РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 367/6856/25

Провадження № 2/293/516/2025

29 жовтня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС"

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії по справі.

Позивач звернувся до Ірпінського міського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 , відповідно до змісту якого просить стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" збитки за несвоєчасне виконання рішення суду у справі №367/8236/13-ц у розмірі 90 990,14 грн, з яких 64476,52 грн інфляційних та 26513,63грн 3% річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач допустив прострочення виконання платежів по виконанню рішення суду у справі №367/8236/13-ц, в результаті чого позивач поніс інфляційні втрати, які просить стягнути з відповідача.

Ухвалою від 18.06.2025 Ірпінський міський суд Київської області справу № 367/6856/25 передав на розгляд за територіальною підсудністю до Черняхівського районного суду Житомирської області.

18.07.2025 справа надійшла до Черняхівського районного суду Житомирської області та на підставі протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями передана для розгляду судді Лось Л.В.

21.07.2025 суд у порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України звернувся до Виконавчого органу Черняхівської селищної ради з метою отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 .

28.07.2025 на адресу суду від Черняхівської селищної ради надійшов лист, згідно якого інформація щодо місця реєстрації на території Черняхівської територіальної громади гр. ОСОБА_1 відсутня.

Ухвалою від 08.08.2025суд залишив позов без руху та надав позивачу строк терміном в 5 днів для усунення недоліків позову, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

14.08.2025 за вх.ЕП-№4526 позивач на виконання вимог ухвали суду від 08.08.2025 направив заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 18.08.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників. Розгляд справи по суті суд призначив на 29.09.2025.

29.09.2025 розгляд справи не відбувся через технічні несправності у центральному сервісі ВКЗ.

Наступне судове засідання з розгляду справи суд призначив на 29.10.2025.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 допустила прострочення виконання платежів по виконанню рішення суду ухваленого від 20.12.2013 Ірпінським міським судом Київської області у справі №367/8236/13-ц.

Позивач вказує, що за вказаним рішенням з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" стягнуто заборгованість за кредитним договором №0 від 10.07.2008 у розмірі 29 4865,12 грн.

Пояснює, що кредитний договір №0 від 10.07.2008 укладений між АКБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 .

У подальшому "УкрСиббанк" відступило право вимоги за кредитним договором ПАТ "Дельта Банк".

18.09.2019на підставі договору №1930/К купівлі-продажу прав вимоги ПАТ "Дельта Банк" передало право вимоги до боржників ТОВ "ФК"Довіра та Гарантія"(нині ТОВ "Він Фінанс") в тому числі за кредитним договором №0 від 10.07.2008.

Зазначає, що набуття такого права окрім договору купівлі-продажу прав вимоги підтверджується рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28.11.2019 у справі №367/8236/13.

Позивач доводить, що з часу набрання рішенням законної сили, за яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №0 від 10.07.2008 у розмірі 29 4865,12 грн, вчинялись дії щодо примусового виконання рішення, однак рішення суду не виконано в розумінні чинного законодавства, а саме рішення, яке виніс Ірпінський міський суд Київської області не виконане відповідачем у період з 23.02.2019 до 23.02.2022.

Відтак, зважаючи на набуття прав вимоги за кредитним договором та внаслідок невиконання відповідачем рішення суду у період з 23.02.2019 до 23.02.2022, позивач заявляє до стягнення інфляційні втрати і 3% річних за кожен день місяця з часу порушення грошового зобов`язання, що у загальному розмірі становить 90 990,14 грн, з яких: 64 476,52 грн інфляційні втрати; 26 513,63 грн 3% річних (штрафні санкції).

З метою захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом.

У судове засідання сторони не з`явились. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Позивач повноважного представника у судове засідання не направив.

У заяві від 02.09.2025, яка надійшла до суду від представника позивача, останній просить розгляд справи проводити у його відсутності.

Відповідач про причини неявки суд не повідомила.

29.10.2025 від представника відповідача надійшла заява, за змістом якої просить провести розгляд справи у відсутності відповідача та її представника. У заяві також зазначає, що позицію викладену у відзиві на позов підтримує та просить відмовити у задоволенні позову.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов від представника відповідача в порядку ст. 178 ЦПК України, відповідач позовні вимоги ТОВ "Він Фінас" не визнає, у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних, достовірних та допустимих доказів.

Заперечуючи проти позову відповідач зазначає, що позивач заявляючи вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 90 990,14 грн, з яких 64 476,52 грн - інфляційні втрати, 26 513,63 грн - 3% річних, доводить тим, що 20.12.2013 заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області у справі №367/8236/13-ц за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за кредитним договором, стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором №0 від 10.07.2008 в сумі 294 865,12 грн, проте не забезпечив обґрунтування таких обставин жодними доказами.

Вказує на відсутність у матеріалах справи даних з реєстру виконавчих проваджень, постанови про відкриття виконавчих проваджень, заяви стягувача про примусове виконання рішення, тощо.

На підтвердження належності позивачу прав вимоги до ОСОБА_1 , ТОВ "Він Фінанс" вказує про те, що ПАТ "Дельта Банк" відступив своє право вимоги стосовно спірного кредитного договору ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" згідно договору купівлі-продажу права вимоги №1930/К від 18.09.2019. Копію даного договору матеріали справи не містять.

Відповідач зазначає, що в якості доказів, позивач надав суду ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28.11.2019 у вигляді роздруківки з Єдиного реєстру судових рішень (ЄРСР), тобто без ідентифікуючих ознак щодо сторін спору, що не може слугувати належним доказом на підтвердження позовних вимог щодо стягнення коштів за не виконання зобов`язання за рішенням суду. Вказівка у наданій роздруківці про заміну сторони виконавчого провадження - стягувача ПАТ "Дельта Банк" на правонаступника ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" у виконавчих листах №367/8236/13-ц, не ідентифікує боржника (відповідача), оскільки, суд у мотивувальній частині долученої ухвали вказав про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ "Дельта Банк". Більше того, суд зазначив, що на підставі Договору купівлі-продажу права вимоги№1930/К від 18.09.2019, укладеного між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "ФК "Довіра та Гарантія" відступлення відбулося за кредитним договором №23-36В/092004А від 10.07.2008, однак, справа №367/8236/13-ц розглядалась за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за кредитним договором №0 від 10.07.2008.

Отже, вказане свідчить про те, що на підтвердження вимог про стягнення коштів за грошовим зобов`язанням, що визначене судовим рішенням, повинні бути надані належні та достовірні докази - копія судового рішення, ухвали, що відповідає вимогам щодо його належного засвідчення з відміткою суду про набрання ними законної сили.

Водночас зауважує, що інфляційні втрати та 3% річних нараховуються на суму основного боргу (тіло кредиту), а також на нараховані відсотки за користування кредитом. Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3% річних за рішенням суду не є сумою боргу, на які можуть нараховуватися проценти річних та інфляційних, які є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання.

Крім того, як стверджує позивач, розмір заборгованості відповідача встановлена заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 20.12.2013 у справі №367/8236/13-ц та становить 294865,12 грн, однак, у рішенні, а також у позові ТОВ "Він Фінанс" відсутня деталізація даної заборгованості за тілом кредиту, за відсотками, пенею, 3% річних, інфляційних втрат. Інших доказів на підтвердження розміру заборгованості відповідача матеріали справи не містять.

Також відсутні відомості про отримання позивачем виконавчого листа і звернення до органів виконавчої служби з метою примусового виконання рішення, а також доказів того, що між сторонами існувала домовленість щодо добровільного виконання рішення суду.

У заяві від 13.10.2025 представник відповідача просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що позовна давність за пред`явленими вимогами у цій справі спливла станом на 02.04.2020 і продовженню не підлягає.

Стороною відповідача також надана суду копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 за яким ОСОБА_1 (відповідач) у зв`язку з реєстрацією шлюбу 09.02.2019 змінила прізвище та іменується " ОСОБА_2 ".

У додаткових поясненнях представника позивача від 22.09.2025 останній стосовно наявності рішення про стягнення заборгованості зазначає, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити надані до суду знеособлені документи із ЄДРСР. Стосовно заміни сторони у виконавчому провадженні безпосередньо свідчить резолютивна частина рішення, де зазначено замінити сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ "Дельта Банк" на правонаступника ТОВ "Фнансова компанія "Довіра та Гарантія" у виконавчих листах №367/8236/13-ц.

Також на аргументи відповідача про лише примусове виконання рішення суду вказує, що законодавець передбачив і добровільне його виконання, а очікування відповідача про звернення такого рішення до примусового виконання свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду.

Звертає увагу суду, що відповідач була обізнана про наявне рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, що доводить безпосередньо зміст самого рішення, з якого слідує, що відповідач про розгляд справи повідомлена належним чином.

Окремо щодо доводів відповідача, наведених у запереченнях, що інфляційні втрати та 3% річних можуть нараховуватися виключно на суму основного боргу (так зване «тіло») зобов`язання, то така позиція є помилковою та не відповідає положенням законодавства та усталеній судовій практиці, оскільки закон не містить жодних застережень, що індексація та проценти обмежуються лише «тілом» основного боргу.

Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

У судовому засіданні від 29.10.2025 відповідно до ч.6 ст. 259, ст. 268 ЦПК України, суд підписав скорочене (вступну та резолютивну частину) рішення суду.

Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

10.07.2008 між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 (а.с.42-46).

Відповідно до додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 10.07.2008 визначений графік погашення кредиту (а.с.46/зворотна сторона/-47).

Згідно із графіком платежів, визначення сукупної вартості кредиту, що є додатком №2 до договору визначено дату платежу, суму платежу за розрахунковий період, проценти за користування кредитом, комісію за надання кредиту, платежі за надані супутні послуги на користь третіх осіб, пов`язані із страхуванням (а.с.49-50).

За додатком №3 "ТарифиБанку" до кредитного договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 10.07.2008 визначено тарифи, порядок нарахування та сплати комісії за надання кредиту та за управління кредитом (а.с.48).

За даними позивача право вимоги Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" за кредитним договором №0 від 10.07.2008 перейшло до ПАТ "Дельта Банк".

Згідно із копією знеособленого рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20.12.2013 у справі №367/8236/13-ц, наданого позивачем, останній доводить, що вказаним рішенням з ОСОБА_1 (відповідач) на користь ПАТ "Дельта Банк" стягнуто заборгованість за кредитним договором №0 від 10.07.2008 сумі 294 865, 12 грн (а.с.13).

18.09.2019 між ПАТ "ДельтаБанк" (продавець) та ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та гарантія" (покупець) укладений договір №1930/К купівлі-продажу прав вимоги, згідно із яким продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає у власність права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому та які включають право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами… (а.с.9-10).

Про перехід та набуття таких прав вимоги заборгованості за кредитним договором до відповідача, позивач окрім договору №1930/К купівлі-продажу прав вимоги від 18.09.2019 додає знеособлену копію судового рішення/ухвали із ЄДРСР від 28.11.2019 у справі 367/8236/13-ц (а.с.16).

За даними позивача 25.07.2024 на загальних зборах учасників ТОВ "ФК «Довіра та Гарантія" () протоколом №1706 було вирішено змінити найменування прийнято рішення про зміну найменування ТОВ "ФК"Довіра та Гарантія" на ТОВ "Він Фінанс" () про що відповідно до наказу №55 від 25.07.2024 на виконання протоколу №1706 від 25.07.2024 внесено зміни про перейменування до облікових та інших документів товариства (а.с.11-12).

Відповідно до копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ідентифікаційний код юридичної особи Товариства з обмеженою відповідальністю "Він Фінанс" - 38750239 за датою та номером запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 25.07.2024 (а.с.8).

Позивач доводить, що з часу набрання рішенням законної сили, за яким стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №0 від 10.07.2008 у розмірі 29 4865,12 грн, вчинялись дії щодо примусового виконання рішення, однак рішення Ірпінського міський суд Київської області не виконане відповідачем у період з 23.02.2019 до 23.02.2022.

Відтак, зважаючи на набуття прав вимоги за кредитним договором та внаслідок невиконання відповідачем рішення суду у період з 23.02.2019 до 23.02.2022, позивач на пдітсав ст. 625 ЦК України заявив до стягнення з відповідача інфляційні втрати і 3% річних у розмірі становить 90 990,14 грн, з яких: 64 476,52 грн інфляційні втрати; 26 513,63 грн 3% річних (штрафні санкції) а.с.2/зворотна сторона/-4).

Оскільки, відповідач допустила порушення грошового зобов`язання, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду з даним позовом.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

З аналізу викладеного слідує, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Про вказане резюмує і Верховний Суд у постановах від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.

Водночас, позивач на підтвердження викладених у позові обставин не надає належним чином засвідченої копії рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20.12.2013 у справі №367/8236/13-ц, згідно з яким, як стверджує позивач, з ОСОБА_1 (відповідач) на користь ПАТ "Дельта Банк" стягнуто заборгованість за кредитним договором №0 від 10.07.2008 в сумі 294 865, 12 грн.

Окрім того, позивач не надає доказів щодо вчинення дій , напарвлений на примусове виконання рішення суду від 20.12.2013, що позбавляє суд можливості встановити, що зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та фактичного виконання ним грошового зобов`язання не відбулось, зокрема, у період з 23.02.2019 до 23.02.2022.

Матеріали справи не містять і доказів того, що на виконання рішення суду були видані виконавчі листи та те, що між сторонами існувала домовленість щодо добровільного виконання рішення суду.

Окремо, суд вказує і на відсутність належних, допустимих та достатніх доказів про набуття прав вимоги позивачем за договором №1930/К купівлі-продажу прав вимоги від 18.09.2019, безпосередньо за кредитним договором №0 від 10.07.2008 у тому чи іншому розмірі.

При цьому, суд звертає увагу, що надані позивчем копії знеособлених рішень з ЄДРСР не є тими належними та достатніми доказами, які підтверджують невиконання відповідачем рішення суду від 20.12.2013, так і набуття права вимоги за виниклою заборгованістю.

У п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, закріплено основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

При цьому в силу приписів ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отож, твердження сторони позивача у додаткових поясненнях від 22.09.2025, у самостійному отриманні саме судом відповідних доказів, зокрема, знеособлених рішень з ЄДРСР, не заслуговують на увагу.

Суд констатує, що позивач, реалізовуючи свої процесуальні права, не маючи можливості самостійного надання відповідних доказів з тих чи інших причин, не був позбавлений можливості звертатися до суду з клопотанням про їх витребування, однак з таким клопотанням до суду не звертався.

Відповідно до ч. 5 ст. 177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, щодо виникнення кредитних договірних правовідносин між сторонами на підставі кредитного договору та невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторони.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позивач належними, допустимими та достатніми доказами не довів обгрунтованість заявлених вимог як відносно заборгованості за кредитом, прострочення виконання грошового зобов`язання так і набуття прав вимоги за таким кредитним договором.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

На підставі викладених вище фактичних обставин справи суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Стосовно заяви сторони відповідача про застосування строків позовної давності, то суд зазначає про таке.

Позовна давність застосовується у випадках, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив відповідач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).

Отож, зважаючи на те, що суд не знайшов обґрунтованих підстав для задоволення позову, правові підстави для відмови у позові через сплив позовної давності відсутні.

Розподіл судових витрат.

У порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13,79,81, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" (місцезнаходження: вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд. 8, м. Київ, 04112, )

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Повне рішення складено 03.11.2025.

Суддя Людмила ЛОСЬ