Справа № 645/859/25
Провадження № 2-др/645/35/25
27 жовтня 2025 р. м. Харків
Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді - Сілантьєвої Е.Є.
за участю секретаря судових засідань - Нестеренко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові заяву представника позивача адвоката Зайцева Владислава Валерійовича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
Рішенням Немишлянського районного суду міста Харкова суду від 13 жовтня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднесено за рахунок держави.

15.10.2025 від позивача ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Зайцева В.В. до суду надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 40000 грн. В обґрунтування заяви зазначено, що судом не було вирішено питання про судові витрати (стягнення витрат на правничу допомогу адвоката). Між Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «АРЕС» та ОСОБА_1 09 жовтня 2019 року було укладено договір про надання правової допомоги (далі Договір). Відповідно до п. 1.1.2. Договору, Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту наступну правову допомогу: Представництво інтересів Клієнта у межах судових справ щодо стягнення шкоди, завданої особами внаслідок кримінальних правопорушень Відповідно до п. 4.1.2. Договору, сторони домовились про наступну вартість правової допомоги та порядок її оплати: Представництво інтересів Клієнта згідно п. 1.1.2. здійснюється за оплату в сумі 40 000 гривень, які сплачуються Клієнтом протягом 30 календарних днів після набрання чинності судовим рішенням щодо стягнення завданої шкоди. На виконання Договору, АО «ЮК «АРЕС» було надано юридичні послуги, передбачені п. 1.1. Договору, про що свідчить акт приймання-передачі послуг від «14» жовтня 2025 року за Договором про надання правової допомоги від «09» січня 2019 року. Також сторонами було підписано детальний опис робіт виконаних адвокатом від «14» жовтня 2025 року за Договором про надання правової допомоги від «09» січня 2019 року. Всього на надання правової допомоги адвокатом було витрачено 8,5 годин. Вартість правової допомоги становить 40 000 гривень. Докази оплати послуг адвоката не можуть бути надані суду, адже, відповідно до умов Договору, сторони погодили оплату гонорару після набрання рішенням суду законної сили.

24.10.2025 від відповідача ОСОБА_2 в особі представника адвоката Ломакіна Е.В. надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового судового рішення. Сторона відповідача зазначили, що клопотання представника позивача про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у сумі 40000 гривень не підлягає задоволенню. В обґрунтування зазначено, що розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. У численних постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Тож суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт. Сторона відповідача вказує, що не всі заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг та витраченим ним часом на надання таких послуг. Сума в 40000 грн. не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, а тому вважає за необхідне зменшити заявлені до стягнення з іншої сторони судові витрати на професійну правничу допомогу до 5000 гривень. Позовними вимогами були: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 104224 (сто чотири тисячі двісті двадцять чотири) гривень 25 копійок та моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень, завдану внаслідок кримінального правопорушення. Всього сума до стягнення, що була заявлена позивачем складала 204224 грн. 25 копійок. 10000 гривень складають 4,9% від загальної суми позовних вимог. Таким чином, дотримуючись вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру позовних вимог витратами на надання правничої допомоги є 4,9 % від 5000 гривень, тобто 245 гривень.

Особи які беруть участь у справі у судове засідання не з явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь і належним чином, згідно з ч. 4 ст. 270 ЦПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. у відповідності до ч.3 ст. 220 ЦПК України, їх присутність сторін не є обов`язковою.

У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення у справі, виходячи з наступного.

Рішенням Немишлянського районного суду міста Харкова від 13.10.2025 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодуванняморальної шкоди 10000,00 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.). В іншій частині позовних вимог відмовлено. Судові витрати віднести за рахунок держави.

Як вбачається з позовної заяви, представника ОСОБА_1 адвокатом Чумак Р.В., про наявність витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40000 грн. адвокатом було заявлено у вказаному відзиві. Окрім цього, адвокатом було повідомлено, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень (договір про надання професійної правничої допомоги та інші документи на підтвердження понесення витрат будуть надані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду).

Також, в подальшому в судовому засіданні 13.10.2025 представник позивача зазначав про наявність витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40000 грн. та повідомляв про надання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

З огляду на положення ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Із заявою про ухвалення додаткового рішення представник ОСОБА_1 адвокат Зайцев В.В. звернувся до суду 15 жовтня 2025 року та надала докази понесених судових витрат, тобто в межах строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, ст. 270 ЦПК України.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові-на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи вимоги сторони відповідача про ухвалення судом додаткового рішення у справі, суд виходить з наступного.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.

Так, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу (ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу стороною відповідача надані:

- копія договору про надання правової допомоги від 09.10.2019;

- копія акту приймання передачі послуг від 14.10.2025 по Договору про надання правової допомоги від 09.10.2019;

- копія детального опису робіт виконаних адвокатом від 14.10.2025 по Договору про надання правової допомоги від 09.10.2019;

- Ордер про надання правничої (правової) допомоги від 12.05.2025, виданого Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія «АРЕС», що посвідчує повноваження адвоката Зайцева В.В. на надання правової допомоги Кравцовій О.М.;

- копія Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 11172/10 від 17.07.2023.

У пункті 48 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 роз`яснено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Так, з заяви сторони позивача про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу вбачається, що вона просить стягнути з відповідача 40000 грн. за надання юридичних послуг, які включають в себе послуги згідно акту приймання-передачі послуг від «14» жовтня 2025 року за Договором про надання правової допомоги від «09» січня 2019 року та договіру про надання правової допомоги від 09.10.2019. Відповідно до п. 1.1.2. Договору, Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту наступну правову допомогу: Представництво інтересів Клієнта у межах судових справ щодо стягнення шкоди, завданої особами внаслідок кримінальних правопорушень Відповідно до п. 4.1.2. Договору, сторони домовились про наступну вартість правової допомоги та порядок її оплати: Представництво інтересів Клієнта згідно п. 1.1.2. здійснюється за оплату в сумі 40 000 гривень, які сплачуються Клієнтом протягом 30 календарних днів після набрання чинності судовим рішенням щодо стягнення завданої шкоди..

Суд не погоджується з заявленою адвокатом сумою витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 40000 грн. та її розрахунком, вважає її завищеною, необґрунтованою, не співмірною зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, частковим задоволенням позовних вимог 5 відсотків від заявлених позовних вимог), а тому такою, що підлягає частковому задоволенню в розмірі 3000 грн.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Із змісту правової позиції Верховного Суду від 16 березня 2023 року у справі № 927/153/22 вбачається, що при визначенні витрат на правову допомогу слід враховувати наступне: чи змінювалася правова позиція у справі в судах першої та апеляційної інстанції; чи потрібно було адвокату вивчати додаткове джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтовували свої вимоги. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року у справі № 910/20852/20.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката, суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 137 ЦПК України.

Також, при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, участь представника позивача в судових засіданнях, їх кількість та час, доводи сторони відповідача, що викладені у запереченнях про стягнення витрат на правову допомогу, які спростовуються матеріалами справи, а тому вважає, що вимоги сторони позивача підлягають частковому задоволенню на суму 3000 грн. На думку суду, такий розмір витрат є співмірним із заявленими вимогами, складністю справи та проведеною адвокатом роботою.

Враховуючи те, що при винесенні рішення судом не було вирішено питання про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку про ухвалення додаткового рішення та часткове задоволення вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 246, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Заяву представника позивача адвоката Зайцева Владислава Валерійовича про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 3000,00 гривень (три тисячі гривень 00 копійок).

В іншій частині заяви відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржене до Харківського Апеляційного суду через Немишлянський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчисляється з дня складення повного судового рішення.

Інформацію щодо тексту судового рішення учасники справи можуть отримати за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий Московським РВ ХМУ УМВС в Харківській області 05.11.1996,

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою за позовною заявою: АДРЕСА_3 .

Повний текст додаткового рішення суду складено 31.10.2025 року.

Суддя -