ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 599/1443/25Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В. В.
Провадження № 22-ц/817/1083/25 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

за участю секретаря судового засідання Панькевич Т.І.,

представника апелянта адвоката Костової Н.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №599/1443/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2025 року, постановлену суддею Снігурським В.В., якою відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИв:

ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Костова Н.З. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 з вимогами визнати 45/100 частки нежитлової будівлі кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , особистою приватною власністю ОСОБА_3 .

Ухвалою Зборівського районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2025 року у відкритті провадження у даній справі відмовлено, оскільки в провадженні Зборівського районного суду Тернопільської області є справа №599/82/22 зі спору між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , вважаючи, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та внаслідок неправильного застосуванням норм матеріального права, просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема зазначає, що відмова у відкритті провадження у цьому разі можлива лише за умови, що позов у справі, яка перебуває у провадженні цього чи іншого суду, є тотожним щодо позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Однак, як зазначає апелянт, у справі №599/82/22 предметом позову є поділ майна подружжя та визнання права власності на майно за ОСОБА_4 , а у даній справі предметом позову є визнання майна особистою приватною власністю ОСОБА_3 . Тобто предмет спору у цих справах не є тотожним. В межах справи №599/82/22 не розглядається вимога про визнання 45/100 чистки будівлі кафе «Рибалка» особистою приватною власністю ОСОБА_3 .

Також вказує, що зі змісту позову ОСОБА_4 у справі №599/82/22 вбачається, що останній був пред`явлений з тих підстав, що спірне нерухоме майно було набуте сторонами під час шлюбу та є їхньою спільною сумісною власністю у відповідності до вимог статей 60, 62 СК України, в той час як позов ОСОБА_3 обґрунтовується тим, що хоча спірне нерухоме майно і було придбане під час шлюбу сторін, проте в період окремого проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та за особисті кошти позивача, що є підставою для визнання права особистої приватної власності на таке майно відповідно до частини 7 статті 57 СК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні апелянт просив задовільнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що у провадженні Зборівського районного суду Тернопільської області перебуває цивільна справа №599/82/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Приватне підприємство «Розтоки» про поділ майна подружжя і підстави даного позову є аналогічними, оскільки в позові про поділ майна подружжя ОСОБА_4 вважає, що 45/100 частки нежитлової будівлі кафе «Рибалка» є спільним майном подружжя, в свою чергу ОСОБА_3 вважає, що вказане майно є його особистою приватною власністю, тобто право власності ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно заперечується іншою стороною.

З таким рішенням колегія суддів не погоджується.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

У процесуальному законодавстві закріплена конструкція позовного провадження як певна процедура розгляду і вирішення цивільних справ зі спорів про право цивільне.

Позовному провадженню притаманна позовна форма як модельна, узагальнююча конструкція процедури позовного провадження. Для неї характерні такі ознаки, як наявність матеріально-правової вимоги, яка випливає із порушеного або оспорюваного права сторони і яка підлягає в силу закону розгляду в певному порядку, встановленому законом; наявність спору про суб`єктивне право; наявність двох сторін із протилежними інтересами, які наділені законом певними правомочностями щодо захисту своїх прав, свобод чи інтересів у суді.

Цивільні процесуальні правовідносини персоніфікують учасників цивільного судочинства, визначають їхні права і обов`язки відповідно до процесуальних функцій і гарантії забезпечення справедливого судочинства.

Отже, провадження цивільного процесу - це специфічна модель розгляду цивільної справи, що відбиває предметну характеристику цивільного судочинства з точки зору матеріально-правової природи справ, що розглядаються, специфіку доказування фактів як юридико-фактологічної основи справи та результатів розгляду справи, які відбиваються у процесуальних актах - певного роду документах.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Відмова у відкритті провадження у цьому разі можлива лише за умови, що позов у справі, яка перебуває у провадженні цього чи іншого суду, є тотожним щодо позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

Необхідна наявність водночас трьох складових: тотожних сторін спору; тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав, зокрема, залишати позов без розгляду.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.

В свою чергу, матеріально-правова вимога позивача повинна спиратися на підставу позову.

Підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18), від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).

Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Отже, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за суб`єктним складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду, такі позови є тотожними і в такому разі суд відмовляє у розгляду в розгляді такого спору з дотриманням правового механізму, передбаченого положенням пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України.

У свою чергу, нетотожність хоча б одного елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутися до суду з позовом і не дає суду підстав, зокрема відмовити у відкритті провадження.

Аналізуючи підстави та предмети спорів у даній справі, та у справі №599/82/22, колегія суддів вважає, що вони не є тотожними.

Так, у справі №599/82/22 предметом позову є поділ майна подружжя та визнання права власності на майно за ОСОБА_4 , а у даній справі предметом позову є визнання майна особистою приватною власністю ОСОБА_3 . Тобто предмет спору у цих справах не є тотожним. В межах справи №599/82/22 не розглядається вимога про визнання 45/100 частки будівлі кафе «Рибалка» особистою приватною власністю ОСОБА_3 .

Також, як вбачається зі змісту позову ОСОБА_4 у справі №599/82/22, останній був пред`явлений з тих підстав, що спірне нерухоме майно було набуте сторонами під час шлюбу та є їхньою спільною сумісною власністю у відповідності до вимог статей 60, 62 СК України, в той час як позов ОСОБА_3 обґрунтовується тим, що хоча і спірне нерухоме майно було придбане під час шлюбу сторін, проте в період окремого проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та за особисті кошти позивача, що є підставою для визнання права особистої приватної власності на таке майно відповідно до частини 7 статті 57 СК України, тобто підстави позовів також не співпадають.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та помилково відмовив у відкритті провадження за правилами пункту 3 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки предмет та підстави позовів у цій справі та в справі №599/82/22 не є тотожними, а тому оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Зборівського районного суду Тернопільської області від 04 вересня 2025 року скасувати.

Справу повернути до Зборівського районного суду Тернопільської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2025 року.

Головуючий

Судді