Провадження № 2/537/1841/2025
Справа № 537/5080/25
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2025 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді - Хіневича В.І., за участі секретаря судового засідання - Бакай М.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства,

встановив:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, згідно якої прохав суд виключити з актового запису 2462011/00/AU/2023/265990 від 28.06.2023 року про народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Битом Сілезького Воєводства Республіки Польща, відомості про батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України.

В обґрунтуванні позову вказав, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.08.2016 по 09.05.2023. За позовом відповідача шлюб між сторонами розірвано рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.04.2023 у справі №537/494/23, яке набрало законної сили 09.05.2023. Рішенням суду було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з червня 2022 року. В той же час, ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідач ОСОБА_2 , у Республіці Польща народила сина ОСОБА_4 від іншого чоловіка. Оскільки після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем до народження дитини пройшло менше 10 місяців, батьками Себастіана записані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується копією повного витягу із свідоцтва про народження виданою Сілезьким воєводством, Відділом реєстрації актів цивільного стану Битом, позначення акту 2462011/00/AU/2023/265990 від 28.06.2023. З довідки № 61317/19-536-1866 від 04.12.2024 про реєстрацію особи громадянином України, Генеральне консульство України в Кракові підтвердило той факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України на підставі ч.1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України». Однак, позивач не являється батьком дитини адже фактично припинив шлюбні відносини з відповідачем з червня 2022 року, у зв`язку з чим він змушений звернутися до суду з вказаним позовом про оспорювання батьківства.

Відомості про факт запису позивача батьком дитини відповідачки стали йому відомі, у зв`язку із тим, що ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.02.2025 було відкрито провадження у справі 537/7066/24 за заявою ОСОБА_2 про виключення відомостей про батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з актового запису 2462011/00/AU/2023/265990 від 28.06.2023 про народження дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану міста Битом Сілезького Воєводства Республіки Польща. В той же час, ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 02.07.2025 у справі 537/7066/24 позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без розгляду. Таким чином, сам факт звернення відповідачки до суду із ідентичними позовними вимогами є додатковим підтвердженням того факт, що ОСОБА_1 не являється батьком дитини ОСОБА_3 .

Положеннями статті 136 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статті 122 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, представивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

На підставі викладено позивач звернувся до суду та прохає виключити запис про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19.08.2025 року означену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням до підготовчого судового засідання.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, від представника позивача ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та прохають задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала заяву де позовні вимоги визнала та прохала задовольнити. Розгляд справи прохала провести без її участі.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача, не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Враховуючи заяви сторін, суд вирішив на підставі ст. 211, ст. 247 ЦПК України, провести судовий розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та на підставі наявних у суду матеріалів.

Суд, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо дослідивши всі наявні докази у справі, з`ясувавши всі обставини, приходить до наступного.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , 06.08.2016 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області за актовим записом №485, було зареєстровано шлюб, який в подальшому рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області у справі №537/494/23 від 04.04.2023 року, що набрало законної сили 09.05.2023 року, розірваний. Прізвище ОСОБА_2 після розірвання шлюбу залишено - « ОСОБА_10 ».

Як вбачається з повного витягу зі свідоцтва про народження виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Битом, Республіки Польща №2462011/00/UA/2023/265990, від 28.06.2023 року, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_3 (місце народження м. Битом, Республіка Польща). Батьком записано ОСОБА_11 (рік народження та місце народження - дані не заповнено).

Згідно із довідкою №61317/19-536-1866 від 04.12.2024 про реєстрацію особи громадянином України виданої Генеральним консульством України в Кракові, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Битом Республіки Польща є громадянином України на підставі ч.1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України».

Позивач вказує, що не є біологічним батьком ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки шлюбні відносини з ОСОБА_2 були припинені ще у червні 2022 року, при цьому він був записаний батьком дитини оскільки дитина народилася до сплину 10 місяців після розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України.

Згідно положень ч.1, ч.2 ст. 122 Сімейного Кодексу України, д итина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя.

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду (частина друга статті 125 СК України).

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Битом Республіки Польща, тобто після розірвання шлюбу між сторонами (рішення суду від 04.04.2023 року, яке набрало законної сили 09.05.2023 року) але до спливу десяти місяців після припинення шлюбу, де батьком записано ОСОБА_11 .

Однак, суд звертає увагу, що з наданого суду повного витягу зі свідоцтва про народження виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Битом, Республіки Польща №2462011/00/UA/2023/265990, від 28.06.2023 року відносно ОСОБА_3 , вбачається лише, що батьком записано ОСОБА_11 (рік народження та місце народження - дані не заповнено). Тобто суду достовірно не відомо на якій саме підставі були внесені відомості про батька.

Частиною 3 статті 122 Сімейного Кодексу України, передбачено, що подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. (частини перша статті 136 СК України).

Відповідно до ч.3, ч. 6. ст. 136 СК України, оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу (ч. 5. ст. 136 СК України).

Відповідно до ч.2 ст. 136 СК України, у разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Згідно із пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2023 року у справі № 172/1206/21 (провадження № 61-9183св22) зазначається, що за приписами ч. 5 ст. 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини третьої статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.02.2021р. в справі № 615/483/20.

Аналогічні правові висновки містяться також у постанові Верховного Суду у справі № 332/1618/22 від 10.01.2024р.

Отже, позивач (особа, яка оспорює батьківство) має надати докази, що він не є батьком дитини, а також, що в момент реєстрації себе батьком дитини він не знав, що не є її батьком.

Відповідно до частин першої та другої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Досліджуючи матеріали справи, судом встановлено, що в якості доказів на підтвердження вказаних у позові обставин позивач долучає копію рішенням суду про розірвання шлюбу де було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини з червня 2022 року, копію повного витягу зі свідоцтва про народження дитини відповідачем ОСОБА_2 17.06.2023 року у Республіці Польща, копію ухвали суду про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 про оспорювання батьківства та ухвали про залишення даного позову без розгляду.

Однак, оцінюючі подані позивачем докази суд не вбачає їх достатніми, які б у повній мірі доводили відсутність кровного споріднення між особою, яка записана батьком (позивачем), та дитиною (Себастіаном), як цього вимагає ч.2 ст. 136 Сімейного Кодексу України.

При цьому, визнання позову відповідачем не може бути покладено в основу судового рішення про встановлення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною.

Процесуальним законом дійсно передбачена можливість відповідачу визнати позов (стаття 49 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Зокрема, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина перша статті 79 ЦПК України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (згідно із частиною першою статті 264 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував, що наразі ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (див. наприклад рішення ЄСПЛ у справі «Kalacheva v. russian federation» № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Під час розгляду справи позивач не заявляв клопотань про проведення молекулярно-генетичної експертизи для спростування його кровного споріднення із дитиною, а відповідач фактично пропонує суду ухвалити рішення про задоволення вимог щодо оспорювання батьківства, керуючись лише її заявою про визнання позову.

В судові засідання для дачі особистих пояснень сторони не з`явилися, обмежившись поданими заявами.

Однак достатніх належних та допустимих доказів, які б підтверджували відсутність кровного споріднення між позивачем та дитиною суду не надано, а визнання відповідачем позову та не вказуючи на виключення відомостей про позивача, як про батька дитини, відповідач не повідомляє суду, хто ж у такому випадку є батьком дитини та яким чином буде остаточно вирішене це питання у долі дитини.

Відповідно до пункту першого статті 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована відразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

ЄСПЛ у справі «Міфсуд проти Мальти» (Mifsud v. Malta, заява № 62257/15, рішення набуло статусу остаточного 29 квітня 2019 року) звертав увагу, що хоча найважливіше завдання статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) це захист особи від довільних дій державних органів, можуть також існувати позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною «повагою» до приватного чи сімейного життя. Ці позитивні зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя, навіть у сфері міжособистісних стосунків людей (див. справу «Мікулич проти Хорватії» (Mikulic v. Croatia, № 53176/99) та справу «С. Х. та інші проти Австрії» (S.H. and Others v. Austria), № 57813/00).

Окрім того, повага до приватного життя вимагає, щоб кожна людина мала змогу встановити подробиці свого особистого походження, а право особи на таку інформацію має важливе значення в контексті впливу на його чи її особистість, які визначають розвиток людини. Таке встановлення передбачає отримання інформації, необхідної для розкриття істини щодо важливих аспектів особистого походження, як-от особистість батьків (див., наприклад, справу «Келін та інші проти Румунії» (Calin and Others v. Romania), № 25057/11).

Аналіз вищенаведених норм міжнародного та національного права дає підстави для висновку, що суд не може допускати свавільного втручання у право дитини на повагу до приватного життя шляхом безпідставних (довільних) змін відомостей про її батьків.

Європейський суд з прав людини зазначив у справі «Йевремович проти Сербії», що у відповідності до статті 8 Конвенції під час розгляду скарги про встановлення батьківства, суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2007 року).

Законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо їх дитини, а також вимогу ухвалювати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства, слід відмовити.

Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що у задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі, а також у позові позивач вказував, що не бажає їх стягувати з відповідача, тож судові витрати зі сплати судового збору слід залишити на позивачеві.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 200, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 121, 122, 125, 136 СК України, суд,

ухвалив:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про оспорювання батьківства.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.І. Хіневич