справа № 356/554/21 головуючий у суді І інстанції Капшученко І.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокаткою Корінною Надією Миколаївною на рішення Березанського міського суду Київської області від 20 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про поділ житлового будинку і земельних ділянок та припинення спільної часткової власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Березанського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору про поділ житлового будинку і земельних ділянок та припинення спільної часткової власності, у якому просила суд:

розірвати Договір про поділ житлового будинку і земельних ділянок та припинення спільної часткової власності від 10 грудня 2020 року серія НМР №035511 посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В. та зареєстрований у реєстрі №1889;

стягнути судові витрати.

Позов обґрунтований тим, що 09 лютого 2019 року ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом отримала у спадщину 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 , іншою частиною вказаного житлового будинку володіє її рідний брат ОСОБА_2 у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 лютого 2019 року.

Сторони також є спадкоємцями у рівних частках по 1/2 кожен земельної ділянки 0,1000 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 лютого 2019 року.

Після прийняття спадщини стосунки сторін погіршились, що пов`язано з неузгодженістю користуванням успадкованим майном, що стало наслідком подання позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 до Березанського міського суду Київської області (цивільна справа №356/220/20), який за її заявою був залишений без розгляду.

10 грудня 2020 року між сторонами було укладено Договорі про поділ житлового будинку і земельних ділянок та припинення спільної часткової власності, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В. відповідно до якого право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 та на земельні ділянки :03:009:0008 та :03:009:0009 припиняється та визначається новий склад новоутворених об`єктів нерухомого майна та адресами згідно з висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна.

Проте, відповідних документів щодо присвоєння адреси та нових кадастрових номерів земельної ділянки не отримані, тому державна реєстрація не відбулася; висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №259 від 19 листопада 2020 року було здійснення на замовлення відповідача ОСОБА_2 , схема поділу будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 відображена у висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №259 від 19 листопада 2020 року не відповідає дійсності; всі комунікації, а саме: системи водопостачання, водовідведення, систем газопостачання і газовідведення, електоровідведення, розводка труб, лічильники на газ, воду, світло, знаходяться у частині будинку, що перейшла у власність відповідача. Отже, за спірним договором поділ є несправедливим і рівнозначним, не містить вказівки протягом якого строку сторони повинні укласти договори про перехід права власності на рухоме і не рухоме майно, чим ставить позивача ОСОБА_1 у невигідне матеріальне становище. Позивач посилалась на положення ст. ст. 651,652 ЦК України.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Семенюк Т.М. просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю підстав передбачених ст. 651,652 ЦК України. Пояснив, що представник позивача Корінна Н. М. запропонувала свою допомогу у врегулюванні спору, який виник у нього з позивачкою щодо поділу спадкового майна. За пропозицією Корінної Н. вони всі зібрались на місці та обговорили умови майбутнього поділу. Через деякий час відповідачу зателефонувала Корінна Н.М. та попросила знайти експерта для проведення поділу. Він знайшов та скинув номер телефону експерта Корінній Н.М. і далі вона сама домовлялась з експертом. Через кілька днів Корінна Н.М. перетелефонувала та сказала, щоб відповідач заніс документи експерту та оплатив його послуги. Позивач мала оплачувати послуги нотаріуса. Після цього йому подзвонив експерт і попередив, що приїде оглянути будинок. Відповідач повідомив про це Корінну Н.М. , проте остання сказала, що позивачки не буде, оскільки вона вагітна. Після огляду ОСОБА_5 про все відзвітував Корінній Н.М . Коли документи були готові, експерт скинув їх Корінній Н.М. на електронну пошту для погодження і лише коли вона все підтвердила, він доплатив експерту решту суми і забрав документи. Коли вони приїхали до нотаріуса, яка, як він зрозумів, є знайомою Корінної Н.М. , сторони ознайомились з договором, нотаріус наголошувала, щоб читали уважно задля уникнення проблем у майбутньому. Особисто бачив, що позивач договір читала, вони сиділи вдвох з представником і читали пошепки. Все всіх влаштувало. Проте коли він хотів переоформити будинок, виникли проблеми. Щодо земельних ділянок пояснив, що вони розташовані так, як на схемі до висновку. Від встановлення меж земельних ділянок позивач відмовилась, тому поділ проводився за наявними документами. Сам висновок про поділ читав, всі умови йому були зрозумілі.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 20 травня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, представниця ОСОБА_1 - адвокатка Корінна Надія Миколаївна 20 червня 2025 року через систему «Електронний суд» подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просила скасувати рішення Березанського міського суду Київської області від 20 травня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Посилається на те, що висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи та не підтверджені належними та допустимими доказами, оскільки як спілкування з експертом, так і отримання Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна були вчинені відповідачем ОСОБА_2 виключно одноособово, без узгодження із стороною позивача ОСОБА_1 .

Твердження суду, що «нотаріус наголошувала, щоб читали уважно задля уникнення проблем у майбутньому. Особисто бачив, що позивач договір читала, вони сиділи вдвох з представником і читали пошепки.», а також «Від встановлення меж земельних ділянок позивач відмовилась, тому поділ проводився за наявними документами» та «Після цього йому подзвонив експерт і попередив, що приїде оглянути будинок. Відповідач повідомив про це Корінну Н.М , проте остання сказала, що позивачки не буде, оскільки вона вагітна» (позивач ОСОБА_1 вже народила дитину) взагалі є спотвореними судом на власний розсуд, та такими, які відповідач ОСОБА_2 ані письмово, в тому числі через свого представника, ані усно не зазначав та не озвучував, що зафіксовано відповідним технічним записом судового засідання.

Також, відповідач ОСОБА_2 частково підтвердив невідповідність фактичних обставин та пунктів, які зазначені в самому Договорі про поділ житлового будинку і земельних ділянок та припинення спільної часткової власності від 10 грудня 2020 року, а саме «Через кілька днів Корінна Н.М. перетелефонувала та сказала, щоб відповідач заніс документи експерту та оплатив його послуги. Позивач мала оплачувати послуги нотаріуса.», проте як вбачається із пункту 8 вказаного Договору, витрати, пов`язані з нотаріальним посвідченням цього договору, сплачуються Сторонами порівну.

Також, у рішенні не вказано підтверджену двома сторонами обставину, що позивач ОСОБА_1 вперше побачила Висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна за №259 від 19 листопада 2020 року лише у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Н.В. 10 грудня 2020 року перед самим підписанням Договору про поділ житлового будинку і земельних ділянок та припинення спільної часткової власності, та беручи до уваги, що позивач ОСОБА_1 перебувала у післяпологовому стані (місяць з дня народження 3-ї дитини), а також відсутність знань у картографічних (топографічних) позначеннях, безумовна довіра рідному братові - відповідачу ОСОБА_2 , звісно не звернула увагу та і не могла звернути увагу на те, що за складом об`єктів нерухомого майна, які б мали утворитися в подальшому, тобто після розподілу самого будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами, майже всі комунікації, а саме: системи водопостачання та водовідведення, систем газопостачання та газовідведення, електровідведення, як власне і вся розводка труб, лічильники на газ, воду, світло знаходяться у частині житлового будинку, що мав би перейти у власність відповідача ОСОБА_2 .

Тобто, фактично у разі державної реєстрації саме поділу житлового будинку і земельних ділянок як зазначено у Договорі про поділ житлового будинку і земельних ділянок та припинення спільної часткової власності від 10 грудня 2020 року, яка вочевидь не є справедливою та рівнозначною, половина будинку, яка б мала належати позивачу, залишилася б без газу, світла та води, а проведення зазначених комунікацій обійшлося б їй у десятки, а той сотні тисяч гривень, про що їй стало відомо під час спроби отримання відповідних документів.

Відмовляючи у позовних вимогах, беручи за основу положення Договору про поділ житлового будинку і земельних ділянок та припинення спільної часткової власності від 10 грудня 2020 року, не врахувавши всі обставини та наявні у справі належні та допустимі докази, зокрема і результати Висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №2-10/02 від 10 лютого 2025 року суд допустив надмірний формалізм.

Суд помилково послався на добровільність укладення Договору про поділ житлового будинку і земельних ділянок та припинення спільної часткової власності від 10 грудня 2020 року, не врахувавши, що позивач ОСОБА_1 не мала можливості реально оцінити всі умови даного Договору, в тому числі і фактичний поділ будинку (виділ її частки за цим договором та частки відповідача), а також наслідки його укладення через вагітність та пологи, відсутність її участі під час виїзду на місце знаходження нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , техніком інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_6 ПП «КБС-100», яка навіть не повідомила позивачку про такий виїзд, якщо він взагалі був по факту, та інші фактори.

При цьому, місцевий суд допустив однобічне «бачення» суті спору та нормативно-правової бази, сформувавши на користь відповідача ОСОБА_2 , зокрема обґрунтовуючи у відмові у задоволення позовних вимог позивачу ОСОБА_1 , вказав лише «зручні» для цього витяги із Висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №2-10/02 від 10 лютого 2025 року, «забувши» вказати всі інші ключові результати даного Висновку.

Також, у Договорі про поділ житлового будинку і земельних ділянок та припинення спільної часткової власності від 10 грудня 2020 року зазначено, що земельна ділянка підлягає поділу у майбутньому, план поділу не додано, нові кадастрові номери не присвоєно, реєстрація не відбулася.

Тобто, договір фактично не виконаний, а предмет поділу - не визначений в частині землі. Це істотна вада правочину, бо не визначено меж користування; порушено принцип правової визначеності; створено ризик нових спорів; унеможливлено повноцінну реалізацію права власності.

Посилання суду на те, що сторони свідомо та добровільно підписали договір не спростовує того факту, що реалізація договору виявила істотну нерівність умов, і, отже, обставини, які склалися, стали істотно відмінними від тих, з яких виходили сторони при підписанні договору, що прямо встановлено ст. 652 ЦК України.

Суд також не врахував презумпцію добросовісності сторін (ст. ст. 3, 627 ЦК України) та недопустимість укладення правочинів, що порушують баланс інтересів (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданою представником - адвокаткою Корінною Надією Миколаївною на рішення Березанського міського суду Київської області від 20 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про поділ житлового будинку і земельних ділянок та припинення спільної часткової власності, надано учасникам справи строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2025 року призначено справу до розгляду з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні апелянтка ОСОБА_1 та її представниця - адвокатка Корінна Надія Миколаївна доводи апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити.

У судове засідання інші учасники справи не з`явилися, належним чином повідомлені про місце, час і дату розгляду справи в апеляційній інстанції, заяв та клопотань щодо неможливості розгляду справи без їх участі не надходило, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши думку учасників справи, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у відповідності до свідоцтва право на спадщину за законом від 09 лютого 2019 року посвідченого державним нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори Тищенко Н.В., зареєстрованого у реєстрі №140, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №155676897 від 09 лютого 2019 року, ОСОБА_1 набула право власності на 1/2 частку житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 лютого 2019 року посвідченого державним нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори Тищенко Н.В., зареєстрованого у реєстрі №141, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №155678132 від 09 лютого 2019 року ОСОБА_1 отримала 1/2 частку земельної ділянки площею 0,1000 га в межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки :03:009:0008, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за про право на спадщину за законом від 09 лютого 2019 року посвідченого державним нотаріусом Березанської міської державної нотаріальної контори Тищенко Н.В., зареєстрованого у реєстрі №142, ОСОБА_1 отримала 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0154 га в межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий номер земельної ділянки :03:009:0008, 1.3 цільове призначення для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_2 є співвласником 1/2 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також 1/2 частин земельної ділянки з кадастровими номерами :03:009:0008 площею 0,1 га з цільовим призначенням 2.1 - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), та :03:009:0009 площею 0,0154 га з цільовим призначенням 1.3 - для ведення особистого селянського господарства.

У відповідності до технічного паспорту на одноквартирний (садибний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 30 жовтня 2018, виготовлений ФОП « ОСОБА_7 » серія та номер кваліфікаційного сертифіката НОМЕР_1 від 06 червня 2018 року, інвентаризаційна справа №170 на замовлення ОСОБА_1 , вказаний вище житловий будинок 1980 року побудови позначений на плані літерою А, прибудова - літ. а, прибудова - літ. в, ганок - літ. а1, погріб з шийкою - літ. Б, сарай - літ. В, убиральня - літ. Г, ворота - 1, огорожа - 2, колонка питна - літ. К; згідно експлікації, будинок складається з приміщень: хол площею 9,60 кв.м; санвузол площею 2,50 кв.м.; коридор 2,70 площею кв.м; житлова площею 6,90 кв.м.; житлова площею 21.90 кв.м.; житлова площею 9,20 кв.м., житлова площею 5,60 кв.м.; кухня площею 5,90 кв.м. Всього по будинку загальна площа 64,30 кв.м., житлова 43,60 кв.м., допоміжна 20,70 кв.м.

Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 виготовленого 19 листопада 2020 року ПП «КБС-100,», техніком з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_6 , серія та номер кваліфікаційного сертифіката НОМЕР_2, інвентаризаційна справа №б/н на замовлення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , житловий будинок 1980 року побудови позначений на плані літерою А, загальна площа - 64,30 кв.м., житлова площа - 43,30 кв.м.; прибудова - літ. а, навіс - літ. а1, ганок - літ. а2, ганок - літ. а3, погріб з шийкою - літ. Б, сарай - літ. В, прибудова - літ. в, убиральня - літ. Г, ворота - №1, хвіртка - №2, огорожа - №3, огорожа - №4, колонка питна - літ. К; експлікація приміщень коридор площею 9,8 кв.м., санвузол площею 2,6кв.м.; коридор площею 2,7кв.м., житлова 6,7 кв.м., вітальня 21,6 кв.м., кв.м.,житлова площа 9,3 кв.м., житлова 5,7, кухня площею 5,9 кв.м., загальна площа 64,3 кв.м., житлова (основна) площа 43, кв.м, допоміжна (підсобна) 21 кв.м.

19 листопада 2020 року ПП «КБС-100», техніком з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_6 складено висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №259, а саме будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами розташованого за адресою АДРЕСА_1 , виданого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , згідно якого склад новоутворених об`єктів нерухомого майна, виділено ОСОБА_2 літ.А- будинок садибного типу з прибудовою літ.а, загальна площа 33,4 кв.м, житлова площа-12,4кв.м., допоміжна площа-21,0 кв.м.; літ а1-навіс, літ.а2-ганок, літ.а3-ганок, літ.Б - погріб з шийкою, №1-ворота,№2 хвіртка,№3огорожа,№4 огорожа. Другому співвласнику ОСОБА_1 виділені літ.А- будинок садибного типу, загальна площа -30,9кв.м., житлова площа 21,6 кв.м. допоміжна площа-9,3кв.м., літ В - сарай, літ.в - прибудова, літ.Г- убиральня, №3 огорожа. За технічними показниками об`єкт може бути поділено.

10 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір про поділ житлового будинку і земельних ділянок та припинення спільної часткової власності посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В., зареєстрований в реєстрі за №1898.

У відповідності до п.1 вищевказаного договору сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками по 1/2 частки житлового будинку з господарськими будинками та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок в цілому із цегли керамічної, позначений технічному паспорті літерою А. Розмір житлової площі 43,60 кв.м., загальної площі 64,30 кв.м. Господарські споруди: погріб з шийкою Б, прибудова - а, сарай -В, убиральня -Г, ворота №1, огорожа №2, ганок-а1, колонка питна-к. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104; земельної ділянки площею 0,1га, кадастровий номер 320400000:03:009:0008, наданої для обслуговування житлового будинку та господарським будівель та споруд (присадибна ділянка). Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 104; земельної ділянки в цілому площею 0,1га, кадастровий номер :03:009:0009 наданої для ведення особистого селянського господарства реєстраційний номер об`єкта нерухомого 104.

У відповідності до п.3,4 вказаного договору право спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на житловий будинок земельні ділянки припиняється, матеріальних претензій одна до одної сторони не мають. Поділ часток здійснюється сторонами без доплат та компенсацій. Право власності за договором на відповідне поділене зі спільної власності майно виникає у кожного власника з моменту державної реєстрації, яке здійснюється після отримання документів щодо присвоєння адреси та нових кадастрових номерів на земельні ділянки. Співвласники згодні з складом новоутворених об`єктів нерухомого майна, згідно з висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна АДРЕСА_1 : власнику ОСОБА_2 виділяється житловий будинок літ.А, будинок садибного типу з прибудовою літ. а; загальна площа -33,4 кв.м.; житлова площа 12,4 кв.м.; допоміжна площа 21,0 кв.м., літ.а.1-навіс; літ.а.2 ганок, літ а3-ганок, літ.Б- погріб з шийкою, №1 - ворота,№2-хвіртка, №4- огорожа; земельна ділянка кадастровий номер :03:009:0008 та :009:0009 підлягає поділу згідно із затвердженою план - схемою за окремою погодженою заявою сторін та на підставі наданих нових кадастрових номерів, що підлягають отриманню на підставі даного договору. Власник ОСОБА_1 отримує житловий будинок літ.А, будинок садибного типу, загальна площа-30,9кв.м., житлова площа 21,6 кв.м, допоміжна площа 9,3 кв.м.; літ.В - сарай, літ.В-сарай, літ.в - прибудова, літ.Г- убиральня, №3 - огорожа. Земельні ділянки кадастровий номер :03:009:0008 та :03:009:0009 підлягає поділу згідно затвердженою план - схемою за окремою заявою сторін та на підставі наданих нових кадастрових номерів, що підлягають отриманню на підставі даного договору.

Згідно п.5 вказаного договору, сторони у присутності нотаріуса стверджують та гарантують один одному однаково розуміють значення і умови цього договору та правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не має ознак фіктивного та удаваного правочину; вони не визнані в установленому порядку не дієздатними (повністю або частково); не перебувають у хворобливому стан, не страждають на момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті; вільно володіють українською мовою; проект цього договору, складений нотаріусом з урахуванням умов, визначених сторонами, та умов, які є обов`язковими, ними прочитаний, текст його повністю відповідає їх волевиявленню.

Підписавши вказаний договір, сторони підтвердили, що попередньо ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлюють природу цього договору та значення своїх дій, діють вільно та за відсутності будь-якого примусу, про що зазначено в преамбулі до договору.

Згідно з даними технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , замовник ОСОБА_1 , виготовленого ПП «КБС-100», техніком з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_6 , серія та номер кваліфікаційного сертифіката НОМЕР_2, інвентаризаційна справа № б/н, станом на 19 листопада 2020 року після поділу житловий будинок, що виділяється позивачу ОСОБА_1 , позначений на плані літерою А, 1980 року побудови, загальна площа - 30,9 кв.м., житлова площа - 21,6 кв.м.; сарай - літ. В, прибудова - літ. в, убиральня - літ. Г, огорожа - №3.

Листом Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 29 грудня 2023 року №29-10-0.222-8999/2-23 повідомлено, що згідно з інформацією Відділу №3 Управління надання адміністративних послуг Головного управління та відповідно до програмного забезпечення ведення Державного земельного кадастру земельні ділянки з кадастровими номерами :03:009:0008 та :03:009:0009 перебувають у спільній частковій власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , дата державної реєстрації - 09 лютого 2019 року; згідно з даними ДЗК, заяви (повідомлення) про внесення відомостей (змін) до Державного земельного кадастру про земельні ділянки з кадастровими номерами :03:009:0008 та :03:009:0009 та стосовно їх поділу (в період з 10 грудня 2020 року) не обліковуються.

25 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Н.В. із заявою, в якій повідомила про прийняте рішення про розірвання договору про поділ від 10 грудня 2020 року №1898, у зв`язку з виявленими невідповідностями у Висновку щодо технічної можливості поділу об`єктів нерухомого майна, а також тим, що доступ до всіх комунікацій, зокрема, газопостачання, водопостачання та електропостачання знаходитимуться на території ОСОБА_2 , у зв`язку з чим просила не проводити будь-яких дій щодо вищезазначеного поділу.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Н.В. із заявами про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 24 листопада 2021 року та 06 грудня 2021 року у якій просив вчинити дії щодо державної реєстрації речових прав на належне йому нерухоме майно у відповідності до договору про поділ від 10 грудня 2020 року №1898, а саме на житловий будинок та земельні ділянки з кадастровими номерами :03:009:0008 та :03:009:0009, що підлягають поділу згідно із затвердженою план-схемою.

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Забавської Н.В. від 16 грудня 2021 року за вих. №01-30/83, ОСОБА_2 відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності та повідомлено, що ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про оскарження договору про поділ від 10 грудня 2020 року №1898 у судовому порядку.

Висновком експерта від 10 лютого 2025 року №2-10/02 за результатом проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи встановлено, що вказаний у Договорі про поділ житлового будинку і земельних ділянок та припинення спільної часткової власності від 10 грудня 2020 року, серія НМР №035511, посвідченому приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Забавською Н.В. та зареєстрованому в реєстрі за №1899, та у Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна за №259 від 19 листопада 2020 року, виготовленому на замовлення ОСОБА_2 ПП «КБС-100» (техніком інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_6 ), поділ будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 не відповідає пункту 5.19 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення».

Враховуючи склад, об`ємно-планувальне рішення приміщень житлового будинку, склад та розташування господарських споруд в межах території домоволодіння, поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 з дотриманням ідеальних часток співвласників 1/2 та 1/2 у відповідності до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, не видається можливим.

Поділити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , виділивши кожному співвласнику окрему ізольовану квартиру, з відхиленням від часток співвласників, у відповідності до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, технічно можливо. Можливі варіанти поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 з відхиленням від часток співвласників, із зазначенням розміру компенсацій у зв`язку з відхиленням від ідеальних часток, описані експертом у дослідницькій частині висновку.

Водночас, встановити, чи відповідає вказаний у Договорі про поділ від 10 грудня 2020 року та Висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна за №259 від 19 листопада 2020 року, поділ будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 часткам співвласників, а саме 1/2 та 1/2, а також чи відповідають вказані у Висновку розміри (відстані) довжин ліній розподілу реальним розмірам (відстаням) на місцевості, неможливо з підстав, наведених у дослідницькій частині.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд вважав, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання договору у зв`язку із істотною зміною обставин відповідно до ч. 2 ст. 652 ЦК України, а також істотності порушення договору другою стороною в розумінні ч. 2 ст. 651 ЦК України у зв`язку з недоведеністю наявності та розміру завданої цим порушенням шкоди. Будь-яких належних доказів на підтвердження того, які саме комунікації позивач змушена проводити до своєї частини будинку у зв`язку з його поділом згідно договору, як і того, які саме витрати та якого розміру вона має для цього понести позивачем надано не було. Суд зауважив, що поділ житлового будинку з утворенням двох самостійних об`єктів нерухомого майна очевидно вимагає від колишніх співвласників вчинення кожним з них певних дій щодо переобладнання систем комунікацій, в тому числі виготовлення відповідних проектів, встановлення окремих лічильників, а також відкриття індивідуальних особових рахунків для обслуговування кожної виділеної частини житлового будинку, що потребує певних затрат з кожної сторони. У відповідності до п.3,4,5, позивач укладаючи та підписуючи спірний договір, усвідомлює правову природу цього договору та значення своїх дій, діє вільно та за відсутності будь-якого примусу, згодна з визначеним складом новоутворених об`єктів нерухомого майна згідно з висновком щодо технічної можливості поділу об`єктів нерухомого майна та бажає реального настання обумовлених цим договором наслідків. У судовому засіданні сторони підтвердили, що читали договір перед його укладенням, що відповідає змісту п. 5 спірного договору, що також перевірено нотаріусом перед його посвідченням, отже, підтвердили, що всі умови їм зрозумілі. Про укладення договору під впливом помилки чи обману позивач не посилається. Доводи позивача, про те, що відповідач має надати компенсацію через те, що комунікації розташовуються на половині відповідача, не передбачено оспорюваним договором.

Також посилання позивача на те, що вона лишилась без земельної ділянки для городництва, спростовується тим, що у відповідності до укладеного договору 10 грудня 2020 року між сторонами земельні ділянки кадастровий номер :03:009:0008 та :03:009:0009 підлягають поділу згідно затвердженою план-схемою за окремою заявою сторін та на підставі наданих нових кадастрових номерів, що підлягають отриманню на підставі даного договору. План-схеми сторонами надано не було, окрім того, згідно висновку експерта від 10 лютого 2025 року №2-10/02, у висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №259 від 19 листопада 2020 поділ земельних ділянок з кадастровими номерами :03:009:0008 та :03:009:0009 не відображено.

Доводи позивача про те, що вказані на схемі поділу житлового будинку, що відображена у Висновку №259 від 19 листопада 2020 року, відстані між будівлями та спорудами не відповідають дійсності, не підтверджені жодними доказами.

Посилання представника позивача, що поділ житлового будинку був здійснений з порушенням державних будівельних норм, про що вказано у висновку експертом, встановлених вище обставин не спростовують, оскільки як вбачається з дослідницької частини висновку експерта від 10 лютого 2025 року №2-10/02 вказане в ньому порушення стосується невідповідності житлової площі у квартирі, що переходить у власність відповідача, встановленим законом нормам, а саме до складу квартири входитиме дві житлові кімнати площами 5,7 м2 та 6,7 м2 і відповідно житлова площа квартири складатиме 12,4 м2, , в той час як п. 5.19 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки. Основні положення» передбачено, що площа загальної кімнати в однокімнатній квартирі повинна бути не меншою ніж 14 м2, в інших квартирах - не менше ніж 16 м2.

Щодо частини будинку, який переходить у власність позивача, таких чи будь-яких інших порушень державних будівельних норм експертом не встановлено, та стороною позивача жодним чином не обґрунтовано, яким чином невідповідності у майні відповідача порушує її права чи охоронювані законом інтереси.

Колегія суддів, перевіривши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Цивільний кодекс України у статтях 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У постанові від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 Верховний Суд вказав, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно зі статтею 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

В постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала такі правові висновки.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені у статті 651 ЦК України. За загальним правилом зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша цієї статті). Про таку зміну або розірвання сторони вправі домовитися у будь-який час на свій розсуд, крім випадків, обумовлених договором або у законодавстві. Тоді як зміна чи розірвання договору у судовому порядку є, зокрема, юридичним наслідком істотного порушення зобов`язання іншою стороною (пункт 2 частини першої статті 611, абзац другий частини другої статті 651 ЦК України), тобто способом реагування та захисту права від такого порушення, яке вже відбулося.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору(частина друга статті 651 ЦК України). З огляду на зміст припису абзацу першого вказаної частини інші випадки, ніж істотне порушення договору, для його зміни або розірвання у судовому порядку можуть бути встановлені законом або самим договором. Настання цих випадків зумовлює право сторони ініціювати у суді питання зміни чи розірвання відповідних правовідносин.

Порушення договору на предмет істотності суд оцінює виключно за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що допустила порушення договору, не має значення ні для оцінки істотності порушення, ні для виникнення права вимагати зміни чи розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

У кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Мова йде не лише про грошовий вираз зазначеної шкоди, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданої порушенням договору шкоди із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.

Інакше кажучи, для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати (аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 910/2861/18).

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою статті 652 ЦК України, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона (частини перша та друга статті 652 ЦК України).

Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина четверта статті 652 ЦК України).

Справді, на стабільність договірних відносин можуть вплинути непередбачувані обставини, що виникають після укладення договору, істотно порушують баланс інтересів сторін і суттєво знижують для кожної з них очікуваний результат договору. Право змінити чи розірвати договір у разі істотної зміни обставин, які були визначальними на час його укладення, направлене на захист сторін договору від настання ще більш несприятливих наслідків, пов`язаних із подальшим його виконанням за існування обставин, що відповідають характеристикам, визначеним у статті 652 ЦК України.

За загальним правилом у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, його можна змінити чи розірвати за згодою сторін. Можливість такої зміни або розірвання може бути обмежена, коли інше передбачає договір або випливає із суті зобов`язання (абзац перший частини першої статті 651 ЦК України).

Припис абзацу другого частини першої статті 652 ЦК України встановлює критерій, за яким для зміни чи розірвання договору на підставі цієї статті обставини, якими, укладаючи його, керувалися сторони, мають змінитися настільки, що, якби останні могли це передбачити, то б узагалі не уклали договір чи уклали б його на інших умовах. За відсутності істотної зміни обставин, зокрема за незначної їх зміни або за виникнення труднощів у виконанні договору, які сторони могли розумно передбачити, на підставі статті 652 ЦК України договір не можна змінити ні за згодою сторін, ні за рішенням суду.

Істотна зміна обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, має бути не наслідком поведінки сторін, а бути зовнішньою щодо юридичного зв`язку між ними. Зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин за рішенням суду, виходячи з принципу свободи договору (пункт 3 частини першої статті 3, частина перша статті 627 ЦК України), є винятковим заходом. Для застосування судом відповідного повноваження потрібна як сукупність чотирьох умов, визначених у частині другій статті 652 ЦК України, так і встановлення того, що розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом (частина четверта цієї статті), тобто що таке розірвання буде необґрунтованим згідно з принципом «найменших негативних наслідків» для сторін договору (близькі за змістом висновки див. у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі №910/17469/18 (пункти 41-42), від 19 листопада 2019 року у справі №910/9859/18 (пункти 37, 41-44), від 25 лютого 2020 року у справі №922/2279/19 (пункти 8.8-8.12), від 19 липня 2022 року у справі №910/14155/21 (пункт 8)).

Вирішуючи спір у справі, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що у п. 3 Договору про поділ житлового будинку і земельних ділянок та припинення спільної часткової власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погодили, що за цим договором їх право спільної часткової власності на житловий будинок земельні ділянки припиняється, матеріальних претензій одна до одної сторони не мають. Поділ часток здійснюється сторонами без доплат та компенсацій. Право власності за договором на відповідне поділене зі спільної власності майно виникає у кожного власника з моменту державної реєстрації, яке здійснюється після отримання документів щодо присвоєння адреси та нових кадастрових номерів на земельні ділянки.

У пункті 4 договору співвласники погодилися зі складом новоутворених об`єктів нерухомого майна, згідно з висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна за яким: власнику ОСОБА_2 виділяється житловий будинок літ.А, будинок садибного типу з прибудовою літ. а; загальна площа -33,4 кв.м.; житлова площа 12,4 кв.м.; допоміжна площа 21,0 кв.м., літ.а.1-навіс; літ.а.2 ганок, літ а3-ганок, літ.Б- погріб з шийкою, №1 - ворота,№2-хвіртка, №4- огорожа; земельна ділянка кадастровий номер :03:009:0008 та :009:0009 підлягає поділу згідно із затвердженою план - схемою за окремою погодженою заявою сторін та на підставі наданих нових кадастрових номерів, що підлягають отриманню на підставі даного договору. Власник ОСОБА_1 отримує житловий будинок літ.А, будинок садибного типу, загальна площа-30,9кв.м., житлова площа 21,6 кв.м, допоміжна площа 9,3 кв.м.; літ.В - сарай, літ.В-сарай, літ.в - прибудова, літ.Г- убиральня, №3 - огорожа. Земельні ділянки кадастровий номер :03:009:0008 та :03:009:0009 підлягає поділу згідно затвердженою план - схемою за окремою заявою сторін та на підставі наданих нових кадастрових номерів, що підлягають отриманню на підставі даного договору.

Згідно п. 5 вказаного договору, сторони у присутності нотаріуса ствердили та гарантували один одному, що: однаково розуміють значення і умови цього договору та правові наслідки; договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним; їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі; договір не має ознак фіктивного та удаваного правочину; вони не визнані в установленому порядку не дієздатними (повністю або частково); не перебувають у хворобливому стан, не страждають на момент укладення цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті; вільно володіють українською мовою; проект цього договору, складений нотаріусом з урахуванням умов, визначених сторонами, та умов, які є обов`язковими, ними прочитаний, текст його повністю відповідає їх волевиявленню.

Тобто, підписавши вказаний договір, сторони підтвердили, що попередньо ознайомлені з правовими наслідками недодержання при вчиненні правочинів вимог закону, усвідомлюють природу цього договору та значення своїх дій, діють вільно та за відсутності будь-якого примусу, про що зазначено в преамбулі до договору.

До укладення договору ОСОБА_1 не висловлювала свою незгоду із запропонованим варіантом поділу майна, інший висновок з варіантом поділу спадкового майна не пропонувала, що нею не заперечувалося в ході судового розгляду.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (пункт 6 статті 3 ЦК) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №390/34/17, від 28 вересня 2021 року у справі №918/1045/20, від 11 серпня 2021 року у справі №909/436/20, від 06 жовтня 2021 року у справі №925/1546/20).

Доктрина «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), в основі якої лежить принцип добросовісності, базується ще на римській максимі - «non concedit contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них (постанови Верховного суду від 28 квітня 2021 року у справі №910/9351/20, від 09 червня 2021 року у справі №911/3039/19, від 08 вересня 2021 року у справі №910/10444/20 тощо).

У цій справі не можна вважати, що поведінка позивача за обставин, що склалися, відповідає засадам добросовісності, послідовності та передбачуваності, адже її дії спрямовані на розірвання спірного договору, через рік після його укладення, суперечать її попередній поведінці з огляду на досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов договору на момент його укладення, у тому числі щодо фактичного поділу майна, відсутності будь-яких змін у правовідносинах сторін після укладення такого договору, за умови, що відповідач розумно покладався (розраховував) на виконання позивачем умов договору, тобто очікував на стабільність та незмінність узгодженого поділу. Більш того, за твердженням самої позивачки, першочергово, тобто до укладення оспорюваного договору, вона зверталася до суду з позовом до відповідача про поділ житлового будинку та виділ земельної ділянки, однак, за її власним рішенням поділ спільного майна відбувся саме у позасудовому порядку.

Щодо незгоди апелянта з висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №259 від 19 листопада 2020 року та визначеного ним порядку поділу спільного майна сторін, який ліг в основу спірного договору, колегія суддів зазначає наступне. Під час укладення договору від 10 грудня 2020 року позивачка мала можливість ознайомитися із запропонованим у цьому висновку варіантом поділу майна, у випадку незгоди із запропонованим варіантом або необхідності отримати роз`яснення (як зазначає позивачка, вона не має спеціальних знань для аналізу топографічної документації) мала право відмовитися від укладення договору або змінити дату його укладення, заперечити проти висновку, розуміючи вже на той час, що не була присутня під час виїзду на місцезнаходження нерухомого майна, однак таким правом не скористалася. Як вказано у спірному договорі та підтверджено самою позивачкою, тиск на неї при укладенні договору жодна особа не чинила, на недійсність укладеного договору з підстав перебування в уразливому стані (післяпологовий) позивачка не посилається. Як зазначено апеляційним судом вище, Верховний Суд у даній категорії справ виходить із доведеності позивачем саме зміни обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, однак у правовідносинах між сторонами у цій справі жодних змін не відбулося, на момент укладення договору від 10 грудня 2020 року висновок щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна №259 від 19 листопада 2020 року, який враховано при поділі майна в натурі, існував і позивачка мала об`єктивну можливість з ним ознайомитися та не погодитися на укладення договору на запропонованих умовах, проте таких дій не вчинила, що на думку апеляційного суду додатково свідчить про відсутність на момент укладення договору з боку позивачки будь яких заперечень щодо його умов. При цьому, апеляційний суд також бере до уваги, що як під час укладення спірного договору так і під час підготовки до його укладення позивачка користувалася правовою допомогою фахівця у галузі права, що не заперечується стороною позивача і підтверджується матеріалами справи.

В той же час, не може вплинути на правову оцінку виниклих між сторонами правовідносин неточне відображення місцевим судом у оскаржуваному рішенні обставин, повідомлених ОСОБА_2 у судовому засіданні.

Інші доводи апеляційної скарги теж не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, а зводяться до тлумачення норм права на розсуд апелянта.

Ухвалюючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому рішення суду відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 подану представником - адвокаткою Корінною Надією Миколаївною - залишити без задоволення.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 20 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2025 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова