печерський районний суд міста києва
пр. № 2-о-381/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу подружжя, які мають дітей,

УСТАНОВИВ:

Заявники, подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися до суду у порядку окремого провадження із спільною заявою про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що фактично шлюбні відносини між ними припинені з 2021 року, спільне господарство не ведеться, стосунки не можуть бути відновлені, вважають, що подальше збереження сім`ї неможливе, досягнуто згоду стосовно участі у вихованні та утриманні їхніх трьох неповнолітніх дітей.

У судове засідання заявники не з`явилися, повідомлені про судове засідання належним чином, у матеріалах справи наявні їхні заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, та оцінивши у сукупності, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому 06 вересня 2002 року Голосіївським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 /а. с. 5/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 - син ОСОБА_5 , що засвідчено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 03 лютого 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві; свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 05 грудня 2008 року, виданого 05 грудня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві, свідоцтвом про народження № НОМЕР_4 від 22 квітня 2016 року /а.с. 7,8,9-10/.

Заявники погодили між собою та закріпили умови щодо проживання, виховання дітей та сплату (розмір) аліментів на дітей у нотаріально посвідченому Др. ОСОБА_6 в якості державного нотаріуса у місті Відні, зареєстрованому за № 1950/22, договорі про здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, сплату аліментів від 10 серпня 2022 року/а. с. 31-39/.

Встановлено судом, що спільного господарства подружжя не ведуть та разом не проживають, майнових спорів між ними немає, узгоджено питання, пов`язані з піклуванням, вихованням та матеріального забезпечення дітей, а також їхнє місце проживання.

Так, місцем проживання ОСОБА_7 визначено місце проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 .

Місцем проживання ОСОБА_8 , батьки визначили місце проживання батька за адресою: АДРЕСА_2

Місцем проживання ОСОБА_1 , батьки визначили тимчасово місце проживання матері за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 31-35/.

У відповідності до пункту 3.1 Договору, спільне вирішення батьками питань виховання дітей передбачає колективне здійснення ними права піклування про кожну дитину у всіх випадках, якщо тільки спеціальним застереженням у цьому договорі чи Законом не обумовлене ефективне здійснення таких прав індивідуально одним із батьків.

Згідно з частиною третьою ст. 293 ЦПК України, суд розглядає у порядку окремого провадження справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, що має дітей.

Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Відповідно до положень Сімейного кодексу України, шлюб може бути розірвано за рішенням суду за спільною заявою подружжя, яке має дітей, у порядку, встановленому ст. 109 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною третьою, четвертою ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей, відповідно до частини першої статті 109 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до ст. 10 ЦК України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною другою вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб».

Положеннями статті 12 Конвенції проголошено, що чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема ст.ст. 5, 8 вказаного міжнародного договору.

Судом встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі заявників, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних стосунків між заявниками неможливе і суперечить інтересам подружжя та дітей.

Виходячи з вище викладеного, суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе ухвалити рішення про задоволення спільної заяви подружжя про розірвання шлюбу.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 52, 129, 129-1 Конституції України, ст.ст. 56, 109, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1-19, 293, 294, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Спільну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу подружжя, які мають дітей, задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві від 06 вересня 2002 року, актовий запис № 754, розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова