про залишення позовної заяви без руху
30 жовтня 2025 року м. Запоріжжя
Суддя Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя Романько О.О., дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 поданої через представника-адвоката Луценка Сергія Михайловича, заінтересована особа: Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті,
Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою поданою через представника адвоката Луценка Сергія Михайловича, в якій просить встановити факт смерті батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 на тимчасово окупованій території України в місті Мелітополь Мелітопольського району Запорізької області.
Ознайомившись із заявою та доданими документами, приходжу до такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.
Як на правові підстави звернення до суду із заявою заявник посилається на пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України, а саме встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (у редакції Закону № 2217-IX від 21.04.2022) будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Разом із тим, до заяви заявником не долучено документа, що підтверджує факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на тимчасово окупованій території, що додається до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану, зокрема, медичної довідки (лікарського свідоцтва) про причину смерті. Відсутність вищезазначеного документа унеможливлює невідкладний розгляд даної заяви.
Отже, встановлення факту смерті фізичної особи на підставі пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України можливе лише тоді, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час і за певних обставин, за яких настала смерть, і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті.
У заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт (частини перша-друга статті 318 ЦПК України).
Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.
При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19.
З заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідує, що 05.09.2025 заявниця звернулась до Харківського районного управління поліції №3 Головного територіального управління Національної поліції в Харківській області із заявою, що з 12.07.2025 не виходить на зв`язок її батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Пізніше заявниця дізналася від знайомого, який залишився на тимчасово окупованій території, а саме м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області про смерть свого батька ОСОБА_2 . Через деякий час знайомий заявниці через мобільний менеджер «Telegram», надіслав фото місця поховання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були ним зроблені та сповістив, що її батько похований на цвинтарі в м. Мелітополь. Також до матеріалів справи долучено копії фотографій з можливого місця поховання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вказаним фактом.
Датою смерті батька заявник зазначає 19.07.2025, але жодного документального підтвердження такої дати останньою не наводиться та документів не надано.
Разом з тим, і інших доказів, які б вказували на конкретне місце та час смерті ОСОБА_2 матеріали заяви не містять.
Вказані у заяві докази у своїй сукупності достовірно не свідчать про смерть ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення смерті за обставин, що підтверджені цими доказами, які можуть свідчити про смерть останнього.
Вирішення питань щодо встановлення фактів народження або смерті на тимчасово окупованій території може бути завдяки формуванню судової практики, оскільки суди застосовують «намібійські винятки» принцип міжнародного права, вперше сформульований Міжнародним судом ООН у справі щодо окупації Намібії в 1971 році. Суть цього принципу полягає в тому, що акти окупаційної влади, як правило, не повинні визнаватися законними, крім випадків, коли це може підірвати основоположні права людини, як-от акти щодо реєстрації фактів народження, смерті та шлюбу. Тож українські суди почали брати до уваги такі документи, видані на тимчасово окупованих територіях, разом з іншими доказами.
Таким чином, звертаю увагу заявника та її представника на те, що в заяві відсутні посилання на незаперечні докази, які б свідчили про факт смерті ОСОБА_2 у визначений час і за певних обставин, до заяви такі докази не додані.
Дані обставини унеможливлюють відкриття провадження по справі, а тому заяву необхідно залишити без руху, про що повідомити заявницю та її представника і надати останньому строк для усунення недоліків.
Враховуючи викладені в мотивувальній частині ухвали вимоги та керуючись ст.ст. 175, 176, 185, 315, 317, 318 ЦПК України, суддя,-
Заяву ОСОБА_1 подану через представника-адвоката Луценка Сергія Михайловича, заінтересована особа: Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті - залишити без руху.
Встановити заявнику строк для усунення недоліків терміном 7 днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.
Роз`яснити заявнику, що у разі не усунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатися неподаною і повернута заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.О. Романько