Номер провадження: 22-ц/813/7137/25
Справа № 522/7927/25-Е
Головуючий у першій інстанції Науменко А. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку, в інтересах якого діє адвоката Джулая Дмитра Олександровича, представника на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2025 року, постановленого під головуванням судді Науменко А.В., повний текст рішення складений 14 липня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, -

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, в якому просила стягнути з відповідача на її користь:

- середній заробіток у загальному розмірі 332210,40 грн. за посадою директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку за час вимушеного прогулу через затримку виконання Державним університетом інтелектуальних технологій і зв`язку рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21 про поновлення ОСОБА_1 на роботі за період з 08 травня 2024 року по 10 квітня 2025 року включно;

- середній заробіток із розрахунку 1384,21 грн. за 1 робочий день за посадою директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку за час вимушеного прогулу через затримку виконання Державним університетом інтелектуальних технологій і зв`язку рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21 про поновлення ОСОБА_1 на роботі за період з 11 квітня 2024 року та по дату прийняття судового рішення у справі, що буде порушена на підставі позовної заяви;

- судові витрати покласти на відповідача.

В обґрунтування позову позивачка зазначила, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21, яке було залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року у справі № 522/16652/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди було задоволено частково та зокрема поновлено позивача з 20 серпня 2021 року на роботі на посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку.

12 червня 2024 року був виданий Наказ Т.в.о. ректора відповідача ОСОБА_2 «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 » № 01-05-168, яким було поновлено позивача на роботі на посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії відповідача з 20 серпня 2021 року.

13 червня 2024 року був виданий наказ Т.в.о. ректора відповідача Сергія Каравелкова «Про звільнення ОСОБА_1 » № 01-05-169, яким з 14 червня 2024 року позивача було звільнено з посади директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії відповідача по підставах, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України через відсутність такого структурного підрозділу і посади у структурі та штатному розписі відповідача.

При цьому, позивачка зазначала, що її реального поновлення на роботі у відповідача на посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії не відбулось та затримка виконання відповідачем рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21 продовжує тривати.

Позивач вважає, що є усі фактичні та правові підстави для застосування положень ст. 236 КЗпП України та стягнення з відповідача оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника, а саме у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Також позивачка зазначала, що в період з 23 жовтня 2021 року по 07 травня 2024 року ним вже здійснювалися заходи зі стягнення на підставі судових рішень з відповідача середнього заробітку за період вимушеного прогулу під час тривання незаконного звільнення позивача з роботи та подальшої затримки виконання відповідачем рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21 про поновлення позивача на роботі.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволений.

Стягнуто з Державного університету інтелектуальних технологій і на користь ОСОБА_1 середній заробіток у загальному розмірі 415263 грн. з утриманням із цієї суми обов`язкових податків, платежів і зборів у дохід держави за посадою директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку за час вимушеного прогулу через затримку виконання Державним університетом інтелектуальних технологій і зв`язку рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21 про поновлення ОСОБА_1 на роботі за період з 08 травня 2024 року по 03 липня 2024 року включно.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Джулай Д.О., представник Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неналежне виконання відповідачем рішення суду про поновлення на роботі, що зумовило виникнення підстав для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відповідно до ст. 236 КЗпП України, оскільки не взяв до уваги, що фактично та юридично відповідач належним чином виконав судове рішення про поновлення позивача на посаді, оскільки вчинив усі передбачені законом дії, що свідчать про реалізацію обов`язку роботодавця щодо відновлення трудових прав працівника.

У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Щукін О.С., представник ОСОБА_1 просить відмовити у задоволені апеляційної скарги, рішення залишити без змін, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для скасування законного та обґрунтованого рішення суду.

В судове засідання, призначене на 21 жовтня 2025 року представник Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку не з`явився, був сповіщений належним чином (а.с. 192, 192 зв.б.).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Щукіна О.С., представника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, за наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 та ст. 4 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Частиною сьомою статті 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У відповідності до частини другої статті 129 Конституції України обов`язковість судових рішень є однією із основних засад судочинства.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом; право на судовий захист є гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Визначене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Належним виконання судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди було задоволено частково, а саме:

- визнано незаконним та скасовано наказ в.о. ректора Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку ОСОБА_3 «Про скасування наказу № 01-05-36 від 02 квітня 2021 року про припинення дії контракту» від 19 серпня 2021 року № 01-05-175;

- визнано незаконним та скасовано наказ в.о. ректора Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку ОСОБА_3 «Про звільнення та виключення зі складу вченої ради Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку» від 19 серпня 2021 року № 01-05-176;

- поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку;

- стягнуто з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 20 серпня 2021 року до 22 жовтня 2021 року (дня ухвалення судового рішення) включно у розмірі 60905,24 грн. з утриманням із цієї суми обов`язкових податків, платежів і зборів у дохід держави;

- стягнуто з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену її незаконним звільненням з посади директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку у розмірі 5000 грн. з утриманням із цієї суми обов`язкових податків, платежів і зборів у дохід держави (а.с. 58-62).

Постановою Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2022 року, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21 залишено без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/107155543#).

В подальшому у зв`язку з невиконанням рішення суду на користь ОСОБА_1 з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період :

- з 23 жовтня 2021 року по 07 листопада 2022 року за заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 квітня 2023 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року (а.с. 9-12, 53-54);

- з 07 листопада 2022 року по 12 липня 2023 року за ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 липня 2023 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду м. Одеси від 21 лютого 2024 року (а.с. 14-18, 22-28);

- з 13 липня 2023 року по 07 травня 2024 року за ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07 травня 2024 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду м. Одеси від 03 грудня 2024 року (а.с. 38-43, 45-48).

На підставі наказу Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку №01-05-168 від 12.06.2024 року, ОСОБА_1 , на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21, а також на підставі вимоги виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (Одеса) від 17.05.2024 року № 84520 щодо виконання виконавчого провадження №71294047 від 16.03.2023 року, з 20 серпня 2021 року поновлено на роботі на посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку (а.с. 52).

13 червня 2024 року за наказом № 01-05-169 припинено дію контракту, укладеного 02.04.2021 року із ОСОБА_1 з 14.06.2024 року (а.с. 51).

Постановою державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 28 червня 2024 року ВП №71294047 виконавче провадження закінчено на підставі виконання боржником, ОСОБА_1 поновлена на посаді (а.с. 89).

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить висновку про те, що в порушення вимог частини сьомої статті 235 КЗпП України, а також принципу обов`язковості судового рішення, Державний університет інтелектуальних технологій і зв`язку, виконало рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21, про поновлення ОСОБА_1 на роботі лише 12 червня 2024 року, шляхом видачі наказу про поновлення на роботі.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

За змістом положень статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі слід вважати не видання власником (уповноваженим органом) негайно після проголошення судового рішення наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин.

При таких обставинах, колегія суддів, належним чином оцінивши докази, подані сторонами, встановивши обставини справи, що мають істотне значення для розгляду справи, дійшла висновку, що невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21 про поновлення ОСОБА_1 на роботі, що має наслідком застосування приписів статті 236 КЗпП України про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Трудовий договір повинен укладатись, як правило, у письмовій формі (частина перша статті 24 КЗпП України) або оформлюватись наказом чи розпорядженням роботодавця (частина третя статті 24 КЗпП України).

Припинення, розірвання трудового договору пов`язано зі звільненням працівника.

З огляду на зазначене, якщо працівник був незаконно звільнений, трудовий договір з ним був незаконно припинений роботодавцем в односторонньому порядку. Виконання роботодавцем рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника полягає у відновленні трудового договору, який раніше існував і був незаконно припинений роботодавцем.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач хоча і видав наказ про поновлення на роботі, але не забезпечив допуску виконання трудових обов`язків та не здійснив жодних дій, спрямованих на реалізацію відновлення трудових прав позивача, у зв`язку з чим дійшов висновку про неналежне виконання рішення суду про поновлення на роботі протягом 300 днів та стягнення середнього заробітку у розмірі 415 263 гривні.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, за наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 за наказом Т.в.о. ректора С. Каравелкова «Про поновлення на роботі Позивача» від 12 червня 2024 року № 01-05-168 було поновлено на роботі на посаді директора Навчально-наукового інституту інфокомунікації та програмної інженерії відповідача.

Колегія суддів звертає увагу, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Аналогічний правовий висновок зазначено у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 501/4019/21-ц.

28 червня 2024 року постановою державного виконавця Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ковтун Л.Ю. про закінчення виконавчого провадження ВП № 71294047 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/16652/21 виданого 22 жовтня 2021 року на виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21 в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі закінчено на підставі наказу Т.в.о. ректора Відповідача Сергія Каравелкова «Про поновлення на роботі Позивача» від 12 червня 2024 року № 01-05-168.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить висновку, що рішення суду виконане 12 червня 2024 року, що підтверджується наказом про поновлення на роботі.

Згідно положень п.п. 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках: з) вимушеного прогулу. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21 встановлено, що середньоденна заробітна плата позивачки становила 1384,21 грн., яка вірно прийнята судом при вирішенні цього спору для здійснення відповідного розрахунку у відповідності до положень ст. 82 ЦПК України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що з відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 жовтня 2021 року по 07 травня 2024 року, поновлення на роботі відбулось 12 червня 2024 року, а тому з урахуванням зазначеного загальна кількість робочих днів, протягом яких тривав заявлений ОСОБА_1 вимушений прогул відбувся з 08 травня 2024 року по 12 червня 2024 року включно, що становить 26 робочих днів.

Таким чином, сума середнього заробітку ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу з 08 травня 2024 року по 12 червня 2024 року включно становить 1384,21 грн. (середньоденний заробіток ОСОБА_1 ) х 26 становить 35989,46 грн.

Саме у межах цієї суми позовні вимоги ОСОБА_1 і підлягають задоволенню.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що суд першої інстанції розглядаючи справу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, вийшов за межи позовних вимог надаючи оцінку наказу про поновлення на роботі та наказу про звільнення з роботи, які не оскаржуються в цьому провадженні, а є предметом розгляду в іншому провадженні.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги задоволенні не підлягають, колегія суддів вважає необґрунтованими, з підстав того, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення за період з 08.05.2024 року по 12.06.2024 року (включно), тобто до виконання рішення суду про поновлення на роботі, що підтверджується наказом від 12.06.2024 року.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ст. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 зі стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 08 травня 2024 року по 12 червня 2024 року включно.

Згідно з положеннями частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з частковим задоволенням позовних вимог, з урахуванням пропорційно задоволених позовних вимог (8%), а також, що ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, колегія суддів вважає, що Державному університету інтелектуальних технологій і зв`язку підлягає поверненню з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 4487,60 грн. за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанціях.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Джулая Дмитра Олександровича, представника Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 липня 2025 року скасувати.

Ухвалити постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку про оплату вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі працівника задовольнити частково.

Стягнути з Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку (код ЄДРПОУ 43997335; 65023, м. Одеса, вул. Кузнечна, 1) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) середній заробіток у загальному розмірі 35989 (тридцять п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 46 копійок з утриманням із цієї суми обов`язкових податків, платежів і зборів у дохід держави за посадою директора Навчально-наукового інституту інфокомунікацій та програмної інженерії Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку за час вимушеного прогулу через затримку виконання Державним університетом інтелектуальних технологій і зв`язку рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 жовтня 2021 року у справі № 522/16652/21 про поновлення ОСОБА_1 на роботі за період з 08 травня 2024 року по 12 червня 2024 року включно.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Повернути з Державного бюджету України на користь Державного університету інтелектуальних технологій і зв`язку (код ЄДРПОУ 43997335; 65023, м. Одеса, вул. Кузнечна, 1) судовий збір у розмірі 4487 гривень 60 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 03 листопада 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда