Справа № 201/9762/25
Провадження № 2-з/175/128/25
УХВАЛА

"03" листопада 2025 р. с-ще Слобожанське

Суддя Дніпровського районного суду Дніпропетровської області Журавель Т.С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору та стягнення коштів. Разом з позовною заявою була подана заява про забезпечення позову.

В обґрунтування поданої заяви зазначено, що 10.08.2024 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір №10/08 оренди житлового приміщення, який був підписаний довіреною особою ОСОБА_2 ОСОБА_3 . Згідно даного договору, позивач передала ОСОБА_3 оплату за оренду житлового приміщення за рік, в загальному розмірі 19 500 доларів США. Станом на вересень 2024 року позивачу стало відомо, що об`єкт оренди не належить ОСОБА_2 , власником будинку є ОСОБА_4 , яка за судовим рішенням отримала нерухоме майно у спадок. Крім того, на дату укладення договору оренди житлового приміщення діяла ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 року , якою було накладено арешт на дане нерухоме майно. Таким чином, договір №10/08 оренди житлового приміщення від 10 серпня 2024 про року відповідачами не виконано, а грошові кошти у вигляду загальної суми оплати за рік та заставної суми, загалом 19 500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) доларів США, позивачу не було повернуто. На підставі викладеного, позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 які знаходяться на всіх рахунках відповідачів, в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах у межах суми позову 809 250 грн.

Дослідивши матеріали заяви, суд доходить висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суддя зауважує на тому, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони здійснювати певні дії.

Таким чином цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Суддею встановлено, що позивач просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які знаходяться на всіх рахунках відповідачів, при цьому позивачем в обґрунтування заяви зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову дає можливість відповідачам під час вирішення спору розпоряджатися грошовими коштами.

Проте, матеріали заяви не містять жодних доказів на підтвердження того, що існує загроза, що невжиття заходів забезпечення позову призведе в подальшому до ускладнення виконання рішення суду.

На підставі викладеного, враховуючи те, що позивачем не наведено відповідного обґрунтування та не підтверджено жодними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову призведе в подальшому до ускладнення виконання рішення суду по даній справі, а також докази на підтвердження того, що такі види забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами, суддя доходить висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149-153, 258-261 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. С. Журавель