Справа № 161/3559/25 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М.
Провадження № 22-ц/802/1156/25 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Русинчук М.М.,

позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Служба у справах дітей Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинського суду від 08 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

21.02.2025 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Вказував, що в період з 13.06.2014 року по 17.03.2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . Після початку повномасштабної війни відповідачка разом з сином та ще двома своїми дітьми виїхала до Республіки Польща. Під час проживання в Республіці Польща відповідачка свої материнські обов`язки належним чином не виконувала, у зв`язку з чим 30.06.2022 року сина ОСОБА_5 у неї було вилучено та, разом з іншими дітьми ОСОБА_3 , передано до опікунського інтернату в м. Лодзь Республіки Польща. З 30.06.2022 року опіку ОСОБА_3 над сином ОСОБА_5 було припинено. З вересня 2022 року ОСОБА_5 проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на його повному утриманні. ОСОБА_4 навчається в 5-Б класі ЗЗСО № 20. За час навчання виявив знання високого та достатнього рівнів, має багато друзів серед однокласників. Його вихованням займається він (позивач) та бабуся. Вони допомагають дитині виконувати домашні завдання, контролюють його навчальну діяльність, дбають про розвиток, забезпечують матеріально. Він, як батько, є активним учасником шкільного життя сина, систематично спілкується з класоводом, вчителями відвідує, батьківські збори та виховні заходи. Натомість, відповідачка ОСОБА_3 , за весь час навчання ОСОБА_5 , жодного разу школу не відвідувала, з класоводом та вчителями не спілкувалася, не цікавилася життям дитини. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01.03.2023 року з ОСОБА_3 на його користь були стягнені аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.11.2022 року. На підставі вказаного рішення суду, було видано виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконані у Відділі ДВС м. Луцьк Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Станом на 24.01.2025 року у ОСОБА_3 утворилася заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 73258,75 грн. У зв`язку з цим, 05.11.2024 року Луцьким РУП, на підставі його заяви, було розпочато кримінальне провадження за фактом вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України. Таким чином, відповідачка не виконує своїх батьківських обов`язків, не виявляє інтересу до здоров`я, виховання, розвитку чи потреб малолітнього сина. Відповідачка не бере участі у житті дитини, не відвідує його, не цікавиться емоційним станом або досягненнями у розвитку, а також не надає жодної матеріальної допомоги на утримання. Вважає, що відповідачка свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання та утримання дитини. Просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 серпня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач покликаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити та позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , щодо сина ОСОБА_4 ..

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду - скасувати та ухвалити нове рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 13.06.2014 року по 17.03.2016 року (а.с. 11).

Від спільного подружнього життя у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 9).

Позивач та малолітній ОСОБА_4 проживають за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із акту обстеження умов проживання від 13.11.2024 року, проведеного Службою у справах дітей Луцької міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 проживають: позивач ОСОБА_1 , малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та мати позивача ОСОБА_6 . Мати дитини ОСОБА_3 проживає в Республіці Польща (а.с. 18).

Відповідно до довідки районного суду району Лодзь-Відзева в Лодзі 5 відділ у справах сім`ї і неповнолітніх осіб від 03 серпня 2022 року № 1568/22, районний суд району Лодзь-Відзева 5 відділ у справах сім`ї і неповнолітніх осіб засвідчує (Республіка Польща), що в даному відділі на розгляді перебуває справа за участі ОСОБА_7 щодо батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , крім того за заявою ОСОБА_11 про призначення тимчасового опікуна для малолітніх дітей на підставі закону від 12 березня 2022 року про допомогу громадянам України у зв`язку зі збройним конфліктом на території держави ( а.с. 12).

Повідомленням опікунського інтернату № 1 в Лодзі (Польща) стверджується, що брати ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 30 червня 2022 року поступили до Опікунського інтернату № 1 по вул. Крокусова, 15/17 в Лодзі (Республіка Польща). Триває судове провадження щодо батьківських прав матері хлопців ОСОБА_7 ( а.с.15).

Відповідно до інформації КЗЗСО Луцька гімназія № 20 від 22 лютого 2024 року ОСОБА_4 є учнем 4Б класу, навчається з 01 вересня 2022 року. Проживає разом з батьком ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , батьки розлучені, вихованням сина займається батько. За час навчання мати ОСОБА_3 жодного разу не відвідала школу, не спілкувалась з класним керівником, не цікавилась життям дитини (а.с.20). Аналогічна інформації КЗЗСО Луцька гімназія № 20 відображена у довідці від 09 січня 2025 року ( а.с. 21).

Заочним рішенням суду від 01 березня 2023 року, яке набрало законної сили, припинено стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_15 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які були призначені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 грудня 2015 року з дати поступлення ОСОБА_16 до Опікунського інтернату № 1 в Лодзі, Республіка Польща, тобто з 30 червня 2022 року. Ухвалено стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 листопада 2022 року (з повним текстом рішення колегія судів апеляційної інстанції ознайомилась з ЄДРСР , з повним доступом).

Станом на 24 січня 2025 року у ОСОБА_3 перед позивачем наявна заборгованість по аліментах в розмірі 73258, 75 гривень ( а.с. 31-32).

За заявою ОСОБА_1 розпочато кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР за № 0001017 від 05.11.2024 року за фактом кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України ( ухилення від сплати аліментів) ( а.с.34).

У висновку від 07 квітня 2025 року № 91 Служба у справах дітей Луцької міської ради констатувала про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с. 55-56). У даному висновку зазначено, що у 2022 році відповідач разом з своїми трьома сина виїхала до міста Лодзь Республіка Польща. У зв`язку з неналежним виконанням своїх батьківських обов`язків, зловживанням алкоголем рішенням суду м. Лодзь синів було вилучено у матері та поміщено до інтернату. Служба у справах дітей Луцької міської ради листом від 25 серпня 2022 року уповноважила ОСОБА_17 (нинішнього чоловіка відповідача) забрати дітей з інтернату в Польщі та супроводити ї д місця свого проживання в Україні. 16 вересня 2022 року ОСОБА_17 привіз ОСОБА_18 , ОСОБА_5 та ОСОБА_19 в Україну. З 16 вересня 2022 року малолітній ОСОБА_4 проживає разом з батьком, за адресою : АДРЕСА_1 де створені всі належні умови для проживання дитини ( а.с. 54).

ОСОБА_1 просить позбавити відповідачку ОСОБА_3 батьківських прав щодо їх спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із невиконанням нею з 2022 року своїх обов`язків, визначених ст. 150 СК України.

У пункті 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Вирішення питання щодо позбавлення батьківських прав безумовно впливає на забезпечення прав, передбачених статтею 8 Конвенції. При цьому в цій категорії справ такий вплив суду слід розглядати з точки зору забезпечення відповідного права як дитини, так і батьків, забезпечуючи справедливий баланс між правами цих осіб, враховуючи принцип верховенства права у взаємозв`язку із принципом найкращого забезпечення інтересів дитини.

За об`єктивного встановлення обставин того, що позбавлення батьків (або одного з батьків) батьківських прав щодо дитини буде відповідати найкращому забезпеченню інтересів дитини, такий крайній захід впливу на батьків може бути визнано виправданим та співмірним у демократичному суспільстві втручанням у право останніх на повагу до свого приватного і сімейного життя, передбаченого статтею 8 Конвенції.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

ЄСПЛ зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Мамчур проти України», заява № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини (пункти 1-6 частини першої статті 164 СК України).

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Під час розгляду судом спорів, зокрема, щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України). Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Під час вибору і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21 (провадження № 61-8918сво23) вказано, що «тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками […]. Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц, від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року у справі № 953/17837/19».

У справі, яка переглядається, вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд з однієї сторони має розглянути правомірність втручання в право відповідачки на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції).

За загальним правилом доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.

Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаній категорії справ, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19, провадження № 61-15290св20; від 07 лютого 2022 року у справі № 759/3554/20, провадження № 61-1544св21; від 12 лютого 2024 року у справі № 202/1931/22, провадження № 61-14340св23).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вважав, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її сина ОСОБА_5 на даному етапі життя не відповідатиме якнайкращим інтересам дитини та що позовні вимоги є передчасним.

На думку колегії суддів такі висновки суду першої інстанції є помилковими та зроблені при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

З матеріалів справи вбачається, що 30.06.2022 року брати ОСОБА_12 , ОСОБА_13 і ОСОБА_14 поступили до Опікунського інтернату № 1 у м. Лодзі , а відносно матері ОСОБА_7 триває судове провадження щодо батьківських прав матері ( а.с. 15, 12).

З доводів позовної заяви та пояснень позивача в суді апеляційної інстанції, встановлено, що після початку повномасштабного вторгнення росії на територію України ОСОБА_3 , з метою безпеки, виїхала з трьома неповнолітніми дітьми у Республіку Польща. ОСОБА_1 вказував, що мав постійне спілкування у телефонному режимі з сином ОСОБА_5 , який повідомляв, що вони проживають у хороших умовах. Лише пізніше зі слів волонтера, яка перебувала у Лодзі, дізнався, що дітей поміщено в інтернат, оскільки мати не займалася ними, а вела розгульний спосіб життя, вживала алкогольні напої. Окрім того, позивач повідомив, що уже після повернення ОСОБА_5 в Україну дізнався від нього, що мама забороняла розповідати про спосіб її життя і про те, що відбувається в дійсності. Також позивач повідомив, що перебуваючи у Польщі ОСОБА_5 не відвідував навчальні заклади, та мама хлопця на цьому не наполягала.

В березні 2023 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_5 та ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 .

Судом встановлено, що після описаних подій, а зокрема: відібрання дітей, поміщення їх до інтернату, повернення усіх трьох дітей до України, стягнення з неї в користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ніякими активними або ж пасивними діями не відреагувала (у справі відсутні будь-які докази про це).З з метою виправлення ситуації та повернення опіки над дітьми. Маючи реальну можливість повернутися до України та відновити спілкування з дітьми та опіку над ними, ні станом на день розгляду справи судом першої інстанції, ні на день перегляду її в суді апеляційної інстанції відсутня за місце знаходження неповнолітніх дітей.

На думку колегії суддів, описані обставини свідчать, що ОСОБА_3 свідомо, маючи фізичну можливість, ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_20 та своєї участі, як матері, в житті дитини. Крім цього, колегія суддів бере до уваги, що відібрання неповнолітніх дітей та поміщення до інтернату відбулося в іншій країні, що значно впливало на психологічні стан неповнолітніх дітей, які опинились в іншому мовному середовищі, у віддаленості від домівки та близьких і рідних людей.

Оцінюючи доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо сина ОСОБА_20 представниками служби у справах дітей Луцької міської ради проведено бесіди з батьком ОСОБА_5 , самим неповнолітнім, оцінено письмові пояснення ОСОБА_3 , які були нею надіслані на адресу служби, враховано умови проживання ОСОБА_20 , його успішність у навчальному закладі та одноголосно на засіданні комісії констатовано про доцільність позбавлення її батьківських прав.

На думку колегії суддів, наданий висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 є повним, об`єктивним, складений з урахуванням найкращих інтересів дитини. Не приймаючи висновок служби у справах дітей Луцької міської ради до уваги суд першої інстанції належним чином його не спростував, зазначивши лише, що у своїй заяві, яка адресована службі, ОСОБА_3 вказувала про те, що ОСОБА_1 чиняться перешкоди у її спілкуванні з сином ОСОБА_5 , при то суму суд не звернув уваги, що жодного доказу про це не подала та не зверталась до компетентних органів щодо усунення таких перешкод.

Достовірно знаючи про наявність справи про позбавлення її батьківських прав ОСОБА_3 в судові засідання не з`явилася, не просила про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, з врахуванням її перебування за межами України з метою заперечення заявлених до неї вимог та спростування тверджень позивача.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 повідомив що ОСОБА_3 не спілкується з сином, не приймає участі в його житті, не цікавиться успіхами сина та його вподобаннями, при тому зауважив, що він не чинить таких перешкод та не заперечував щодо спілкування матері та дитини. Повідомив, що ОСОБА_5 не цікавиться де його матір, не просить про зустрічі з нею, однак згадує про її негативну поведінку під час проживання у Польщі.

Вказане свідчити про свідоме, тривале (близько трьох років) ухилення матері від виконання батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітньої дитини, що призвело до відсутності психоемоційного зв`язку між матір`ю та сином, адаптованість дитини до відносин у сім`ї з батьком, бабусею та дідусем .

Доказів на підтвердження вчинення дій, які б свідчили про бажання відповідача брати участь у вихованні та розвитку дитини, відповідач не надала.

Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення її батьківських прав за обставинами цієї справи не може свідчити про її інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

Такі висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 661/2532/17 (провадження № 61-46449св18), згідно з якими: «Самого тільки факту заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав недостатньо, щоб підтвердити наявність справжнього та належного інтересу відповідача до власної неповнолітньої дитини. Мотиви такого заперечення можуть бути різними, наприклад, це може бути пов`язане не з бажанням турбуватися про свою дитину, а з бажанням отримати у майбутньому піклування від неї. Тому до уваги мають братися всі обставини конкретної справи».

Також у постанові Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20) зроблено такий висновок: «[…] Лише зазначення відповідачем в апеляційній скарзі про його бажання піклуватися про дитину не спростовує факту його ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. […] Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав з урахуванням його поведінки не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Верховний Суд зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав, здійснене згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету і втручання в права відповідача є пропорційним меті позбавлення його батьківських прав».

У постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18 (провадження № 61-10531св21) Верховний Суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дочки, виходив із того, що відповідач нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Він не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за нею, не спростував, що свідомо нехтував обов`язками батька щодо дочки. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

З урахуванням наведених висновків Верховного Суду та встановлених у цій справі обставин, саме лише заперечення відповідача проти позбавлення її батьківських прав не може розцінюватися, як достатня підстава для відмови у задоволенні позовної вимоги про позбавлення батьківських прав.

Суд першої інстанції відмовляючи в позові та попереджаючи ОСОБА_3 про необхідність зміни ставлення до виховання та утримання сина ОСОБА_5 , не оцінив, що неповнолітні діти зокрема: ОСОБА_5 був відібраний у примусовому порядку від матері та поміщений до опікунського інтернату в Республіці Польщі, там же відносно відповідача ініційоване питання про позбавлення її батьківських прав, що фактично можна вважити попередженням про необхідність зміни свого ставлення до виконання батьківських обов`язків. Зважаючи, що вказані обставини мали місце ще у 2022 році матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про зміну ОСОБА_3 свого відношення до обов`язків матері в сторону покращення.

Апеляційний суд вказує, що позбавлення відповідача батьківських прав не тягне для неї невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Ураховуючи наведені обставини справи, норми законодавства та судової практики, апеляційний суд доходить висновку про доведеність позивачем заявлених ним вимог та необхідність задоволення позову про позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про відмову у позові зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинського суду від 08 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя:

Судді: