та його батькові ОСОБА_2 у рівних частинах кожному. Ці кошти отримує людина, яка ухилялася від виконання свого батьківського обв`язку по утриманню своєї дитини за життя, після його смерті користується недобросовісно своїми правами. ОСОБА_2 , звернувшись із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги, не дотримався моральних засад суспільства та порушив принцип добросовісності, чим допустив зловживання правом.

Суд першої інстанції поверхнево розглянув справу, не дав належної оцінки всі доказам, не застосував судову практику Верховного Суду, тому прийшов до помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позову. Такі висновки суду є передчасними, оскільки встановивши такі обставини, всупереч наведеним положенням, суд першої інстанції не врахував такі обставини, чим порушив норм процесуального права, а натомість, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим, оскільки суд детально дослідив усі обставини справи, врахував всі докази, подані сторонами та зробив правильні висновки щодо правовідносин, що склалися у даній справі.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не надали.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Конякін М. С., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися вдруге. Адвокат Конякін М. С. надіслав клопотання, у якому просив відкласти розгляд справи у зв`язку з тим, що позивач ОСОБА_1 перебуває на лікарняному.

Відповідач ОСОБА_2 і його представник адвокат Купрій О. М., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. При цьому адвокат Купрій О. М. подав заяву, у якій вказав, що він не має можливості з`явитися у судове засідання, так як в цей час приймає участь в іншому судовому засіданні, тому просить призначене судове засідання провести за його відсутності, оскільки його неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Представники третіх осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 та Міністерства оборони України у судове засідання не з`явилися.

За правилами частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 30 травня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 14 від 22 травня 2001 року (том 1 а. с. 11).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 22 липня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 49 від 22 липня 2004 року, шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_5 розірваний; прізвище після розірвання шлюбу: громадянки ОСОБА_6 (том 1 а. с. 9).

Згідно свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 , виданого 14 березня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Піщанського районного управління юстиції Вінницької області, актовий запис № 3 від 14 березня 2012 року, прізвище ОСОБА_5 змінено на ОСОБА_1 (том 1 а. с. 9а).

Згідно розпорядження № 161 від 18 травня 2012 року «Про зміну прізвища дитини», виданого Піщанською районною державною адміністрацією Вінницької області, змінено прізвище малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на прізвище матері ОСОБА_7 , залишивши ім`я та по батькові без змін (том 1 а. с. 10).

Повідомленням про смерть № 369 від 29 квітня 2022 року, надісланого ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_1 сповіщено із скорботою про те, що її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , військовослужбовець, загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 1 а. с. 12).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 03 травня 2022 року Піщанським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис № 115 від 03 травня 2022 року, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 20 років (том 1 а. с. 16).

Відповідно до Витягу із протоколу засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, протокол № 373 від 26 травня 2022 року, поранення, отримані старшим солдатом ОСОБА_3 , 2001 року народження, під час безпосередньої участі в бойових діях, які призвели до його смерті; травма та причина смерті пов`язана із захистом Батьківщини (том 1 а. с. 15).

Листом № 136 від 19 травня 2022 року Комунальне некомерційне підприємство «Піщанська районна лікарня» Піщанської селищної ради повідомило про те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , житель смт Піщанка знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з 19 січня 2020 року по даний час (том 1 а. с. 17).

Відділ державної виконавчої служби Піщанського районного управління юстиції листом № 2737 від 21 грудня 2015 року надіслав розрахунок по сплаті аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , попередивши боржника про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів. У розрахунку заборгованості по аліментах вказано, що ОСОБА_2 зобов`язаний до сплати аліментів на користь ОСОБА_8 в розмірі 20,00 грн. з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття і йому нараховано до виплати заборгованість: за 2013 рік 160,00 грн. (лише у травні сплачено 60,00 грн.), за 2014 рік 240,00 грн., за жоден місяць аліменти не сплачені, за 2015 рік (за 11 місяців з січня по листопад) 220,00 грн. (том 1 а. с. 18, 35, том 2 а. с. 66-67).

Головний державний виконавець відділу ДВС Піщанського РУЮ Ламнов О. І. листом № 4740 від 27 листопада 2009 року попередив ОСОБА_2 , що станом на 26 листопада 2009 року за ним рахується заборгованість по аліментах на користь ОСОБА_5 в розмірі 140,00 грн. (том 1 а. с. 19).

Згідно заяви ОСОБА_5 від 22 грудня 2008 року, адресованої начальнику відділу ДВС Піщанського районного управління юстиції Кирнасівському М. В., вона просила вжити заходів з притягнення боржника ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 (том 1 а. с. 26).

25 листопада 2009 року ОСОБА_5 зверталася до прокурора Піщанського району із заявою, якою просила прийняти міри до ОСОБА_2 , який ухиляється від сплати аліментів, призначених рішенням суду в розмірі 20,00 грн. в місяць (том 1 а. с. 24, 25).

Листом № 501 від 10 липня 2023 року Управління соціального захисту населення Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області повідомило про те, що ОСОБА_1 отримувала на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тимчасову допомогу, коли батько ОСОБА_2 ухилявся від сплати аліментів, за такі періоди: 01.01.2008 року 30.07.2010 року; 01.08.2012 року 31 січня 2018 року (том 1 а. с. 27-28).

20 жовтня 2008 року ОСОБА_2 написав пояснення на ім`я начальника відділу ДВС Піщанського РУЮ щодо не сплати ним аліментів на користь ОСОБА_5 у зв`язку з тим, що він не працює і постійного заробітку немає; зобов`язався сплатити заборгованість в сумі 150,00 грн. до 20 листопада 2008 року (том 1 а. с. 29).

Із розрахунків заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню, відкритому на виконання рішення Піщанського районного суду від 08 червня 2018 року про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 930,00 грн. із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , вбачається існування заборгованості за період: 01.10.2018 01.11.2018 в сумі 4694,00 грн.; 01.11.2018 01.12.2018 в сумі 5666,00 грн.; 01.12.2018 01.01.2018 в сумі 6679,00 грн.; 01.01.2019 01.02.2019 в сумі 7693,00 грн.; 01.02.2019 01.03.2019 в сумі 8706,00 грн.; 01.03.2019 01.04.2019 в сумі 9720,00 грн.; 01.04.2019 01.05.2019 в сумі 10 733,50 грн. (том 1 а. с. 30-33, 36, 37, 38).

Із актів державного виконавця від 18 лютого 2018 року та від 30 жовтня 2018 року, складених головним державним виконавцем Піщанського РУЮ Гаватюк О. В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 142/13/18, виданого Піщанським районним судом 08 червня 2018 року про збільшення розміру аліментів, який визначений рішенням Піщанського районного суду 26 вересня 2006 року в справі № 2-221/06 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про зміну розміру стягнених аліментів, вбачається, що виходом за місцем реєстрації боржника було встановлено, що ОСОБА_2 проживає у будинку матері, майно, на яке можна звернути стягнення відсутнє; боржник знаходиться на утриманні матері, власних доходів немає (том 1 а. с. 39, 40, том 2 а. с. 71, 72).

13 березня 2018 року головним державним виконавцем Піщанського РУЮ Бурлакою А. В. при примусовому виконанні виконавчого провадження АСВП № 4289777 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-221, виданого Піщанським районним судом 26 вересня 2006 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання дитини сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 20,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, встановлено, що ОСОБА_2 не сплачував аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, а саме за період з 07 липня 2006 року по 01 березня 2018 року розмір заборгованості становить 1140,00 грн., чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 183-1 КУпАП, про що складений протокол про адміністративне правопорушення № 1 (том 1 а. с. 44-45, том 2 а. с. 76-77).

30 жовтня 2018 року головним державним виконавцем Піщанського РУЮ Гаватюк О. В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 142/13/18, виданого Піщанським районним судом 08 червня 2018 року про збільшення розміру аліментів, який визначений рішенням Піщанського районного суду 26 вересня 2006 року в справі № 2-221/06, складений протокол № 7 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , який не сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 930,00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, більше чотирьох місяців; сукупний розмір заборгованості по аліментах складає 7693,00 грн.; відповідальність передбачена ст. 183-1 КУпАП (том 1 а. с. 41-43, том 2 а. с. 73-75).

18 лютого 2019 року головним державним виконавцем Піщанського РУЮ Гаватюк О. В. при примусовому виконанні виконавчого листа № 142/13/18, виданого Піщанським районним судом 08 червня 2018 року про збільшення розміру аліментів, який визначений рішенням Піщанського районного суду 26 вересня 2006 року в справі № 2-221/06, складений протокол № 1 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , який не сплачує аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього, чим порушив ст. 183-1 КУпАП та ч. 12 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (том 1 а. с. 46-48, том 2 а. с. 78-80).

Постановою Піщанського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2019 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт строком 120 годин; стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 384,20 грн. Постанова суду набрала законної сили 02 травня 2019 року (том 1 а. с. 51, том 2 а. с. 83-84).

Листом № 6977 від 31 травня 2024 року ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслав відповідь на запит адвоката Конякіна М. С., де, зокрема повідомив про те, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого солдата ОСОБА_3 , призначено одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 (матері) та ОСОБА_2 (батьку) у рівних частинах кожному (том 1 а. с. 52).

Платіжними інструкціями від: 16 жовтня 2024 року, 01 жовтня 2024 року, 24 серпня 2024 року, 25 липня 2024 року, 25 червня 2024 року, 22 травня 2024 року, 22 квітня 2024 року, 21 березня 2024 року, 14 лютого 2024 року, 15 січня 2024 року, 26 грудня 2023 року (в кількості 11 штук) та відповідними наказами начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 , підтверджується виплата ОСОБА_2 сум одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в загальному розмірі 3 000 000,00 грн. (том 1 а. с. 161-174).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вказав на те, що судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 не позбавлений, проте встановлено, що відповідач за життя сина зовсім не цікавився його життям, самоусунувся від його виховання та утримання, мав постійну заборгованість зі сплати аліментів, притягувався до адміністративної відповідальності за несплату аліментів. Заперечення відповідача та пояснення свідків з його сторони про те, що позивач забороняла сину спілкуватися із батьком, не спростовують встановлених обставин, оскільки відповідач при бажанні спілкуватися із сином мав правові засоби для цього, проте відомостей того, що він ними скористався, відповідач до суду не надав.

При цьому суд першої інстанції зіслався на те, що на час виникнення права у відповідача на отримання суми одноразової грошової допомоги не існувало норми закону, а саме пункту 2 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в такій редакції, яка набула чинності згідно внесених змін Законом України № 3515-ІХ від 09 грудня 2023 року, що набрав чинності 29 березня 2024 року. Тому застосування вказаного пункту 2 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» можливе у випадку, коли право на отримання одноразової грошової допомоги в особи виникло після набуття чинності цією нормою закону, тобто після 29 березня 2024 року.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом статей 4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню.

Згідно з пунктом 3 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право має бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У преамбулі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказано, що цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Одноразова грошова допомога призначається і виплачується, зокрема, у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби.

За правилами статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті, серед яких: діти, вдова (вдівець), батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи , якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті).

Пунктом 2 постанови Кабінету України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28 лютого 2022 року встановлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1 2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000,00 грн., яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян рф або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Відповідно до частини 3 статті 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України з урахуванням такого: розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, у тому числі під час перебування у полоні (крім військовослужбовців, які добровільно здалися у полон), становить 15 мільйонів гривень.

Таке положення, згідно редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» щодо окремих питань виплати одноразової грошової допомоги» № 4546-IX від 16 липня 2025 року, застосовується з 24 лютого 2022 року.

Згідно із частиною 2 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року (в редакції Закону України № 3515-ІХ від 09 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги») одноразова грошова допомога не призначається особі, яка умисно позбавила життя чи вчинила замах на особу (осіб), яка (які) має (мають) відповідно до цього Закону право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або притягалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення щодо загиблої (померлої) особи, за рішенням суду, яке набрало законної сили.

У призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя.

За наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та/або її розміру орган, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, призупиняє її виплату до вирішення спору у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що батько ОСОБА_3 відповідач по справі ОСОБА_2 за життя сина зовсім не цікавився його життям, самоусунувся від його виховання та утримання, мав постійну заборгованість зі сплати аліментів, притягувався до адміністративної відповідальності за несплату аліментів. Твердження відповідача ОСОБА_2 в тому, що позивач забороняла сину спілкуватися з батьком, про що наголосили у своїх показах свідки зі сторони відповідача, судом першої інстанції оцінені як такі, що ним не доведені, оскільки він при бажанні спілкуватися із сином мав правові засоби для цього, проте ними не скористався і відповідних доказів суду не надав.

По справі також встановлено, що судовим рішенням постановою Піщанського районного суду Вінницької області від 18 квітня 2019 року, яка набрала законної сили 02 травня 2019 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 183-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді суспільно корисних робіт строком 120 годин.

Зі змісту даної постанови вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним в тому, що він, будучи особою, з якої на підставі виконавчого листа від 03 травня 2018 року, виданого Піщанським районним судом Вінницької області 08 червня 2018 року, стягуються аліменти на користь ОСОБА_10 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі в розмірі 930,00 грн., але не менше ніж 50 % встановленого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття, не сплатив аліменти на утримання свого неповнолітнього сина, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 7693,00 грн., сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, тобто 5873,50 грн. з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання 13 червня 2018 року по 01 лютого 2019 року.

Цим рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння відповідачем ОСОБА_2 від виконання свого обов`язку щодо утримання свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 за його життя.

Колегія судів не погоджується із мотивами відмови у задоволенні позову, викладеними в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції за таких підстав.

Норма частини 2 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовця та членів їх сімей», за якою в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя, дійсно внесена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги» № 3515-ІХ від 09 грудня 2023 року.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3515-ІХ цей Закон набирає чинності через три місяці з дня його опублікування, крім пункту 3 цього розділу, який набирає чинності з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.

Закон № 3515-ІХ вперше опублікований в офіційному друкованому виданні «Голос України» № 52 від 29 грудня 2023 року, в якому здійснюється оприлюднення законів та інших актів Верховної Ради України.

Отже, відповідно до пункту 1 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 3515-ІХ, цей Закон набрав чинності 29 березня 2024 року.

На цей час уже було прийнято рішення від 05 січня 2023 19 грудня 2023 року (том 1 а. с. 164 зворот 174 зворот) комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, яким у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого солдата ОСОБА_3 , призначено одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 (матері) та ОСОБА_2 (батьку) у рівних частинах кожному по 7 500 000,00 грн. (том 1 а. с. 52).

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(1)/2019 , за змістом частини 1 статті 58 Конституції України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування.

Не вважається зворотною дією застосування закону або іншого нормативно-правового акта щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (безпосередня дія нормативного акта в часі).

Існуючі правовідносини між сторонами у справі щодо права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина-військовослужбовця виникли з часу його загибелі ІНФОРМАЦІЯ_2 та є триваючими.

Сама конструкція частини 2 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» свідчить про триваючий характер цих правовідносин: «у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухилення від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя.».

Тобто, законом прямо передбачена можливість припинення вже призначеної виплати чи її зупинення в разі встановлення факту ухилення особи набувача виплати від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя.

Як вбачається із платіжних інструкцій від: 16 жовтня 2024 року, 01 жовтня 2024 року, 24 серпня 2024 року, 25 липня 2024 року, 25 червня 2024 року, 22 травня 2024 року, 22 квітня 2024 року, 21 березня 2024 року, 14 лютого 2024 року, 15 січня 2024 року виплачено по 150 000,00 грн., 26 грудня 2023 року виплачено 1 500 000,00 грн., а за весь період з 26 грудня 2023 року по 16 жовтня 2024 року виплата ОСОБА_2 сум одноразової грошової допомоги здійснена в загальному розмірі 3 000 000,00 грн. (том 1 а. с. 161-174).

Таким чином у зв`язку із триваючим характером спірних правовідносин, до застосування підлягає норма матеріального права частина 2 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за встановленого факту злісного ухилення відповідача ОСОБА_2 від утримання його сина ОСОБА_3 за життя, що дає суду апеляційної інстанції правові підстави для визнання відсутності у відповідача права на одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю ІНФОРМАЦІЯ_2 його сина ОСОБА_3 .

Суд першої інстанції не врахував наведеного та дійшов помилкового висновку про не можливість застосування пункту 2 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», через те, що право на отримання одноразової грошової допомоги у відповідача ОСОБА_2 виникло до набуття чинності цією нормою закону, тобто до 29 березня 2024 року, а до того часу не існувало норми закону, а саме пункту 2 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в тій редакції, яка набула чинності 29 березня 2024 року, згідно із внесеними змінами Законом України № 3515-ІХ від 09 грудня 2023 року.

Враховуючи викладене заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на законі та підлягають до часткового задоволення, з урахуванням того, що матеріалами справи доведено отримання відповідачем одноразової грошової допомоги у розмірі 3 000 000,00 грн., тому до припинення виплати відповідачу ОСОБА_2 підлягає решта не отриманої ним одноразової грошової допомоги в сумі 4 500 000,00 грн.

З урахуванням вимог абзацу третього частини 2 статті 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та їх сімей» за наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та/або її розміру орган, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, призупиняє її виплату до вирішення спору у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, у зв`язку із спором між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги: матір`ю позивачем у справі ОСОБА_1 та батьком відповідачем у справі ОСОБА_2 , виплата такої допомоги повинна бути зупинена до вирішення спору між сторонами у судовому порядку та набрання законної сили судовим рішенням у справі, ухваленим за наслідками розгляду такого спору.

З огляду на викладене та оцінивши докази кожен окремо і в сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному і безпосередньому дослідженні наявних в матеріалах справи доказів, колегія суддів прийшла до висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на законі та на встановлених по справі обставинах, тобто є законними і обґрунтованими, у зв`язку із чим її позов підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до підпунктів «б» і «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1).

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки за наслідками розгляду справи суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги позивача і часткове задоволення її позовних вимог, тому на підставі частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Так, позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн. при подачі позову (том 1 а. с. 55) і судовий збір в сумі 1453,44 грн. при подачі апеляційної скарги, а разом 2664,64 грн.

Позивачем заявлений позов немайнового характеру, тому принцип пропорційності щодо розміру задоволених позовних вимог не застосовується.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Піщанського районного суду Вінницької області від 15 серпня 2025 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ІНФОРМАЦІЯ_1 і Міністерство оборони України, про усунення від права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_5 ) від отримання одноразової грошової допомоги шляхом припинення отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 4 500 000,0 грн. (чотири мільйони п`ятсот тисяч грн. 00 коп.) у зв`язку з загибеллю військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, право на яку виникло у нього в зв`язку з смертю його сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 2664,64 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:М. В. Матківська
Судді:В. В. Сопрун
Т. М. Шемета

Повний текст судового рішення складений 30 жовтня 2025 року