Справа № 509/7552/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.

при секретарі Осадченко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідополь, Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення особи від права на спадкування за законом,

учасники цивільного провадження :

позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Бессараб П.А.

відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Вуж Д.В.,-

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2023 року позивач звернулась до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом про усунення від права на спадкування спадкового майна, а саме частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та частини автомобіля марки TOYOTA RAV4, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позиція сторін.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 401505642 від 30.10.2024 р. та автомобіля марки TOYOTA RAV4, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 17.07.2008 року. Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач з відповідачем звернулась до приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Гранкіної Ганни Павлівни, яка завела спадкову справу № 15/2023, що підтверджується довідкою № 179/02-14 від 09.11.2023 року, видавник приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Гранкіна Г.П. Згідно вказаної довідки, спадкоємцями, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є: його дружина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . За життя померлий ОСОБА_3 хворів на цукровий діабет і перебував на обліку у смт Овідіополь для отримання інсуліну, був інвалідом ІІ групи, що підтверджується довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії ОА-1 №000603 від 12.09.2006 року, видавник обласна медико-соціальна експертна комісія №2. В останні роки життя він часто хворів та не міг вільно пересуватись через те, що був калікою маючи культью лівої нижньої кінцівки, відтак не міг самостійно себе обходити, а тому потребував постійної сторонньої допомоги, яка завжди надавалася виключно і лише позивачем. Відповідачу було відомо про безпорадний стан батька, та вона мала можливість, але не надавала допомогу померлому, а тому позивач просить суд усунути відповідача від права на спадкування, яка є спадкоємцем за законом після смерті її батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити.

Відповідачка та її представник вимоги позову не визнали, надали до суду відзив на позов.

Позивач та її представник скористались своїм правом на подачу відповіді на відзив та на виконання вимог ст. 179 ЦПК України надали до суду відповідь на відзив.

Відповідачка та її представник скористались своїм правом на подачу заперечення на відповідь на відзив та на виконання вимог ст. 180 ЦПК України надали до суду заперечення.

Додатково з боку позивача надійшли до суду письмові пояснення.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає можливим позов задовольнити з наступних підстав.

Згідно із статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Вимогами статей 202, 203 СК України встановлено обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними.

Рух справи.

21 грудня 2023 року судом було прийнято позов до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

09 серпня 2024 року судом витребувано у приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Гранкіної Ганни Павлівни, спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер в смт. Таїрове Одеського району Одеської області ІНФОРМАЦІЯ_3 .

14 лютого 2025 року судом ще раз витребувано у приватного нотаріуса Одеського районного нотаріального округу Одеської області Гранкіної Ганни Павлівни, яка здійснює свою професійну діяльність за адресою: 67803 Одеська область, Одеський район, с. Лиманка, ж/м «Совіньйон», про вул. Земний 4, буд. 2а, прим.13,14, прим.15.16 належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер в смт. Таїрове Одеського району Одеської області ІНФОРМАЦІЯ_3 .

25 березня 2025 року, закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

Обставини, які були встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 70 років помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 . Після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно у вигляді нерухомого майна, яке перебуває на території Одеського (кол.Овідіопольського) району Одеської області.

За життя померлим ОСОБА_3 заповіту складено не було.

Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо було встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкоємцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу, або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ст.202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно ст.203 СК України встановлено, що дочка, син зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

Пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що правила абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього, та свідомого не виконання такою особою встановленого законом обов`язку. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Як вбачається з матеріалів справи за життя спадкодавець перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 з 06 вересня 2000 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, актовий запис №74.

Від першого шлюбу спадкодавець мав доньку ОСОБА_2 (відповідачку).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобіль TOYOTA RAV4, 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 .

Спадкоємцями за законом першої черги є дружина ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 .

З наданих позивачкою доказів вбачається, що:

ОСОБА_3 тривалий час хворів на цукровий діабет ІІ типу, перебував на інсулінотерапії та мав інвалідність ІІ групи;

у 2018 році йому проведено ампутацію лівої нижньої кінцівки у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону, після чого він фактично став інвалідом і потребував постійного стороннього догляду;

у 2019 році у клініці «Святої Катерини» проведено операцію з ампутації пальця правої стопи, після якої чоловік перебував у пригніченому стані та потребував постійного догляду;

усі витрати на лікування, медикаменти, харчування та догляд здійснювалися виключно позивачкою ОСОБА_1 , що підтверджується медичними довідками, виписками, рахунками та квитанціями про оплату послуг.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 , достовірно знаючи про тяжкий стан здоров`я свого батька, маючи стабільний дохід та постійну роботу у державній податковій службі, не брала участі у догляді за батьком, не надавала матеріальної допомоги, не оплачувала лікування чи ліки, не цікавилася станом його здоров`я та не відвідувала його навіть після проведення операцій.

Також суд бере до уваги, що після смерті батька витрати на поховання у сумі 49 580 грн та встановлення надгробного пам`ятника у сумі 152 150 грн повністю були понесені позивачкою. Відповідачка участі у похованні не брала, що підтверджується договором-замовленням на поховання та договором про виготовлення пам`ятника.

Натомість доказів, які б підтверджували участь відповідачки у матеріальному забезпеченні чи догляді за батьком, суду не надано.

Посилання відповідача на нібито існуючі договори добровільного медичного страхування, укладені від імені її чоловіка у період 20172022 років із ПАТ «ІНТО» та ТОВ «Медичний центр «Медікал», судом оцінюються критично. Оскільки, з матеріалів справи та іншими дослідженими судом доказами встановлено те, що позивачка та її покійний чоловік не були обізнані про існування таких договорів, ніколи не користувалися послугами зазначених медичних установ, що підтверджується наданими доказами лікування ОСОБА_3 у Військово-медичному клінічному центрі Південного регіону та у медичній клініці «Святої Катерини», тому на посилання відповідача на такі договори добровільного медичного страхування, суд ставиться критично. Під час розгляду справи суд прийшов до висновку, що позивачка та її покійний чоловік не були обізнані про існування вказаних договорів добровільного медичного страхування, укладених в їх інтересах у період 20172022 років із ПАТ «ІНТО» та ТОВ «Медичний центр «Медікал», тому і не користувалися послугами зазначених медичних установ.

За відсутності будь-яких підтверджень того, що зазначені страхові договори дійсно існували, були чинними та передбачали обслуговування покійного, посилання представника відповідача на ці документи суд вважає такими, що не відповідають вимогам ч. 1 ст. 77 ЦПК України щодо належності доказів, оскільки вони не містять інформації щодо предмета доказування у цій справі.

Також суд звертає увагу, що представник відповідача надає відповіді ПрАТ «ІНТО» №2 від 22.01.2024 року та Медичного центру «МЕДІКАП» №47 від тієї ж дати, отримані на запити фізичної особи чоловіка відповідача ОСОБА_4 . Водночас, згідно з ч. 2, 3 ст. 33 Закону України «Про інформацію», відповідь на інформаційний запит надається протягом одного місяця, якщо інше не передбачено законом. Оскільки відповіді на вказані запити були надані того ж дня, коли запити надійшли, суд вважає, що такі обставини викликають обґрунтовані сумніви у достовірності та об`єктивності наданої у відповідях інформації.

Крім того, зміст наданих відповідей не має юридичного значення для вирішення даного спору, оскільки вони не підтверджують факту надання відповідачем будь-якої допомоги своєму батькові спадкодавцеві ОСОБА_3 , а стосуються переважно позивачки та періоду після смерті останнього.

Таким чином, наведені відповідачем доводи про нібито проявлену турботу та забезпечення батька медичним страхуванням є формальними, не підтвердженими належними доказами, і спростовуються фактичними даними справи.

Суд також бере до уваги, що інші аргументи, викладені представником відповідача у запереченнях, є повторенням доводів, які вже містилися у відзиві на позов, та яким була надана правова оцінка судом вище. Позивачкою ж, у відповіді на відзив, надано вичерпні пояснення та підтверджено фактичні обставини належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим повторне їх дослідження не вбачається необхідним.

Суд також бере до уваги пояснення позивачки, які вона надавала у судовому засіданні під присягу, оскільки була допитана як свідок у відповідності до ст. 234 ЦПК України згідно із статтями 230-232 цього Кодексу про те, що під час тяжкої хвороби та після ампутації кінцівки ОСОБА_3 відповідач не надавала йому жодної допомоги, не брала участі у його лікуванні, не відвідувала батька, не забезпечувала необхідними ліками чи коштами для його лікування. Навпаки, усі витрати, пов`язані з доглядом, лікуванням, похованням та подальшим встановленням пам`ятника, неслися виключно позивачкою, що підтверджується копіями договору-замовлення на поховання, медичних довідок та інших наданих доказів.

Доводи відповідача про надання допомоги батькові у вигляді оплати поминального обіду не можуть бути сприйняті судом як належний доказ виконання нею морального чи матеріального обов`язку щодо батька, оскільки такі витрати не є витратами на поховання у розумінні закону та не свідчать про надання допомоги покійному за його життя.

Крім того, судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 перебував у скрутному матеріальному становищі, мав значну заборгованість за оплату комунальних послуг, про що відповідач знала, однак будь-яких дій для надання допомоги своєму батькові не вчинила. Такі дії свідчать про ухилення відповідача від виконання морального обов`язку утримувати та допомагати батькові, який потребував сторонньої допомоги у зв`язку зі станом здоров`я.

Суд критично оцінює твердження представника відповідача щодо черговості звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка не стверджувала факту першочергового звернення відповідача, а лише зазначила, що спадкова справа була заведена після смерті ОСОБА_3 , і відповідач звернулася до нотаріуса після її відкриття.

Виходячи зі змісту ч.5 ст. 1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

При цьому, під безпорадним станом, як це роз`яснено в абз. 3 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Разом з тим, під час вирішення спору насамперед підлягає з`ясуванню питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

У листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований суд України зазначив: «Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення(стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.

При розгляді даної справи предмет доказування доведений позивачем відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв`язку у їх сукупності.

Враховуючи вище наведене та положення ч.ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що позивачка дійсно здійснювала догляд за покійним чоловіком, забезпечувала його лікування, поховання та встановлення пам`ятника, не дивлячись на те, попри відсутність достатнього матеріального забезпечення будучи в скрутному матеріальному становищі, у зв`язку з чим остання була змушена брати на себе боргові зобов`язання у третіх осіб, тоді як відповідач, будучи дочкою померлого, маючи належне матеріальне забезпечення та достатні фінансові ресурси, систематично та свідомо ухилялася від виконання обов`язку щодо надання матеріальної підтримки батькові, який перебував у безпорадному стані.

Відповідно до положень ст. 1224 ЦК України, спадкоємець може бути усунений від права на спадкування, якщо він ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який перебував у безпорадному стані.

Проаналізувавши всі наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що наведені позивачкою обставини знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, а заперечення відповідача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що спростовуються фактичними матеріалами справи.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторони позивача під присягою як свідка та керуючись цивільним законодавством України, суд вважає доведеним факт ухилення відповідача від виконання обов`язку щодо надання допомоги своєму батькові спадкодавцеві ОСОБА_3 , який перебував у безпорадному стані, у зв`язку з чим наявні правові підстави для усунення відповідача від права на спадкування відповідно до ст. 1224 ЦК України.

Судові витрати.

При подані позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 1073.60 грн., суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтований, а тому відповідно до ст.141 ЦПК України, с суд вважає можливим стягнути з відповідачки на користь позивачки судовий збір в повному обсягу.

Керуючись ст.ст.2-13,76-80,141,258,263-265,266 ЦПК України, ст.1224 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення особи від права на спадкування за законом - задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , (РНОКПП: НОМЕР_5 ) від права на спадкування спадкового майна, а саме, частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та частини автомобіля марки TOYOTA RAV4 2008 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копію рішення направити учасникам цивільного провадження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до цивільної палати Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Кириченко П.Л.