печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Остапчук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Косточка В.В.,

за участю представника відповідача Домашевської В.В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення 3% річних та втрат від інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення стягнення коштів за порушення грошового зобов`язання. В обґрунтування позову посилається , що Рішенням суду № 243/2509/23 від 25.07.2023 позовні вимоги Позивача задовільнені. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти в порядку спадкування за законом у виді недоотриманої за життя пенсії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 81 999,26 грн.. Відповідно до листа ГУ ДКС України у Донецькій області (надалі орган Казначейства) № 04-19-10/2727 від 18.07.2024 року заява Стягувача передана до Відповідача для виконання 04.03.2024 року. Відповідно до листа Відповідача № 5-11-11/18230 від 14.08.2025 року підтверджується, що з 04.03.2024 року у Відповідача обліковується виконавчий лист Слов`янського міськрайонного суду Донецької області по справі № 243/2509/23 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області недоотриманої пенсії набутої у порядку спадкування у розмірі 81 999,26 гривень та виконавчий лист Слов`янського міськрайонного суду Донецької області по справі № 243/2509/23 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судового збору у розмірі 1073,60 гривень. Заява від 27.02.2024 року Стягувачем була подана до органу Казначейства відповідно до п. 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845, у якій були визначені реквізити для сплати. Належні Позивачу в сумі 81 999,26 грн., надійшли на рахунок тільки 29.06.2025 року. Просить в порядку ст..625 ЦК України , стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 2 631,32 грн., що становлять 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 04 червня 2024 року до 29 червня 2025 року включно, та 13 067,96 грн інфляційних втрат, нарахованих на простроченого грошового зобов`язання за той самий період. Просив розглядати справу у відсутність.

Представник відповідача надала відзив. В судовому засіданні просила відмовити в позові.

Вказувала на безпідставне посилання Позивачем на нібито прострочення /порушення виконання Казначейством своїх зобов`язань та застосування ст..625 ЦК України.

Ухвалою суду від 25.07.25р. відкрито провадження в порядку спрощеного з викликом сторін.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до слідуючого.

Судом встановлено.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області по справі № 243/2509/23 від 25.07.2023 позовні вимоги Позивача ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , яке розташоване за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, 3, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , грошові кошти в порядку спадкування за законом у виді недоотриманої за життя пенсії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 81 999,26 грн.

Відповідно до листа ГУ ДКС України у Донецькій області № 04-19-10/2727 від 18.07.2024 року заява Стягувача передана до Відповідача для виконання 04.03.2024 року.

Відповідно до листа Відповідача № 5-11-11/18230 від 14.08.2025 року підтверджується, що з 04.03.2024 року у Відповідача обліковується виконавчий лист Слов`янського міськрайонного суду Донецької області по справі № 243/2509/23 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь позивача недоотриманої пенсії набутої у порядку спадкування у розмірі 81 999,26 гривень та виконавчий лист Слов`янського міськрайонного суду Донецької області по справі № 243/2509/23 про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області судового збору у розмірі 1073,60 гривень.

Заява від 27.02.2024 року Стягувачем була подана до органу Казначейства відповідно до п. 6 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845, у якій були визначені реквізити для сплати

04.03.2024 року заяви Стягувача від 27.02.2024 року, орган Казначейства юридично передав на виконання Казначейству документи для виконання судового рішення по справі №243/2509/23, кінець тримісячного строку для перерахування грошових коштів Стягувачу в розмірі 81 999,26 грн. сплив 04.06.2024 року.

Кошти, належні Позивачу в сумі 81 999,26 грн., надійшли на його рахунок 29.06.2025 року, що є порушенням з боку Відповідача ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»

01.07.2025 року Позивач звернувся до Відповідача з заявою-вимогою сплатити встановлений індекс інфляційних втрат за весь час прострочення в розмірі 13 067,96 грн., а також три проценти річних від простроченої суми в розмірі 2 631,32 грн. Заява-вимога складала в загальній сумі = 15 699,28 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду.

Із урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц , від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц , 3 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21, 09 листопада 2023 року у справі № 420/2411/19 приписи частини другої статті 625 ЦК України поширюються на спірні правовідносини.

У постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (№ у ЄДРСР 82997465) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також із тих, які ним не передбачені, але не суперечать йому; в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права й обов`язки можуть виникати з делікту та з рішення суду. Грошове зобов`язання має бути виконаним із дня набрання судовим рішенням законної сили, оскільки з цього часу зобов`язання держави відшкодувати шкоду стало конкретизованим і визначеним. У випадку якщо у рішенні суду визнано грошові зобов`язання держави, визначено їх розмір та ці зобов`язання належно не виконані, підлягають застосуванню вимоги частини другої статті 625 ЦК України.

У справі № 646/14523/15-ц спірні правовідносини подібно до справи № 686/7081/21 стосувалися стягнення з ДКС України шляхом безспірного списання, зокрема, 3 % річних від простроченої суми й інфляційних утрат через прострочення виконання основного зобов`язання, визначеного у рішенні суду про стягнення з ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача відшкодування моральної шкоди. Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновками апеляційного суду про наявність підстав, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, для стягнення з ДКС України на користь позивача інфляційних втрат і 3 % річних за період з дня пред`явлення виконавчого документа до виконання до дня фактичного виконання рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 жовтня 2023 року (Справа № 686/7081/21) наголошувала на тому, що у разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону № 4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.

У разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону № 4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Ні Закон № 266/94-ВР, ні Закон № 4901-VI не обмежують дію статті 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежують можливість стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовні лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами.

У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону № 4901-VI). Отже, цей припис не встановлює інший, ніж у частині другій статті 625 ЦК України, розмір процентів річних за прострочення держави-боржника.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI). З огляду на цей припис прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення. Інший підхід до визначення моменту початку прострочення держави у спірних правовідносинах (наприклад, ототожнення такого моменту з датою вчинення делікту чи датою набрання законної сили судовим рішенням про стягнення з держави відшкодування) може зумовлювати недобросовісну поведінку стягувача (зокрема неподання ним впродовж тривалого часу виконавчого документа до органу ДКС України задля отримання можливості додатково стягнути з держави 3 % річних та інфляційні втрати).

Отже, позивач вправі заявити до стягнення з відповідача інфляційні втрати,3% річних за прострочення виконання судового рішення з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI) включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.

Ураховуючи наведені вище висновки щодо застосування норм права, суд приходить до висновку про задоволення позову ,стягнувши з Державного бюджету України на користь позивача за період з 4.06.2024р. до 29.06. 2025р. року включно 2631,32 грн. (8199,26 x 3 % x 391 : 365 : 100) , що становлять 3 % річних від простроченої суми грошового зобов`язання та 13 067,96 грн. інфляційних втрат.

Керуючись ст..16,625 ЦК України, ст..ст. ст. 12, 13, 19, 81, 263-265, 267, 273, 270, 354, 355 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення 3% річних та втрат від інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання задовольнити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 631,32 грн., що становлять 3 % річних та 13 067,96 грн. інфляційних втрат від простроченої суми грошового зобов`язання за період з 04 червня 2024 року до 29 червня 2025 року включно.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_2

відповідач: Державна казначейська служба України: 01601, м.Київ, вул. Бастіонна,6

Суддя Т.В.Остапчук