Справа № 135/205/20
Провадження № 22-ц/801/2295/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Нікандрова С. О.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 рокуСправа № 135/205/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Путіліна Є. В. на ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області у складі судді Нікандрової С. О. від 09 вересня 2025 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 червня 2023 року у цивільній справі за позовом Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області до ОСОБА_1 про повернення безпідставно збережених коштів,

встановив:

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 червня 2023 року позов Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області 251 424 грн 00 к. безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 з 16 вересня 2014 року до 29 січня 2020 року була власником комплексу будівель та споруд загальною площею 518,5 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці комунальної власності. ОСОБА_1 користувалась земельною ділянкою без правовстановлюючих документів і не вносила плату за користування земельною ділянкою до місцевого бюджету. Земельна ділянка площею 0,3492 га, за користування якою позивач просив стягнути кошти, в силу пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», який набрав чинності 01 січня 2013 року, є сформованою і є об`єктом цивільних правовідносин.

Оскільки до січня 2020 року була відсутня нормативно-грошова оцінка земель населеного пункту м. Ладижин, розмір коштів, які підлягають стягненню з відповідачки, розрахований на підставі рішення 47-ї сесії 5-го скликання Ладижинської міської ради від 24 червня 2010 року «Про встановлення ставок орендної плати» відповідно до підпункту 2 пункту а) частини першої якого за земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, по АДРЕСА_1 (від №131/а (АЗС) до №171 (поворот на пляж) діяла ставка орендної плати за всю відведену площу в розмірі 2 грн 00 к. за один метр квадратний в місяць. Відтак відповідачка повинна сплатити 251 422 грн 00 к.: 3492 кв. м Х 2,00 грн/міс. Х 12 міс. = 83 808,00 грн за один рік; 83 808,00 грн Х 3 роки = 251 424 грн 00 к.

06 травня 2025 року ОСОБА_1 подала до Гайсинського районного суду заяву про перегляд цього рішення за нововиявленими обставинами.

Покликалась на те, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року встановлено, що площа земельної ділянки під забудовою, тобто під майновим комплексом, власником якого вона була i яку вона фактично використовувала, не співпадає з загальною площею земельної ділянки. Огородження земельної ділянки парканом не свідчить про використання усієї площі, оскільки площа під забудовою складає 0,0803 га, а на частину земельної ділянки площею 0,2471 га поширюється охоронна зона ЛЕП 750 кВ, на яку встановлено обмеження на використання земель відповідно до вимог Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів».

Крім того задовольняючи позовні вимоги Гайсинський районний суд Вінницької області посилався на те, що ОСОБА_1 протягом тривалого періоду з 16 вересня 2014 року до 29 січня 2020 року будь-яких дій, спрямованих на врегулювання згідно із законодавством питання свого землекористування, не здійснювала та ухилялась від укладення договору оренди цієї земельної ділянки. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року встановлено, що станом на 2020 рік вказаній земельній ділянці по АДРЕСА_1 не було присвоєно кадастрового номеру. Інформація про вказану земельну ділянку у Державному земельному кадастру була відсутня, документація із землеустрою, на підставі якої був виданий державний акт на землю та на підставі якої було визначено (присвоєно) кадастровий номер, в місцевому фонді документації відділу відсутня. Точного розміру земельної ділянки з усіма правами та обмеженнями щодо неї не було визначено, а тому вона не могла укласти з Ладижинською міською радою договір оренди землі, тому що спірну земельну ділянку неможливо було ідентифікувати, рішення органу місцевого самоврядування (позивача) або документів, які б підтверджували право на землю або її правовий статус не існувало.

До квітня 2024 року Ладижинською міською радою не було здійснено жодних дій для державної реєстрації земельної ділянки, отже ОСОБА_1 не могла вчинити дії, спрямовані на врегулювання згідно із законодавством питання свого землекористування, як i не могла укласти договір оренди цієї земельної ділянки у зв`язку з неможливістю її ідентифікувати з вини саме Ладижинської міської ради.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 у справі №120/3735/24 визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області щодо формування та видачі витягу з технічної документації № 791 від 29 травня 2020 року про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0261, площею 3492 кв. м, визнаний протиправним та скасований цей витяг з технічної документації, відповідно предметом оскарження в даній справі був витяг з технічної документації № 791 від 29 травня 2020 року про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0261. В рішенні Вінницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року суд лише констатував наявність розбіжностей щодо площі земельної ділянки у витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку, технічному паспорті на майновий комплекс, технічної документації по складанню державного акту на землю тощо, проте фактичний розмір земельної ділянки, який використовувала ОСОБА_1 без правовстановлювальних документів, не був предметом доказування у справі № 120/3735/24. Встановлення фактичного розміру земельної ділянки, яка перебувала у користуванні ОСОБА_1 було предметом судового дослідження у справі № 135/205/20 і вона мала можливість вчинити процесуальні дії, направлені на перевірку цих обставин, в тому числі шляхом надання відповідних доказів, призначення судових експертиз, проте не зробила цього.

Наведені заявницею обставини не впливають на юридичну оцінку обставин, і не спростовують фактичні дані, покладені в основу рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 червня 2023 року у справі № 135/205/20, у якому суд прийшов до висновку, що земельна ділянка площею 0,3492 га є сформованою і є об`єктом цивільних правовідносин. Інформація про спірну земельну ділянку, якою незаконно користувалась відповідачка, в Державному земельному кадастрі відсутня, але вона вважається сформованою в силу пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», який вступив в силу 01 січня 2013 року. Спірна земельна ділянка у 1999 році була передана в постійне користування ліквідованому ПП «Екатерина» згідно із державним актом на право постійного користування серії I- ВН № 003288 для влаштування кафе та зони відпочинку, яким були визначені площа та межі земельної ділянки. Для розрахунку суми безпідставно збережених коштів позивачем враховувалася саме площа земельної ділянки відповідно до цього Державного акту, яка становить 0,3492 га.

Обставини, на які посилається заявниця як на нововиявлені, існували на час розгляду справи і вона, за умови належної реалізації своїх процесуальних прав, в ході розгляду справи не була позбавлена можливості отримати відповідну інформацію і надати її суду у визначений процесуальним законом спосіб. Неприсвоєння земельній ділянці кадастрового номеру у Державному земельному кадастрі є загальнодоступною інформацією і мала бути відома ОСОБА_1 на час розгляду справи.

В апеляційній скарзі представник заявниці адвокат Путілін Є. В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду, обставинам справи, просив ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення про задоволення заяви про скасування рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 червня 2025 року у справі за позовом Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області до ОСОБА_1 про повернення безпідставно збережених коштів.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на ті ж обставини, що й у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Звертав увагу, що суд першої інстанції помилково вважав загальнодоступною інформацію про неприсвоєння земельній ділянці кадастрового номера, тому що таке присвоєння на час виникнення спірних правовідносин здійснювалось у паперовій формі, а тому ОСОБА_1 не мала відкритого доступу до такої інформації, як і не могла знати про відсутність технічної документації, на підставі якої був виданий державний акт на земельну ділянку, що унеможливлювало вжиття нею дій щодо врегулювання користування спірною ділянкою відповідно до закону.

Ладижинська міська рада Гайсинського району Вінницької області подала відзив на апеляційну скаргу, за яким просила залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, як таку, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, відповідно до обставин справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо клопотання в апеляційній скарзі про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення апеляційним судом нового судового рішення про задоволення заяви про скасування рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами.

Згідно з частинами першою другою статті 425 ЦПК України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.

Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення.

Відповідно до частин третьої четвертої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може:

1) відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі;

2) задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення;

3) скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

У разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу. У разі задоволення заяви про перегляд судового рішення з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, та скасування судового рішення, що переглядається, суд:

1) ухвалює рішення якщо переглядалося рішення суду;

2) постановляє ухвалу якщо переглядалася ухвала суду;

3) приймає постанову якщо переглядалася постанова.

За змістом цих норм права судове рішення за нововиявленими обставинами може скасувати лише той суд, який його ухвалив (постановив).

Ухвала про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, постановлена судом першої інстанції (пункт 23 частини першої статті 353 ЦПК України), є такою, що перешкоджає подальшому розгляду справи, а тому за наслідками розгляду апеляційної скарги на таку ухвалу апеляційний суд може залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін, або скасувати ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду (пункт 6 частини першої статті 374 ЦПК України). Повноважень скасовувати ухвалу про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та постановляти нове судове рішення про задоволення заяви про скасування рішення суду першої інстанції за нововиявленими обставинами апеляційний суд немає.

Щодо обставин, на які особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається як на підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із такого.

Встановлено, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 червня 2023 року позов Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області 251 424 грн 00 к. безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2019 року. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 з 16 вересня 2014 року до 29 січня 2020 року була власником комплексу будівель та споруд загальною площею 518,5 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1 , що розташований на земельній ділянці комунальної власності. ОСОБА_1 користувалась земельною ділянкою без правовстановлюючих документів і не вносила плату за користування земельною ділянкою до місцевого бюджету. Земельна ділянка площею 0,3492 га, за користування якою позивач просив стягнути кошти, в силу пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», який набрав чинності 01 січня 2013 року, є сформованою і є об`єктом цивільних правовідносин.

Оскільки до січня 2020 року була відсутня нормативно-грошова оцінка земель населеного пункту м. Ладижин, розмір коштів, які підлягають стягненню з відповідачки, розрахований на підставі рішення 47-ї сесії 5-го скликання Ладижинської міської ради від 24 червня 2010 року «Про встановлення ставок орендної плати» відповідно до підпункту 2 пункту а) частини першої якого за земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, по вул. Наконечного (від № 131/а (АЗС) до № 171 (поворот на пляж) діяла ставка орендної плати за всю відведену площу в розмірі 2 грн 00 к. за один метр квадратний в місяць. Відтак відповідачка повинна сплатити 251 422 грн 00 к.: 3492 кв. м Х 2,00 грн/міс. Х 12 міс. = 83 808,00 грн за один рік; 83 808,00 грн Х 3 роки = 251 424 грн 00 к.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 28 вересня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником адвокатом Путіліним Є. В., залишено без задоволення, а рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 15 червня 2023 року без змін.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги апеляційний суд зазначив, зокрема, таке:

«Суд першої інстанції вірно зазначив, що, не зважаючи на відсутність інформації про цю земельну ділянку в Державному земельному кадастрі, вона, з огляду на приписи п.2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про державний земельний кадастр», була сформована як об`єкт цивільних прав, незалежно від присвоєння їй кадастрового номеру, оскільки право користування на неї виникло до 2004 року.

Отже, позивачем правомірно було здійснено нарахування на площу земельної ділянки в розмірі 0,3492 га, а заперечення відповідачки зводяться до голослівної незгоди з такою площею без наведення доказів, які б це спростовували».

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду (частина друга статті 423 ЦПК України).

Частиною четвертою статті 423 ЦПК України установлено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:

1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи;

2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Як на підставу для перегляду рішення за нововиявленими обставинами заявниця посилалась на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 квітня 2025 року, яким встановлено, що площа земельної ділянки під забудовою, тобто під майновим комплексом, власником якого вона була i яку вона фактично використовувала, не співпадає з загальною площею земельної ділянки. Огородження земельної ділянки парканом не свідчить про використання усієї площі, оскільки площа під забудовою складає 0,0803 га, а на частину земельної ділянки площею 0,2471 га поширюється охоронна зона ЛЕП 750 кВ, на яку встановлено обмеження на використання земель відповідно до вимог Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів».

Станом на 2020 рік вказаній земельній ділянці по АДРЕСА_1 не було присвоєно кадастровий номер :07:001:0261, як i будь-якого іншого кадастрового номеру. Інформація про вказану земельну ділянку у Державному земельному кадастру була відсутня, документація із землеустрою, на підставі якої був виданий державний акт на землю та на підставі якої було визначено (присвоєно) кадастровий номер, в місцевому фонді документації відділу відсутня.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі №726/938/18 виснував, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Тобто обставини юридичні факти, а не докази на їх підтвердження, мають бути не лише не відомі особі, яка подала заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, на час його ухвалення (постановлення), але й така особа об`єктивно не могла про них довідатись.

Обставини ж, на які заявниця посилається як на нововиявлені, зокрема щодо розміру земельної ділянки, який нею використовувався без правовстановлюючих документів та відсутність технічної документації на земельну ділянку і присвоєння їй кадастрового номера, були предметом дослідження (підставою її заперечень проти позову та доводів апеляційної скарги) під час розгляду судом першої та апеляційної інстанції справи за позовом Ладижинської міської ради Вінницької області до ОСОБА_1 про повернення безпідставно збережених коштів, відповідно вони були відомі заявниці під час розгляду справи по суті, а тому не є нововиявленими.

Суд першої інстанції правильно виснував, що предметом оскарження в справі № 120/3735/24 є витяг з технічної документації № 791 від 29 травня 2020 року про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0261, а не розмір земельної ділянки, який фактично використовувався ОСОБА_1 без правовстановлюючих документів і сплати за користування земельною ділянкою до місцевого бюджету.

Саме по собі подання до окружного адміністративного суду нових доказів, їх оцінка адміністративним судом для визначення розміру земельної ділянки, який підлягав урахуванню в технічній документації про нормативну грошову оцінку, не є підставою для перегляду рішення суду про повернення безпідставно збережених котів за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів та сплати за землю до місцевого бюджету. Ці справи відрізняються як за предметом позову так і за його підставами.

Нові ж докази, в тому числі, яким дав оцінку суд в іншій справі, не є нововиявленими обставинами в силу приписів частини четвертої статті 423 ЦПК України, а тому суд першої інстанції правильно вказав, що ОСОБА_1 не мала об`єктивних перешкод подати ці докази під час судового розгляду справи відповідно до приписів частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України чи, принаймні, клопотати про їх витребування судом (стаття 84 ЦПК України).

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що задля встановлення фактичного розміру земельної ділянки, яка перебувала в користуванні ОСОБА_1 , у вересні 2023 року вона, в особі представника адвоката Путіліна Є. В., клопотала перед судом апеляційної інстанції про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи, в чому їй було відмовлено ухвалою апеляційного суду від 28 вересня 2023 року через порушення порядку заявлення такого клопотання (подання доказів) не зазначення поважних причин не подання цього клопотання до суду першої інстанції.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що тягнуть за собою скасування ухвали суду першої інстанції з направленням справи для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381 383 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Путіліна Є. В. залишити без задоволення, а ухвалу Ладижинського міського суду Вінницької області від 09 вересня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

(Повний текст судового рішення виготовлено 30 жовтня 2025 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета