532/1784/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 р. м. Кобеляки

Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

судді - Омельченко І.І.,

з участю секретаря судового засідання - Логвиненко А.В.,

учасники справи:

позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Паріс»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - адвокат Горностаєва А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кобеляки в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

29 липня 2025 року до Кобеляцького районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява обґрунтована тим, що 19.09.2019 року між АТ «РВС Банк» та ОСОБА_1 було підписано Заяву-Договір № 0040136 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб. Відповідач підписанням Заяви-Договору про надання банківської послуги, що є договором про приєднання до публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, акцептував укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, який розміщений на сайті банку і беззастережно приєднався до умов Договору. З умовами Договору ознайомлений та зобов`язався самостійно відстежувати зміни, які будуть вноситись до Договору. За умовами Заяви-Договору, відповідачу надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок у сумі 51282,05 гривень, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка - 18 % річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту - 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту - 3 % від суми наданого кредиту. В день підписання Заяви-Договору № 0040136 від 19.09.2019 року, відповідач отримав платіжну картку, а грошові кошти в сумі 51282,05 гривень були зараховані АТ «РВС Банк» на картковий рахунок клієнта.

28.10.2021 року між АТ «РВС Банк» і ТОВ «ФК «Паріс» укладено договір про відступлення права вимоги № 28/10/2021-1. Згідно з Додатком № 1 до договору про відступлення права вимоги, АТ «РВС Банк» відступило ТОВ «ФК «Паріс» право вимоги до відповідача за Заявою-Договором № 0040136 від 19.09.2019 року на загальну суму 85880,57 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 42129,33 гривень; заборгованість за процентами - 12981,84 гривень; заборгованість за комісією - 30769,20 гривень.

Станом на 18.07.2025 заборгованість відповідача перед ТОВ «ФК «Паріс» становить 85880,57 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 42129,33 гривень; заборгованість за процентами - 12981,84 гривень; заборгованість за комісією - 30769,20 гривень.

У зв`язку з простроченням грошового зобов`язання в сумі 85880,57 гривень, керуючись ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 7.7.2.17 Публічної пропозиції, позивачем нараховано: 839,98 гривень за користування грошовими коштами за період з 28.10.2021 по 23.02.2022 та 3750,09 гривень інфляційних втрат за цей же період. Таким чином, всього до стягнення з відповідача підлягає сума в розмірі 90470,64 гривень.

Таким чином, позивач прохав суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за Заявою-Договором № 0040136 від 19.09.2019 року в розмірі 90470,64 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 42129,33 гривень; заборгованість за процентами - 12981,84 гривень; заборгованість за комісією - 30769,20 гривень; 3 % річних за користування грошовими коштами за період з 28.10.2021 по 23.02.2022 - 839,98 гривень; інфляційні втрати за період з 28.10.2021 по 23.02.2022 - 3750,09 гривень. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 30 липня 2025 року по даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.79-80).

11 вересня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Горностаєвої А.В. надійшов відзив на позов, в якому зазначено наступне. В кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). Враховуючи, що позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до розрахунку заборгованості по щомісячній комісії, доданого до позову, сплачені відповідачем кошти протягом 22.10.2019-19.02.2020 було розподілено як сплата комісії в сумі 7692,30 гривень, які необхідно зарахувати в рахунок сплати тіла кредиту, що призведе до зменшення заборгованості по вказаній позиції і як наслідок зменшиться розмір процентів за користування кредитом, так як він нараховується на суму залишку заборгованості за тілом кредиту. Аналогічна ситуація і з розрахунком 3 % річних та інфляційних витрат, які також зменшаться.

Крім іншого, відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. За вказаний позивачем період величина індексу споживчих цін не перевищувала вказаний поріг індексації.

Таким чином, представника відповідача прохала суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Розгляд справи проводити за відсутності сторони відповідача.

15 вересня 2025 року від представника позивача ТОВ «ФК «Паріс» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що доводи відповідача, на підставі яких він заперечує проти позову, є необґрунтованими та не доведеними жодними доказами. Так, факт укладення договору та надання відповідачу кредиту останнім не оспорюється. Умовами Заяви-Договору № 0040136 від 19.09.2019 року передбачена щомісячна комісія за супроводження кредиту. Порядок нарахування та сплати щомісячної комісії визначено п. 7.5.2, 7.5.3 Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Оскільки Законом № 1734-VIII безпосередньо передбачено право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за розрахунково-касове обслуговування, то передбачені Заявою-Договором та Графіком платежів умови в частині нарахування такої комісії не є нікчемними. Щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, представник позивача вказав, що відповідач не виконав умови кредитного договору, а тому в позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Позовна вимога в цій частині є законною та обґрунтованою.

Таким чином, представник позивача ТОВ «ФК «Паріс» прохав суд задовольнити позову заяву в повному обсязі.

Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом установлено, що 19 вересня 2019 року між АТ «РВС Банк» та ОСОБА_1 підписано Заяву-Договір № 0040136 про надання банківської послуги (платіжна картка Простір), що є договором про приєднання до Публічної пропозиції АТ «РВС Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с.50).

За умовами Заяви-Договору, відповідачу надано споживний кредит, шляхом перерахування на картковий рахунок № НОМЕР_1 у сумі 51282,05 гривень, строк дії кредиту 24 місяці, процентна ставка - 18 % річних, тип ставки - фіксована, разова комісія при видачі кредиту - 2,5 % від суми наданого кредиту, щомісячна комісія за супроводження кредиту - 3 % від суми наданого кредиту.

Відповідач ОСОБА_1 своїм підписом на Заяві-Договорі підтвердив, що з умовами договору ознайомлений та зобов`язується самостійно відстежувати всі зміни, які будуть вноситись до договору.

Також АТ «РВС Банк» та відповідач ОСОБА_1 підписали Графік платежів та розрахунок загальної вартості споживчого кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки (з урахуванням вартості всіх супутніх послуг) (надалі - Графік платежів), який є невід`ємним додатком № 1 до Заяви-Договору № 0040136 від 19.09.2019 року (а.с.50-зворот).

Крім того, 19.09.2019 року відповідачем ОСОБА_1 підписаний Паспорт споживчого кредиту (а.с.51).

У день підписання Заяви-Договору № 0040136 від 19.09.2019 року відповідач отримав платіжну картку, яка відкрита згідно умов Заяви-Договору, що підтверджується розпискою щодо отримання платіжної картки (а.с.50).

Згідно з меморіальним ордером № 4151 від 19.09.2019 року, ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 50000,00 гривень за умовами кредитного договору № 0040136 (а.с.64).

Згідно з меморіальним ордером № 4152 від 19.09.2019 року, ОСОБА_1 здійснено оплату дисконту при видачі кредиту № 0040136 в розмірі 1282,05 гривень (а.с.64).

З виписок АТ «РВС Банк» по рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що 28.10.2021 відбулось списання заборгованості в зв`язку з продажем вимог за умовами кредитного договору № 0040136 від 19.09.2019 року таких сум: 42129,33 грн., 1538,46 грн., 568,75 грн., 29230,74 грн., 12413,09 грн. (а.с.64-зворот-66).

28.10.2021 року між АТ «РВС Банк» (Первісний Кредитор) і ТОВ «ФК «Паріс» (Новий Кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги № 28/10/2021-1 (а.с.55-58).

Пунктом 1.1 Договору про відступлення права вимоги № 28/10/2021-1 передбачено, що Первісний Кредитор у порядку та на умовах, визначених цим Договором та чинним законодавством України, відступає (передає), а Новий Кредитор приймає (набуває) права вимоги Первісного Кредитора за кредитними договорами, зазначеними в Додатку № 1 до цього Договору, зі всіма додатками, додатковими угодами, додатковими договорами, договорами про внесення змін та доповненнями до нього тощо, що є невід`ємною частиною, які укладені між АТ «РВС Банк» та боржниками.

Згідно реєстру договорів, права вимоги за яким відступаються, та боржників за такими договорами (додаток № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 28/10/2021-1), ОСОБА_1 вказаний у списку боржників за кредитним договором № 0040136 від 19.09.2019 року, за яким загальна сума заборгованості становить 85880,37 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 42129,33 гривень; заборгованість за процентами - 12981,84 гривень; заборгованість за комісією - 30769,20 гривень (а.с.61-63).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «ФК «Паріс», відповідач здійснював платежі на рахунок погашення кредиту з метою виконання договору (а.с.67-71).

Зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору і, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту.

Верховний Суд у пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) вказав, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду від 23.12.2020 року в справі № 127/23910/14- ц зазначено, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

Враховуючи сплачені відповідачем кошти: в рахунок погашення заборгованості по тілу кредиту на суму 9152,72 грн., у рахунок погашення заборгованості по щомісячній комісії на суму 7692,30 грн. та суму за погашення заборгованості по процентам у розмірі 3648,33 грн., станом на 18.07.2025 заборгованість складає 85880,37 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 42129,33 гривень; заборгованість за процентами - 12981,84 гривень; заборгованість за комісією - 30769,20 гривень (а.с.67-71).

Також ТОВ «ФК «Паріс» у порядку, передбаченому ст. 625 ЦК України, нараховано 3 % річних у розмірі 839,98 гривень та 3750,09 гривень - інфляційні втрати за період з 28.10.2021 по 23.02.2022 (а.с.72).

28.10.2021 року ТОВ «ФК «Паріс» направило відповідачу вимогу про усунення порушення кредитного зобов`язання за Заявою-Договором № 0040136 від 19.09.2019 року, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень та описом вкладення цінним листом (а.с.73-76).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статті 6 та 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Кредитний договір № 0040136 від 19.09.2019 року між сторонами було укладено за правилами ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до яких, відповідач ОСОБА_1 приєднався до умов, запропонованих кредитодавцем АТ «РВС Банк».

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. В разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання, а в ч. 1 ст. 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

У статті 612 ЦК України вказано, що боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Станом на момент розгляду справи відповідачем не погашена заборгованість.

Визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором № 0040136 від 19.09.2019 року, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходить з того, що за розрахунком позивача ОСОБА_1 частково погашена заборгованість, зокрема, тіло кредиту в сумі 9152,72 гривень.

Тому належний до стягнення розмір заборгованості за тілом кредиту становить 42129,33 гривень (51282,05 - 9152,72).

При цьому, суд не погоджується з періодом нарахування відсотків за користування коштами, оскільки з наданого рахунку заборгованості по процентах, позивач визначив для розрахунку період з 30.09.2019 по 28.10.2021 (дата укладення договору про відступлення права вимоги), зважаючи на те, що за умовами Заяви-Договору № 0040136 від 19.09.2019 року, строк дії кредитного договору становить 24 місяці, а тому після спливу визначеного договором строку кредитування (19.09.2021) позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитними коштами.

Таким чином, відсотки у фіксованому розмірі 18 % річних мали нараховуватися лише за період строку дії договору з 19.09.2019 по 19.09.2021.

Згідно поданого позивачем розрахунку, загальна сума нарахованих відсотків за період з 19.09.2019 по 19.09.2021 складає 15813,95 гривень, відповідачем у рахунок погашення заборгованості за відсотками загалом сплачено 3648,33 грн., які мають бути враховані при визначенні розміру заборгованості, в зв`язку з чим належний до стягнення розмір боргу за відсотками становить 12165,62 гривень (15813,95 - 3648,33).

Щодо стягнення заборгованості за комісією, суд вказує наступне.

З розрахунку ТОВ «ФК «Паріс» вбачається, що за кредитним договором № 0040136 від 19.09.2019 року відповідачу нарахована комісія в сумі 30769,20 гривень. При цьому, в рахунок погашення заборгованості по щомісячній комісії відповідачем сплачено 7692,30 гривень.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, в тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредитної заборгованості.

Відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про Національний банк України», «Про споживче кредитування», постановою Правління Національного банку України від 08 червня 2017 року № 49 затверджено Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (надалі - Правила розрахунку (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно з пунктом 5 Правил розрахунку, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною в договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) в розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Відповідно до пункту 8 Правил розрахунку, банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки.

Згідно додатку 1 до Правил розрахунку - загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (в тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Отже, Правила розрахунку підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення в договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року в справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21 (провадження № 61-4202сво22) зазначено, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З матеріалів справи вбачається, що в Заяві-Договорі № 0040136 від 19.09.2019 року передбачена щомісячна комісія за супроводження кредиту в розмірі 3 % від суми наданого кредиту. Водночас банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг та погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору.

Отже, первісний кредитор АТ «РВС Банк» фактично встановив сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, матеріали справи не містять.

Натомість частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід.

Оскільки АТ «РВС Банк» було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, тому умови договору про нарахування щомісячної комісії за супроводження кредиту є нікчемними.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ТОВ «ФК «Паріс» про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за комісією в сумі 30769,20 гривень задоволенню не підлягають.

Статтею 534 ЦК України передбачено, що в разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання в повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора в такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; в другу чергу сплачуються проценти і неустойка; в третю чергу сплачується основна сума боргу.

Суд, встановивши, що грошові кошти в сумі 7692,30 гривень, сплачені відповідачем на рахунок первісного кредитора та останнім зараховані в якості погашення комісії, умову про нарахування якої суд визнав нікчемною, вважає за доцільне здійснити перерахунок заборгованості за процентами, шляхом зарахування сплачених коштів на погашення комісії в рахунок погашення процентів. Оскільки загальна сума заборгованості за процентами складає 12165,62 гривень, вона підлягає зменшенню на розмір грошових коштів, спрямованих на погашення комісії - 7692,30 гривень, що дорівнює 4473,32 гривень.

Щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними в його межах періодичними платежами). Однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 квітня 2018 року в справі № 758/1303/15-ц зазначила, що в статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тому наслідки порушення грошового зобов`язання не можуть залежати від того, з яких підстав виникло грошове зобов`язання: з позадоговірних чи договірних відносин, або з якого саме договору.

Якщо грошове зобов`язання виникло з договірних відносин, то прострочення його виконання призводить до відповідальності боржника перед кредитором, зокрема - настання обов`язку зі сплати процентів річних у розмірі, встановленому законом або договором, але саме грошове зобов`язання залишається при цьому незмінним. Наприклад, якщо боржник не сплатив гроші за куплене майно, надані послуги в певній сумі, то прострочення грошового зобов`язання не змінює його розміру, яке залишається без змін незалежно від часу прострочення, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Так само якщо боржник не сплатив суму боргу, яка складається з тіла кредиту та процентів, нарахованих у певній сумі на час закінчення строку кредитування чи на час пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, то прострочення такого грошового зобов`язання не призводить до подальшої зміни його розміру, але в боржника виникає додатковий обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 19 червня 2019 року в справі № 646/14523/15-ц та від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18 зазначала, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18 зазначала, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлення позовних вимог у частині стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних, відповідно до приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України.

ТОВ «ФК «Паріс» було нараховано 3 % річних у розмірі 839,98 гривень та 3750,09 гривень - інфляційні втрати за період з 28.10.2021 по 23.02.2022 (а.с.72).

Оскільки суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення комісії не підлягають задоволенню, тому базою для розрахунку інфляційних втрат і трьох процентів річних є заборгованість за кредитним договором № 0040136 від 19.09.2019 року в сумі 46602,65 гривень (кредит - 42129,33 грн., проценти за користування кредитом - 4473,32 грн.).

Розрахунок 3 % річних за період з 28.10.2021 по 23.02.2022 здійснюється за формулою:

Сума = С x 3 x Д : 365 : 100, де: С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

46602,65 x 3 % x 119 : 365 : 100 = 456,00 грн.

Розрахунок індексу інфляції здійснюється за період з 28.10.2021 по 23.02.2022 за формулою:

ІІС = (ІІ1 : 100) x (ІІ2 : 100) x (ІІ3 : 100) x ... (ІІZ : 100), де:

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

IIc (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.04366631.

Інфляційне збільшення: 46602,65 x 1.04366631- 46602,65 = 2035,00 грн.

Таким чином, за період з 28.10.2021 по 23.02.2022 сума 3% річних становить 456,00 гривень, а сума інфляційних втрат - 2035,00 гривень.

Суд не бере до уваги доводи представника відповідача, що за визначений позивачем період величина індексу споживчих цін у жодному місяці не перевищила поріг індексації в розмірі 103 відсотка, а відтак інфляційні втрати не мали нараховуватись, виходячи з наступного.

Дійсно, відповідно до ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Проте, в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 липня 2019 року в справі № 905/600/18 викладено правовий висновок, згідно якого, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), в якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Зазначений висновок в подальшому підтримувався Верховним Судом, зокрема, в постановах від 10 червня 2020 року в справі № 127/12820/17 (провадження № 61-17182св18), від 27 серпня 2020 року в справі № 638/9285/19 (провадження № 61-3446св20), від 27 січня 2021 року в справі № 337/5617/19 (провадження № 61-8564св20).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 вересня 2020 року роз`яснила, що порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення»). Оскільки погашення боргу не відбувалося, правильним є розрахунок позивача, згідно з яким залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць розрахункового періоду перемножений послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу, та поділений на 100 %. Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, віднято основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Отже, до розрахунку включаються всі періоди часу, в тому числі й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Паріс» підлягають задоволенню частково та з відповідача слід стягнути заборгованість за Заявою-Договором № 0040136 від 19.09.2019 року в розмірі 49093,65 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 42129,33 гривень; заборгованість за процентами - 4473,32 гривень; 3 % річних - 456,00 гривень; інфляційні втрати - 2035,00 гривень.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі, виходячи з розрахунку: 49093,65 гривень (задоволені позовні вимоги) х 100 : 90470,64 гривень (ціна позову) = 54,26 % від сплаченого судового збору 2422,40 гривень = 1314,39 гривень.

Керуючись статтями 12, 141, 259, 263-265, 354-356 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» заборгованість за Заявою-Договором № 0040136 від 19.09.2019 року в розмірі 49093,65 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 42129,33 гривень; заборгованість за процентами - 4473,32 гривень; 3 % річних - 456,00 гривень; інфляційні втрати - 2035,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Паріс» судовий збір у розмірі 1314,39 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:

позивач - ТОВ «Фінансова компанія «Паріс», , місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Предславинська, 37, офіс 535.

відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя