КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №824/51/25
провадження №22-вк/824/57/2025 Суддя-доповідач - Приходько К.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Приходька К.П., за участю секретаря судового засідання Миголь А.А., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 березня 2025 року, ухваленого у справі №4/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

установив:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду із заявою про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у складі судді Оберемка Р.А. від 19 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заяви зазначав, що вказаним рішенням третейського суду було стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики у розмірі 517309,06 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого третейського збору - 2786,55 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого третейського збору - 2786,55 грн.

Зазначив, що 01 квітня 2025 року ним були направлені Вимоги про добровільне виконання рішення Третейського суду відповідачам у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відповідно до норм чинного законодавства рішення третейського суду, в якому не встановлений строк його виконання, підлягає негайному виконанню та має виконуватися добровільно.

Разом з тим, станом на день звернення до суду із заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського не виконано в добровільному порядку.

На підставі викладеного в заяві, ОСОБА_1 просив суд задовольнити заяву про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у складі судді Оберемка Р.А. від 19 березня 2025 року та видати виконавчий лист.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

11 жовтня 2025 року ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подав заяву про відкладення розгляду справи, з тих підстав, що він не отримував заяву ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду.

Однак, у задоволенні вказаної заяви слід відмовити, оскільки як вбачається з матеріалів справи, справа перебуває у провадженні суду з 29 квітня 2025 року.

Вперше заяву ОСОБА_1 було призначено на 19 травня 2025 року, та учасникам справи були надіслані судові повістки-повідомлення про розгляд заяви, а боржникам і копія заяви з додатками.

17 травня 2025 року ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подав заяву про відкладення розгляду справу, у зв`язку з наміром оскаржити рішення третейського суду.

З урахуванням викладеного, розгляд заяви було відкладено на 23 червня 2025 року, про що повідомлено учасників справи.

20 червня 2025 року ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» подав заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з оскарженням рішення третейського суду.

З урахуванням викладеного, розгляд заяви було відкладено на 15 вересня 2025 року, про що повідомлено учасників справи.

З даних Єдиного державного реєстру судових рішень стало відомо, що ухвалою Київського апеляційного суду від 01 вересня 2025 року (справа №824/71/25) повернуто ОСОБА_2 його заяву про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 19 березня 2025 року.

У зв`язку з тим, що ухвала Київського апеляційного суду від 01 вересня 2025 року про повернення заяви заявнику, станом на 15 вересня 2025 року не набрала законної сили, розгляд заяви ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду було перенесено на 13 жовтня 2025 року.

З вищевикладеного можна дійти висновку, що про наявне провадження ОСОБА_2 було відомо ще у травні 2025 року, останній як сторона провадження, зобов`язаний був з розумним інтервалом часу сам цікавитися провадженням у справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, що узгоджується з рішенням ЄСПЛ у справі «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі».

Відтак, чергова заява про відкладення розгляду справи, призначеного на 13 жовтня 2025 року, є нічим іншим, як затягуванням розгляду справи, що є недопустимим.

Відповідно до положень ст. 485 ЦПК України, неявка сторін чи однієї із сторін, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви.

Судом встановлено, що 14 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики №14/05/2021-205.

Згідно з умовами договору позики, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 10000 доларів США, а останній зобов`язався повернути позику до 20 травня 2022 року.

Пункти 4.1 та 4.2 Договору позики передбачають, що у випадку повного чи часткового неповернення відсотків за користування позикою та/або неповернення суми позики, в передбачений умовами договору строк, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми боргу за кожний день прострочення.

17 липня 2023 року сторони уклали додаткову угоду №1 до договору позики, змінивши строк повернення позики до 31 грудня 2024 року.

Сторони погодили, що за користування позикою позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю кошти в розмірі 8% від суми позики за кожен календарний рік користування позикою, починаючи з 01 січня 2023 року.

Окрім цього, 14 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір поруки.

Згідно з умовами договору поруки поручитель поручалась за солідарну відповідальність поручителем за виконання позичальником зобов`язань за договором позики.

На виконання договору позики, позикодавець перерахував позичальнику на банківський рахунок позичальника вказаний у договорі:

- 18 травня 2021 року 150000 грн. меморіальним ордером №МВ22284371 від 18 травня 2021 року;

- 18 травня 2021 року 100000 грн. меморіальним ордером №МВ22285282 від 18 травня 2021 року;

- 19 травня 2021 року 26300 грн. меморіальним ордером №МВ22567088 від 19 травня 2021 року.

Окрім цього, факт отримання позики підтверджується Актом приймання-передачі грошових коштів від 14 травня 2021 року.

На момент розгляду спору третейським судом, Позичальником не виконуються умови Договору позики, позику не повернуто в обумовлений строк, не сплачені проценти за користування позикою за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2024 року.

ОСОБА_1 06 лютого 2025 року направлялись відповідачам вимоги про виконання умов договору позики, однак ці вимоги залишились відповідачами без реагування.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у складі судді Оберемка Р.А. від 19 березня 2025 року у справі №4/25 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованостіта стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики у розмірі 517309,06 грн., стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого третейського збору - 2786,55 грн.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого третейського збору - 2786,55 грн.

У рішенні третейського суду строк його виконання не встановлений, отже воно підлягає негайному виконанню, а відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про третейські суди» рішення має бути виконано добровільно.

Станом на день звернення ОСОБА_1 із даною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у складі судді Обереска Р.А. від 19 березня 2025 року в добровільному порядку не виконують і ніяких дій щодо погашення заборгованості не здійснюють.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду, яке не виконано добровільно, підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 483 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Заява про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду подається до апеляційного суду за місцем проведення третейського розгляду протягом трьох років з дня прийняття рішення третейським судом.

Положеннями ст. 55 Закону України «Про третейські суди» визначено, що рішення третейського суду виконуються зобов`язаною стороною добровільно, в порядку та строки, що встановлені в рішенні. Якщо в рішенні строк його виконання не встановлений, рішення підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ст. 21 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейському суду, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

При розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених ст.486 ЦПК України.

Так, статтею 486 ЦПК України встановлено виключний перелік підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, а саме якщо: 1) на день ухвалення рішення за заявою про видачу виконавчого листа рішення третейського суду скасовано судом; 2) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 3) пропущено встановлений строк для звернення за видачею виконавчого листа, а причини його пропуску не визнані судом поважними; 4) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 5) третейська угода визнана недійсною; 6) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 7) рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів, не передбачені законом; 8) постійно діючий третейський суд не надав на вимогу суду відповідну справу; 9) третейський суд вирішив питання про права і обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Законом України «Про третейські суди» передбачено, що третейські суди можуть розглядати будь-які спори, за винятком зокрема тих, які випливають з договору споживчого кредиту і за своїм змістом пов`язані із захистом прав споживачів банківських послуг.

Оскільки відповідно до умов договору позики №14/05/2021-205 від 14 травня 2021 року відповідач зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування коштами та інші нараховані суми (за наявності підстав для їх нарахування) на умовах та в строки, встановлених цим договором, то надані правовідносини не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а тому спірні правовідносини щодо стягнення заборгованості, можуть бути розглянуті третейським судом.

Заява про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду подана заявником у межах строку, встановленого ч.2 ст. 483 ЦПК України. Рішення третейського суду прийнято у спорі, передбаченому третейською угодою, і питання, вирішені судом, не виходять за межі третейської угоди. Докази, що третейська угода визнана недійсною також відсутні, склад третейського суду, яким прийнято рішення, відповідає вимогам закону, рішення третейського суду містить способи захисту прав та охоронюваних інтересів відповідно до закону, питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, не вирішувались.

За таких обставин, відсутні правові підстави для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, перелік яких зазначений у ст.486 ЦПК України.

З урахуванням того, що заяву ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків у складі судді Оберемка Р.А. від 19 березня 2025 року підлягає задоволенню, то відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь заявника підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі по 302 грн. 80 коп. з кожного окремо, так як діючим ЦПК не передбачене солідарне стягнення судового збору.

Керуючись ст.ст. 483-487 ЦПК України, статтями 2, 55, 56 Закону України «Про третейські суди», суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 березня 2025 року, ухваленого у справі №4/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, задовольнити.

Видати виконавчий лист про «стягнення солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) суму заборгованості за договором позики у розмірі 517309 (п`ятсот сімнадцять тисяч триста дев`ять) грн 06 коп.»; «стягнення з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) суму сплаченого третейського збору у розмірі 2786 (дві тисячі сімсот вісімдесят шість) грн. 55 коп.»; «стягнення з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) суму сплаченого третейського збору у розмірі 2786 (дві тисячі сімсот вісімдесят шість) грн. 55 коп.».

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 302 (триста дві) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) суму сплаченого судового збору в розмірі 302 (триста дві) грн. 80 коп.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали шляхом подання апеляційної скарги через Київський апеляційний суд.

Ухвала, якщо вона не буде оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 30 жовтня 2029 року.

Суддя К.П. Приходько