провадження № 22-ц/824/7684/2025 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Березовенко Р.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» поданою представницею Хитровою Любов`ю Володимирівною на додаткове рішення Печерського районного суду від 12 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 лютого 2019 року було закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів на підставі відсутності предмета спору.

08 квітня 2019 року до суду надійшла заява представника позивача Кисельова Є.В. про ухвалення додаткового рішення у справі, яка обґрунтовувалась тим, що сторона позивача понесла судові витрати у зв`язку з розглядом справи, а саме судовий збір за подання позовної заяви в сумі 704,80 грн.

Додатковим рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року заяву задоволено, стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 704,80 грн.

Не погодившись із вказаним додатковим рішенням, представниця АТ КБ «ПриватБанк» - адвокатка Хитрова Любов Володимирівна 04 лютого 2025 року через систему Електронний суд подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на те, що додаткове рішення суду є необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права, а висновки, зроблені в ньому, не відповідають фактичним обставинам справи та не гуртуються на нормах матеріального права, просила скасувати додаткове рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 грудня 2024 року та постановити ухвалу про відмову у прийнятті додаткового рішення.

Обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги вказала, що заява про ухвалення додаткового рішення подана ОСОБА_1 через 5 (п`ять) років після постановлення ухвали про закриття провадження по справі.

Аналізуючи ч. 2 ст. 270 ЦПК України та ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» у своїй сукупності заява про ухвалення додаткового рішення у справі №757/50028/18-ц могла бути подана не пізніше трьох років з моменту набрання законної сили ухвалою суду про закриття провадження по справі.

ОСОБА_1 із клопотанням про поновлення строку на ухвалення додаткового рішення не звертався, а суд першої інстанції при ухваленні додаткового рішення не звернув уваги на порушення ОСОБА_1 строків подання такої заяви.

Крім того, враховуючи, що ухвалу суду 11.02.2019 року про закриття провадження у цивільній справі №757/50028/18-ц постановлено у складі головуючого судді Матійчук Г.О., правові підстави для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, суддею Новак Р.В. відсутні.

Вважає, що правомірним при закритті провадження по справі у зв`язку із відсутністю предмета спору є повернення сплаченого судового збору з державного бюджету при пред`явленні позову до суду, оскільки справа закрита на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України за відсутністю предмету спору, що не суперечить вимогам п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2025 року поновлено АТ КБ «ПриватБанк» строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» поданою представницею Хитровою Любов`ю Володимирівною на додаткове рішення Печерського районного суду від 12 грудня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів, надано учасникам справи строки для подачі відзивів на апеляційні скарги.

Ухвалу про відкриття апеляційного провадження надіслано учасникам апеляційного провадження до електронних кабінетів Електронного суду, та, згідно Звітів про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, сторонами отримано 02 вересня 2025 року, що відповідно до вимог ст. ст. 130, 131 ЦПК України вважається належним повідомленням.

Відзив позивача на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно вимог ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення означеним вище вимогам відповідає у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Статтею 142 ЦПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України зазначено такі ж положення як і в ч. 3 ст. Закону України «Про судовий збір», що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Згідно ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини 9 статті 141 цього Кодексу.

З системного аналізу наведених норм встановлюється, що судові витрати позивача не відшкодовуються відповідачем у разі відмови позивача від позову. Якщо позивач не підтримує своїх вимог внаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Під час вирішення питання про закриття провадження у справі суд першої інстанції встановив, що відповідач повернув ОСОБА_1 безпідставно списані кошти, які були предметом позову після його пред`явлення до суду, тому ухвалою від 11 лютого 2019 року закрив провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України в зв`язку з відсутністю предмету спору.

Позивач не оскаржив ухвалу суду в частині закриття провадження у справі, що свідчить про те, що він погодився з її мотивами, зокрема щодо визначення правової підстави для закриття провадження у справі - відсутність предмета спору. Отже, позивач не підтримав своїх позовних вимог, що були задоволені відповідачем після пред`явлення позову.

Доводи апеляційної скарги про необхідність повернення позивачу судового збору з бюджету України не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, відхиляються колегією суддів з підстав, зазначених вище, оскільки вони суперечать положенням ч. 3 ст. 142 ЦПК України, якою визначено порядок вирішення вказаного питання.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині процесуальних порушень суду.

Матеріалами справи підтверджено, що заяву про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 подав саме 08 квітня 2019 року, а не як помилково зазначено місцевим судом у оскаржуваному додатковому рішенні та апелянтом 08 квітня 2024 року, а тому строки подання заяви позивачем не пропущено.

Абзац 2 частини 2 статті 376 ЦПК України визначає, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У даному випадку, описка місцевого суду у році подання заяви про ухвалення додаткового рішення на правильність його висновків по суті заяви не впливає, а може бути усунута відповідно до норм ст. 269 ЦПК України.

Крім того, відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 16 квітня 2019 року, заяву ОСОБА_1 було передано в провадження судді Матійчук Г.О.

Однак, на підставі її доповідної записки розпорядженням керівника апарату Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року призначено повторний автоматизований розподіл справи, після чого справа надійшла в провадження судді Григоренко І.В.

У зв`язку з заявленням суддею Григоренко І.В. 15 травня 2019 року самовідводу, 29 травня 2019 року справу розподілено судді Писанцю В.А.

У зв`язку з заявленням суддею Писанцем В.А. 14 червня 2019 року самовідводу, 03 липня 2019 року справу розподілено судді Новаку Р.В.

Отже, наведене свідчить про розгляд цієї справи повноважним складом суду, визначеним в порядку ст. 33 ЦПК України та Положення про автоматизовану систему документообігу суду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до незгоди із ухвалою суду першої інстанції, довільного тлумачення закону та виходять за межі предмету апеляційного розгляду, а тому не можуть бути підставою для її скасування.

При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з правом людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торія проти Іспанії», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява № 49684/99).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення ЄСПЛ у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], §41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому додаткове рішення суду відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» подану представницею Хитровою Любов`ю Володимирівною - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Печерського районного суду від 12 грудня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова