Справа № 357/8944/25
Провадження № 2/357/4252/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Вдовика А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква, в залі суду № 5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Білоцерківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Військова частина НОМЕР_1 , Міністерство оборони України, ОСОБА_3 про встановлення факту батьківства, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою в якій просить встановити юридичний факт, а саме що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісти 18 березня 2024 року - є рідним батьком її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

І. Позиція сторін у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період з 2010 року по 2017 рік позивач проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , з яким познайомилась у 2009 році. З грудня 2010 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали у квартирі позивача, за адресою: АДРЕСА_1 , разом вели господарство, мали спільний бюджет, жили однією сім`єю. ІНФОРМАЦІЯ_3 від спільного життя з ОСОБА_4 позивач народила сина ОСОБА_3 . Однак, оскільки вони не перебували у шлюбі, то відомості до актового запису про народження дитини були записані зі слів матері, та проведені за прізвищем матері ОСОБА_5 . У позові зазначено, що ОСОБА_4 за життя визнавав себе батьком дитини, забирав дитину з пологового будинку, був на хрестинах дитини, приймав активну участь у вихованні та утриманні спільного сина, дарував сину подарунки. У зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України, ОСОБА_4 був призваний на військову службу, служив у В/Ч НОМЕР_1 . 18.03.2025 ОСОБА_4 під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини, відсічі та стримуванні збройної агресії РФ проти України зник безвісти, в районі ведення бойових дій біля населеного пункту Олешня, Суджанського району, Курської області. У березні 2025 року рідна сестра ОСОБА_4 ОСОБА_2 отримала від ІНФОРМАЦІЯ_4 сповіщення сім`ї № ПР/1930 від 21.03.2025, у якому було повідомлено, що ОСОБА_4 зник безвісти. Позивач, як законний представник неповнолітнього сина та в його інтересах має бажання оформити на дитину отримання грошового забезпечення та набуття статусу члена сім`ї особи зниклої безвісти відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Оскільки у інший спосіб позивач позбавлена можливості підтвердити родинні відносини між зниклим безвісти ОСОБА_4 та малолітнім ОСОБА_3 , тому позивач звернулась до суду із вказаним позовом.

Заперечуючи позовні вимоги, Міністерство оборони України подало пояснення по справі, в яких вказано на невідповідність позовної заяви вимогам Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позивачем не вказано, яким чином порушені його права з боку відповідача, які дії/бездіяльність відповідача призвели до порушення прав позивача, та не наведено жодних аргументів чи доказів на наявність невизнання чи порушення будь яких прав.

У поясненнях міститься посилання на частину другу статті 315 ЦПК України якою визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Водночас, вважають, що позивач не надала жодних доказів, які б підтверджували той факт, що вона зверталась до відповідних органів державної реєстрації актів цивільного стану з метою внесення змін до документів, вказане виключає можливість розгляду заяви про встановлення юридичного факту в порядку цивільного судочинства, що є підставою для закриття провадження в справі на підставі пункту 1, 2 частини першої статті 255 ЦПК України. Окрім того вказано, що є підстави вважати, що в даній справі відсутній спір про право, відсутні будь-які докази, що військовослужбовець є рідним батьком дитини заявника. Встановлення відповідних фактів в судовому порядку стало актуальним лише після смерті військовослужбовця та необхідно заявнику лише за для отримання одноразової грошової допомоги та інших соціальних гарантій, щодо якої заінтересоване Міністерство оборони України, яке не визнає право заявника на отримання одноразової грошової допомоги, пільг та заперечує проти встановлення даного факту.

ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області своєю ухвалою від 30.07.2025 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче засідання (а.с. 32-33).

08.08.2025 представник Міністерства оборони України Завальнюк Ж.В. сформувала через систему «Електронний суд» пояснення (а.с.43-54).

25.08.2025 начальник Білоцерківського відділу ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) Оксана Савченко подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу, а також повідомила про наявність в архіві відділу актового запису про народження № 1268 від 09.08.2011 ОСОБА_3 , реєстрація народження якого проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (а.с. 58).

Ухвалою суду від 09.09.2025, занесеною до протоколу судового засідання, залучено в якості третьої особи ОСОБА_3 .

29.09.2025 представник позивача ОСОБА_6 подав клопотання про виклик свідків (а.с. 66).

Ухвалою суду від 29.09.2025, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання про допит позивача, в якості свідка (відповідно до ст. 92 ЦПК України), та свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , закрито підготовче провадження по справі, призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 29.10.2025, занесеною до протоколу судового засідання, долучено до матеріалів справи копію висновку про біологічну спорідненість ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідь Міністерства оборони України.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 суду пояснила, що була знайома з позивачем, була у пологовому будинку коли забирала ОСОБА_9 , син дуже схожий на свого батька, ОСОБА_4 завжди підтримував свого сина, відповідач є хрещеною мамою неповнолітнього ОСОБА_9 , якого вважає своїм племінник, спілкується з ним. Після мобілізації ОСОБА_4 пересилав кошти, частину яких відповідач передавала ОСОБА_9 , на прохання ОСОБА_10 .

Третя особа ОСОБА_3 пояснив, що він спілкувався з батьком, батько називав його сином.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області 09.08.2011 зроблено відповідний актовий запис № 1268, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 7). Батьками ОСОБА_3 записані: ОСОБА_11 , ОСОБА_1 .

Встановлено, що реєстрація народження ОСОБА_3 проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері), що підтверджується листом Білоцерківського відділу ДРАЦС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м.Київ) ОСОБА_12 (а.с. 58).

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 80 від 12.05.2025, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зник на території бойових дій (під час воєнних дій) (а.с. 9).

Встановлено, що 21.03.2025 ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковник ОСОБА_13 направив ОСОБА_2 сповіщення сім`ї (близьких родичів) загиблого за вих. № ПР/1930 про те, що солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навідник 2 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 4 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , зник безвісти 18 березня 2025 року під час виконання бойового завдання із захисту Батьківщини, відсічі та стримуванні збройної агресії РФ проти України, в районі ведення бойових дій біля населеного пункту Олешня, Суджанського району, Курської області (а.с. 8).

До суду надано висновок про біологічну спорідненість № MGU2715 від 16.10.2025 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з якого вбачається, що результати аналізу слід вважати невизначеними, ймовірність споріднення 25,02681306 %. Ґрунтуючись на генетичних даних, Сумарний авункулярний індекс (САІ) становить 0.33 і вказує на те, що отримані дані в 3.00 рази більш вірогідні, якщо обидва учасники дослідження не перебувають в авункулярній спорідненості, ніж, якби вони були тітка та племінник. Індекси спорідненості, меньше ніж 1 до 1, генетична спільнота розглядає як свідчення проти передбачуваної спорідненості (в даному випадку авункулярної спорідненості). Згідно з індексом правдоподібності для результатів ДНК-аналізу на встановлення спорідненості, результати цього аналізу свідчать про те, що донор зразка, маркованого « ОСОБА_2 », не може бути біологічною тіткою донора зразка, маркованого « ОСОБА_3 », однак, згідно з міжнародними стандартами встановлення спорідненості за ДНК, результати цього аналізу слід вважати невизначеними. Вважаючи апріорну ймовірність авункулярної спорідненості рівною 50%, ймовірність такої спорідненості в цьому випадку становить 25,02681306%. Результати цього аналізу не виключають додаткове дослідження зразків ДНК біологічних батьків донора зразка, маркованого « ОСОБА_3 » (а.с. 74).

Сторони в судовому засіданні зазначили, що відповідач ОСОБА_2 приходилася рідною сестрою ОСОБА_4 лише по матері, а батьки у них були різні, тому ймовірність спорідненості визначена 25,02 %.

З відповіді військової частини НОМЕР_1 від 22.04.2025 за вих.№ 813/16860 вбачається, що ОСОБА_2 відмовлено у здійсненні виплат частки грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця, оскільки сестра (брат) мають право на отримання частки грошового забезпечення зниклого безвісти військовослужбовця тільки у випадку, якщо зниклий безвісти є законним представником такої особи. Будь яких документів, що підтверджували б статус зниклого безвісти військовослужбовця ОСОБА_4 , як законного представника ОСОБА_2 у відповідності до статті 242 Цивільного кодексу України до заяви на виплату частки грошового забезпечення додано не було, що стало підставою для відмови у погодженні поданої заяви на виплату частки грошового забезпечення (а.с. 75-76).

В судовому засідання було допитано позивача ОСОБА_1 , в порядку ст. 92 ЦПК України, яка суду показала, що з 2009 року знайома та проживала з ОСОБА_14 , від спільного проживання з яким народила ІНФОРМАЦІЯ_3 сина ОСОБА_9 . ОСОБА_4 визнавав себе батьком дитини, вітав сина з усіма святами, допомагав матеріально. Навіть коли позивач з ОСОБА_15 у 2017 році розійшлись, то батько підтримував гарні відносини з сином, забирав зі школи, вітав на день народження, матеріально підтримував та надавав допомогу.

Свідок ОСОБА_7 , яка приходиться хрещеною мамою ОСОБА_16 , суду показала, що ОСОБА_4 її знайомий з дитинства, він запросив хрестити його сина ОСОБА_17 . Свідок була у пологовому будинку, коли забирали ОСОБА_17 . Свідок стверджує, що ОСОБА_14 батько ОСОБА_9 , вони дуже схожі між собою. Свідок знайома з позивачем близько 15 років.

Свідок ОСОБА_8 , яка є знайомою позивача, суду показала, що ОСОБА_4 брат її подруги ОСОБА_2 . Свідок стверджує, що ОСОБА_3 син ОСОБА_10 , дуже схожий на свого батька. Та ОСОБА_4 завжди визнавав своє батьківство відносно сина ОСОБА_9 .

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Чинним на даний час законодавством України процедура встановлення факту батьківства за особою, яка зникла безвісти, не передбачена, тому у даному випадку за аналогією слід застосувати норми щодо встановлення факту батьківства за особою, яка зникла безвісти.

Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені статтями 125, 130 Сімейного кодексу України. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Відповідно до ст. 130 СК України, у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

У відповідності до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. В пункті 13 вказаної Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини, коли відповідно до ч.2 ст.55 СК України про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Таким чином, закон розрізняє порядок визначення походження дитини від батька шляхом визнання батьківства - про що позов заявляється до особи, яка вважається батьком дитини, або нею самою, та шляхом встановлення факту батьківства у разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини.

Згідно зі ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу.

Дана справа розглядається в позовному провадженні, а не в окремому, оскільки відповідач Міністерство оборони України не визнає право заявника на отримання одноразової грошової допомоги, пільг та заперечує проти встановлення даного факту.

Відповідно до ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

При розгляді спору щодо встановлення факту батьківства суд має виходити зі змісту ст. 130 СК України, відповідно до якої підставою для встановлення факту батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про встановлення факту батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 130 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Пунктом 15 Постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. В третьому абзаці п.13 постанови Пленуму зазначено, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовної заяви, оскільки судом встановлений факт батьківства ОСОБА_4 , який зник безвісти 18 березня 2025 року, відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , так як це підтверджується зібраними по справі письмовими доказами, показами свідків.

Встановлення факту батьківства, надасть позивачу як законному представнику дитини, змогу реалізувати права дитини, як члена родини безвісти зниклого військовослужбовця, що неможливо реалізувати у інший спосіб.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 265,273, 319,354 ЦПК України, ст.ст. 55, 121, 125, 130, 134, 135 СК України, суд -

У Х В А Л И В :

Встановити факт батьківства ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Біла Церква, який вважається зниклим безвісти з 18 березня 2025 року, стосовно дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внести зміни до актового запису № 1268, про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , складеного 09 серпня 2011 року відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, вказавши батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Біла Церква Київської області.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 03 листопада 2025 року.

Суддя О. Я. Ярмола