Провадження № 2/175/2174/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"03" листопада 2025 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Краснокутської Н.С., за участю секретаря судового засідання Коломоєць Т.А., представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 175/10789/25 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, у якій позивач просить суд: розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який було зареєстровано 06.09.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 472 та стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 16000 грн на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 06.09.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про що було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 21.05.2019 року та здійснено актовий запис № 472. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась спільна дитина син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 11.02.2016 року, актовий запис про народження № 161. Спільне життя сторін не склалося, тому що вони втратили почуття взаємної любові та поваги одне до одного, які слугують основою для побудови сім`ї та притаманні подружжю. Сімейні відносини сторін остаточно припинені з березня 2022 року та спільне господарство не ведеться між ними не ведеться. Подальше спільне життя та збереження шлюбу, а також примирення між сторонами у справі неможливе та суперечить інтересам позивачки. Шлюб носить лише формальний характер. Однак від шлюбу є спільна дитина, яка з позивачкою проживає разом за кордоном та повністю перебуває на її утриманні. У свою чергу витрати позивачки на утримання дитини на місяць становлять 32000 грн, які складаються з наступного, а саме: 8000 грн витрати на харчування, 3000 грн витрати на ліки та огляди в лікарів, 10000 грн оренда житла, 4000 грн комунальні послуги, 3000 грн одяг та взуття, 2000 грн засоби особистої гігієни, 2000 грн інші витрати, до яких виходять витрати на проїзд, кишенькові гроші, дозвілля тощо. Відповідач у справі є працездатною особою та працює на ТОВ «Пульс Лоджистик», отримує високий щомісячний дохід, однак коштів на утримання дитини не надає. Відповідач відмовляється допомагати та утримувати дитину. Позивачка сама виховує та утримує сина, однак самостійно забезпечити належний рівень життя, необхідний його фізичного, розумового, духовного, морального, соціального розвитку вкрай важко. У зв`язку з тим, що збереження сім`ї є неможливими та є необхідним стягнення аліментів на утримання дитину позивачка звернулася із позовною заявою до суду з метою захисту її права та дитини, яка народилась у шлюбі з відповідачем у справі.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Краснокутську Н.С.

Дніпровським районним судом Дніпропетровської області було постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та цією ж ухвалою справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, були повідомлені належним чином, просили слухати справу без їх участі.

У судове засідання відповідач у справі не з`явився, його інтереси, безпосередньо у судовому засіданні, представляв адвокат Крохмаль С.М., який надав відзив на позовну заяву та зазначив про те, що позовну вимогу про розірвання шлюбу слід задовольнити, однак у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 16000 грн щомісячно слід відмовити з посиланням на наступні аргументи, по-перше, позивачем у справі не доведено жодними належними та допустимими доказами фактично понесені витрати щомісячно на дитину у розмірі 32000 грн, окрім цього, витрати на оренду житла та комунальні послуги не є виключно витратами на утримання дитини, з приводу придбання ліків та огляду лікарів, то ці витрати здійснюється тільки тоді, коли дитина хворіє, тому розмір аліментів 16000 грн не може бути задоволений судом через відсутність доказів його обґрунтованості, по-друге, з приводу позиції позивачки про те, що відповідач у справі має високий дохід та може сплачувати аліменти у розмірі 16000 грн, то представник відповідача у справі посилається на довідку № 488 від 01.10.2025 року, зі змісту якої вбачається той факт, що відповідач щомісячно отримує від 12000 до 17000 грн в залежності від місяця, тому розмірі аліментів 16000 грн є значно великим для відповідача та не відповідає його доходу. Тому у зв`язку з ситуацією, що склалась представник відповідача просить врахувати матеріальне становище відповідача та призначити аліменти у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та правовідносини.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України).

Згідно з положеннями ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Стаття 112 Сімейного кодексу Українипередбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд установив, що з 06.09.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про що було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 21.05.2019 року та здійснено актовий запис № 472. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась спільна дитина син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 11.02.2016 року, актовий запис про народження № 161. Сімейні відносини сторін остаточно припинені з березня 2022 року та спільне господарство не ведеться між ними не ведеться. Подальше спільне життя та збереження шлюбу, а також примирення між сторонами у справі неможливе та суперечить інтересам позивачки, з цим погоджується і відповідач.

Згідно зіст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

За статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

У судовому засіданні встановлено, що сім`я розпалася остаточно, і шлюб носить формальний характер. Подальше сумісне проживання суперечить їх інтересам, що мають істотне значення.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу.

Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що під час перебування у шлюбі у сторін народилась спільна дитина син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 11.02.2016 року, актовий запис про народження № 161.

Після припинення подружжям шлюбних відносин дитина залишилися проживати з матір`ю та повністю знаходяться на її утриманні.

Відповідно до статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стаття 184 СК України передбачає можливість визначення судом в окремих випадках розміру аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку платника аліментів. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу), приблизний перелік яких наводиться у ч. 1 даної статті (Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі).

Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. У такому випадку стягнення аліментів на дитину у частці від доходу її матері або батька може призвести до істотної різниці у розмірі аліментів, які отримує дитина щомісяця, що у свою чергу негативно вплине на забезпечення дитини. Стягнення аліментів у твердій грошові сумі дозволяє забезпечити більшу стабільність щодо утримання дитини. Також доцільно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі у випадку отримання платником аліментів заробітку або доходу повністю в натурі або в іноземній валюті, що можна віднести до інших обставин, які мають істотне значення.

Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. Неможливість визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) може виникнути, зокрема у випадках, коли відомості про його доходи отримати неможливо. Ускладненим та водночас таким, що порушує інтереси дитини, є стягнення аліментів у випадках, коли платник аліментів приховує свої доходи з метою ухилення від їх сплати.

Статтею 192 Сімейного кодексуУкраїни визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства тастягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За результатами розгляду справи та дослідження наданих доказів, судом встановлено, що відповідач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому відповідно до закону повинен нести обов`язок матеріального забезпечення дитини, проти чого відповідач не заперечує, однак розмір аліментів, які просить позивачка у справі у розмірі 16000 грн є значною мірою завищеним та може влинути на можливість нормального забезпечення життєдіяльності самого відповідача у справі.

До відзиву на позовну заяву відповідачем надана довідка ТОВ "Пульс Лоджистик" №488 від 01.10.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_3 працює в ТОВ "Пульс Лоджистик" з 01.01.2024 року на посаді Комплектувальника та отримав дохід за період з 01.03.2025 року по 31.08.2025 року, тобто за шість місяців, «сума до виплати» 87033,92 грн, тобто відповідач щомісячно отримує від 12697,30 грн до 17626,12 грн в залежності від місяця.

Встановивши вказані обставини та врахувавши характер спірних правовідносин, надавши оцінку доказам у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для стягнення зі ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Тому, суд доходить до висновку про наявність підстав для негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів на утримання у межах суми платежу за один місяць.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Керуючись ст.ст.263-265,274-279ЦПК України, ст.ст.76,80,84,110,112,113,114 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), який було зареєстровано 06.09.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 472.

Стягнути зі ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 (чотири тисячі) грн на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь позивача ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Стягнути з відповідача ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь користь держави судовий збір у розмірі 302,80 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. С. Краснокутська