Провадження № 2/359/145/2025
Справа № 359/4026/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Бокей А.В., Коваль А.О., Ліман А.Г.

за участі перекладача Касьян К.М., Васильчук В.В., Бондарчук М.Я.,

за участі відповідача за первісним позовом ОСОБА_1 та її представника адвоката Зарубіна О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на будинок та автомобілі, земельні ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

02 травня 2023 року представник позивача ОСОБА_2 адвокат Осадча К.О. звернулась до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, яким просила суд : 1) встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2005 року по 11 грудня 2012 року; 2) визнати об`єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача:житловий будинок АДРЕСА_1 ;земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , Головурівська сільська рада Бориспільського району Київської області площею 0,1074 га з кадастровим номером :02:014:0006, земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , Головурівська сільська рада Бориспільського району Київської області з кадастровим номером :02:014:0018; земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , Головурівська сільська рада Бориспільського району Київської області з кадастровим номером :02:014: 0019; транспортний засіб OPEL VECTRA 1.6, державний номерний знак НОМЕР_1 ; транспортний засіб NISSAN Х-TRAIL, 2007 року, державний номерний знак НОМЕР_2 ; транспортний засіб автомобільний пасажирський причеп Munsterland Siesta номер НОМЕР_3 тип ABR 13.3/К, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ; 3) визнати право власності ОСОБА_2 на частину : житлового будинку АДРЕСА_1 , площею 131,7 кв.м.; земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , Головурівська сільська рада Бориспільського району Київської області площею 0,1074 га з кадастровим номером :02:014:0006; земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , Головурівська сільська рада Бориспільського району Київської області з кадастровим номером :02:014:0018; земельну ділянку за адресою АДРЕСА_2 , Головурівська сільська рада Бориспільського району Київської області з кадастровим номером № :02:014: 0019; транспортного засобу OPEL VECTRA 1.6, державний номерний знак НОМЕР_5 ; транспортного засобу NISSAN X-TRAIL 2007 року, державний номерний знак НОМЕР_6 ; транспортного засобу автомобільний пасажирський причеп Munsterland Siesta номер НОМЕР_3 тип ABR 13.3/К, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , а також просив судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_1 ..

Вимоги обґрунтовано тим, що сторони з 2005 року мешкали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрацію шлюб. З 2005 року сторони разом винаймали житло в АДРЕСА_3 , та з 2007 року сторони проживали з батьками ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_4 . 27 січня 2007 року на ім`я відповідача за спільні кошти сторін був придбаний автомобіль OPEL VECTRA 1.6, 1989 року. 29 січня 2007 року відповідач нотаріально оформила довіреність, якою ОСОБА_2 надала право на керування вказаним транспортним засобом. Також, 13 лютого 2009 року на ім`я відповідача було придбано автомобіль NISSAN X-TRAIL 2007 року, державний номерний знак НОМЕР_6 , та ОСОБА_1 було оформлено нотаріальну довіреність на ОСОБА_2 з право керування даним автомобілем. В 2010 році на ім`я відповідача також було придбано автомобільний пасажирський причеп Munsterland Siesta номер 20085 тип ABR 13.3/К, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Представник позивача вказує, що проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки з 2005 року також підтверджується спільними поїздками сторін на відпочинок.

В 2009 році сторони вирішили побудувати приватний одноквартирний будинок для власного проживання та, з цією метою, придбали три земельні ділянки, що знаходились за адресою : АДРЕСА_1 з кадастровими номерами :02:014:0006, :02:014:0018 та : 02:014:0019. Будівництво будинку велося на цих земельних ділянках в період з 2009 року по 2012 рік включно. Власною працею позивача було здійснено всі будівельні роботи по будівництву будинку та господарських будівель.

З 2011 року сторони мешкали разом з батьками відповідачки за адресою: АДРЕСА_5 . В 2012 році ОСОБА_1 завагітніла, у зв`язку з чим сторони 11 грудня 2012 року зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 », та ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_5 .

Після народження дитини сторони переїхали проживати у будинок АДРЕСА_1 . В цьому ж будинку 20 лютого 2013 року позивач зареєстрував своє місце проживання. 07 лютого 2013 року на ім`я відповідачки було видане свідоцтво № НОМЕР_7 про право власності на будинок АДРЕСА_1 .

Представник позивача стверджує, що всі вищевикладені обставини вказують на факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2005 року без реєстрації шлюбу до 11 грудня 2012 року. В цей період сторонами створювалось та набувалось спільне майно. Будівництво будинку велось в період проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Право власності на будинок було оформлене та зареєстроване на ім`я відповідача під час перебування її в шлюбі з позивачем, а тому набуте та створене майно є спільним майном позивача та відповідача.

Ухвалою суду від 21 червня 2023 року позовну заяву позивача ОСОБА_2 залишено без руху та надано строк позивачу для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 27 липня 2023 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для їх реалізації.

05 вересня 2023 року представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_6 подала відзив до суду, за змістом якого ОСОБА_1 просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі. Представник відповідача зазначив, що позивач заявляє вимоги про розподіл майна, яке набуте за особисті кошти ОСОБА_1 та не є спільною власністю сторін. Зважаючи на це, разом з поданням відзиву, відповідач подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання спірного за цим позовом майна її особистою приватною власністю. Крім того звернула увагу суду на те, що надані позивачем копії фото є електронними доказами, однак при поданні їх до суду ОСОБА_2 не вказано про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу. Тому зазначені фото, не можуть бути визнані судом належними доказами по справі. Крім того, відповідач просила відмовити у задоволенні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з неї судових витрат (т. 1 а.с. 103-105).

05 вересня 2023 року представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_6 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на будинок, автомобілі та земельні ділянки, яким просила суд : визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на : житловий будинок, розташований за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 131,7 кв. м., земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , Головурської сільської ради Бориспільського району Київської області площею, 0,1074 га з кадастровим номером :02:014: 0006, земельну ділянку, розташовану за адресою : АДРЕСА_2 , Головурської сільської ради Бориспільського району Київської області площею, 0,0158 га з кадастровим номером :02:014:00018, земельну ділянку, розташовану за адресою : АДРЕСА_2 , Головурської сільської ради Бориспільського району Київської області площею, 0,0237 га з кадастровим номером :02:014: 0019; автомобіль OPEL VECTRA 1.6, державний номерний знак НОМЕР_1 , придбаний на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 20 травня 2006 року; NISSAN X-TRAIL 1998 року, державний номерний знак НОМЕР_6 , придбаний на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13 лютого 2009 року; транспортний засіб автомобільний пасажирський причеп Munsterland Siesta, придбаний на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 2010 року. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог представник зазначила, що 11 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який розірвано 02 травня 2022 року рішенням Солом`янського районного суду міста Києва. У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наразі спільний син сторін проживає з позивачем.

ОСОБА_1 прийняла рішення про будівництво будинку на власній земельній ділянці площею 0,1074 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка була нею придбана у 2009 році, та ще дві земельні ділянки площею 0,0158 га з кадастровим номером :02:014:00018 та площею 0,0237 га з кадастровим номером :02:014:0019 на підставі договору купівлі-продажу, до укладення шлюбу з відповідачем, та є особистою власністю ОСОБА_1 24 квітня 2010 року позивач подала повідомлення про початок виконання будівельних робіт, на які вимагається дозвіл. Вона особисто займалась процесом закупівлі будівельних матеріалів, організацією роботи будівельників на об`єкті, здійснювала замовлення на розробку проектів по електроенергії для приєднання до електромереж населеного пункту с. Кийлів, газопостачання та вчиняла інші необхідні дії. Кошти на будівництво позивач збирала декілька років з власної заробітної плати, оскільки мала гарний заробітое. Ці кошти є її особистими заощадженнями, до яких відповідач не має жодного відношення. По завершенню будівництва приватного будинку з надвірними будівлями на підтверджен-ня завершення будівництва, ОСОБА_1 було отримано у БТІ технічний паспорт, який виготовлено 28 вересня 2012 року.

07 грудня 2012 року виконавчим комітетом Головурівської сільської ради Бориспільсь-кого району Київської області було прийняте рішення за № 2-05-214 про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , побудований в 2012 році, на ім`я ОСОБА_7 .. Тобто, рішенням виконавчого комітету Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області, було визнано факт того, що житловий будинок станом на 07 грудня 2012 року добудований та будівництво об`єкту було завершене, зафіксовано введення домоволодіння в експлуатацію.

На момент укладення шлюбу (11 грудня 2012 року) позивача з відповідачем, будівництво будинку за адресою: АДРЕСА_1 , вже було завершено і ОСОБА_1 очікувала на видачу свідоцтва про право власності, яке затягувалось через необхідність отримання паспорта на нове прізвище позивача та новорічні свята. Свідоцтво про право власності, індексний номер 353750, на будинок видане 07 лютого 2013року на ім`я ОСОБА_1 ..

Представник стверджує, що будинок, розташований за адресою : АДРЕСА_1 , не може бути об`єктом спільної сумісної власності позивача та відповідача, оскільки :

- будинок збудований з самого фундаменту на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_1 на праві приватної власності і придбаній нею за власні особисті кошти та збереження батьків позивача. Також ОСОБА_1 було укладено низку договорів та актів, прийому передачі об`єкта будівництва, компенсації вартості різних будівельних послуг, тощо. Всі вони укладались нею в період з 2010 по 2012 роки, тобто у період коли сторони хоч і зустрічались, однак не мали відносин, притаманних чоловіку та дружині;

- вартість будівельних роботи, будівельні матеріали сплачена повністю, будинок добудований і в БТІ зафіксований факт завершення будівництва станом на 28 вересня 2012 року, тобто за три місяці до укладення шлюбу між сторонами;

- в період будівництва будинку позивач не проживала однією сім`єю з відповідачем, не мала спільного з ним бюджету та не вела спільного господарства;

- спірний будинок був збудований за особисті кошти позивача;

- відповідач не брав участі у будівництві спірного будинку, не вкладався в цей процес фінансово.

Факт отримання ОСОБА_1 07 лютого 2013 року свідоцтва на право власності на вже готовий будинок, який введено в експлуатацію до дати укладення шлюбу з ОСОБА_2 , не дає підстав відповідачу вважати зазначений будинок спільним майном подружжя.

Щодо визнання приватною власністю автомобілів представник зазначила, що ОСОБА_1 було придбано для власного користування наступні автомобілі : автомобіль OPEL VECTRA 1.6, державний номерний знак НОМЕР_1 , придбаний на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 20 травня 2006 року; NISSAN X-TRAIL 1998 року, державний номерний знак НОМЕР_6 , придбаний на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 13 лютого 2009 року; причеп житловий Munsterland Siesta, придбаний на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 2010 року.

Зазначені транспортні засоби придбані за особисті кошти ОСОБА_1 , на момент купівлі яких позивач та відповідач не мали відносин, притаманних чоловіку та дружині, не мали спільного бюджету та не вели спільний побут. Дані автомобілі є особистою приват-ною власністю позивача, а тому вимоги ОСОБА_2 щодо поділу вказаних транспорт-них засобів, які були куплені за особисті кошти позивача, є безпідставними (т. 2 а.с. 1-6).

Ухвалою суду від 08 листопада 2023 року зустрічну позовну заяву відповідача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на будинок та автомобілі, земельні ділянки об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна.

01 грудня 2023 року до суду від представника ОСОБА_2 адвоката Осадчої К.О. надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, якою представник просила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки твердження позивача за зустрічним позовом щодо будівництва домоволодіння та придбання земельних ділянок виключно за її особисті кошти, за відсутності спільного проживання з відповідачем як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, не відповідають дійсності.

В обгрунтування наведеного зазначила, що спірні земельні ділянки придбані за спільні кошти сторін та в період їх спільного проживання як подружжя, хоч і без реєстрації шлюбу. Перебування у позивача документів, пов`язаних з будівництвом будинку, свідчить про те, що ОСОБА_1 готувалась до цього, завчасно винесла з будинку всі документи, які знаходились у ОСОБА_2 .. Проживаючи разом та набуваючи спірне майно за спільні кошти, ОСОБА_1 скористалась почуттями чоловіка та оформлення майна здійснювала виключно на своє ім`я, що наразі значно ускладнює доказову базу.

Позивач за зустрічним позовом надала докази придбання деяких матеріалів, але той факт, що вона не надає доказів на будівництво фундаменту та купівлю необхідних для цього матеріалів (арматура на фундамент, ФБС, опалубка), а також взагалі не надає доказів на проведення робіт по будівництву, свідчить про те, що всі ці роботи здійснював ОСОБА_2 .. На той час він неофіційно працював в ТОВ «НВУ ТОР». Саме з цією компанією ОСОБА_2 домовлявся про поставки будівельних матеріалів. Щодо спільного придбання земельних ділянок також є свідок, який безпосередньо був при підписанні договору та знав особисто продавця і займався документами для підготовки договору купівлі-продажу, який зможе у суді підтвердити ані обставини.

Також представник ОСОБА_2 зазначила, що видаткові накладні не є доказом оплати коштів саме позивачем за зустрічним позовом. Щодо доказів офіційного доходу, то відповідач працював та працює не офіційно, отримував та отримує грошові кошти, які вкладав на придбання спірного майна. Після реєстрації шлюбу, ОСОБА_2 півтори роки перебував зі спільною дитиною в декреті, оскільки сторони спільно прийняли таке рішення. Доказами спільного проживання сторін як родини до реєстрації шлюбу є також фото наявні у справі. Твердження ОСОБА_1 щодо незаконного проживання ОСОБА_2 в спірному будинку його представник вважає безпідставними, оскільки його місце проживання зареєстроване за цією адресою та він не має іншого житла.

З огляду на викладене, представник позивача за первісним позовом адвокат Осадча К.О. просила в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовити, а первісний позов ОСОБА_2 задовольнити (т. 2 а.с. 191-193).

20 лютого 2024 року до суду від представника відповідача за первісним позовом адвоката Напрієнко М.В. надійшов відзив у новій редакції на позовну заяву ОСОБА_2 , оскільки у попередньому відзиві викладена не вся інформація, що стосується розгляду справи (т.3 а.с. 1-12).

Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року клопотання представника позивача задоволено та витребувано докази у даній цивільні справі.

Ухвалою суду від 20 лютого 2024 року клопотання представника позивача адвоката Осадчої К.О. та представника відповідача адвоката Левченко М.М. про виклик свідків задоволено частково.

Ухвалами суду від 23 квітня 2024 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Осадчої К.О. про виклик свідків та закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 19 листопада 2024 року клопотання представника відповідача адвоката Напрієнко М.В. задоволено та залучено до участі у справі перекладача зі знанням російської мови.

09 вересня 2025 року від представника позивача адвоката Осадчої К.О. до суду надійшла заява про відмову від допиту раніше заявлених та вирішених ухвалою суду свідків, у зв`язку чим рішення по справі просила ухвалити на підставі наявних доказів та матеріалах справи.

В судовому засіданні від 09 вересня 2025 року представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_8 також відмовилась від раніше заявлених та вирішених ухвалою суду свідків та просила вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відмова представників позивача та відповідача від допиту свідків прийнята судом в засіданні від 09 вересня 2025 року.

В судове засідання ОСОБА_2 та його представник не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи представник позивача за первісним позовом ОСОБА_9 подала заяву, якою розгляд справи просила проводити у її та ОСОБА_2 відсутність, первісні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 просила відмовити.

В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_10 просили суд відмовити у задоволенні первісного позову, а зустрічні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Допитаний під час розгляду справи в якості свідка позивач за первісним позовом ОСОБА_2 повідомив суду, що він познайомився з ОСОБА_11 в 2004 році, на той час він працював найманим пілотним інструктором. ОСОБА_11 приїхала на тренування з іншими людьми. Під час виїзду до Криму, ОСОБА_11 зламала ногу. ОСОБА_2 носив її на руках на обіди, допомагав ОСОБА_11 всіляко. Після того, як ОСОБА_7 повернулась до Києва, він провідував її та в той час вони стали зацікавлені один одним. В період 2004 -2005 років ОСОБА_2 проживав у м. Бровари Київської області і ОСОБА_7 приїздила до нього в гості, а у вихідні проживала у нього. Через деякий час вони вирішили жити разом та переїхали до м. Київ. В 2006 році вони домовились, що будуть жити разом та, з цією метою, винайняли квартиру в м. Києві. Так сторони прожили разом приблизно рік, а потім ОСОБА_7 попросила ОСОБА_2 переїхати разом та проживати у її батьків, оскільки так їй було легше добиратись до місця роботи, вести побут. Під час спільного проживання на квартирі, ОСОБА_2 спільно з ОСОБА_7 придбали автомобіль «Оpel». До цього часу у ОСОБА_11 був автомобіль «Таврія». ОСОБА_2 навчав її їздити і згодом ОСОБА_7 здала іспит з водіння та отримала водійське посвідчення.

В 2008 році ОСОБА_2 дізнався про вагітність ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вони подали заяву у РАЦС для реєстрації шлюбу. Через декілька неділь ОСОБА_2 дізнався, що дитина є нежиттєздатною, а тому, по медичним показникам, було абортування і вони втратили дитину. Після цього батьки ОСОБА_7 не дозволили їм розписатись, оскільки її батько мав отримати ордер на квартиру. Через це заяву з РАЦС сторони забрали.

Протягом цього часу ОСОБА_2 та ОСОБА_7 працювали, заробляли та відкладали спільні грошові кошти, приглядали, з метою придбання, по сайтам та знайомим автомобіль. В лютому 2009 року було придбано автомобіль «Nissan». Після цього, через те що ОСОБА_2 працював в будівельній компанії і їм буде вигідніше будуватись, вони з ОСОБА_7 почали проглядати оголошення та шукати, з метою придбання, земельні ділянки. Вони часто разом їздили до с. Кийлів Бориспільського району Київської області по гриби та на риболовлю, а тому зупинили свій вибір на цьому селі, підібрали ділянку, але на той час вона була дуже дорогою. Через знайомого, який показав цю земельну ділянку, велись перемовини щодо її вартості та купівлі. Ціну було знижено та за цей перемовин вони назбирали більше грошових коштів та придбали цю земельну ділянку. Вона складалась з трьох частин. Одна з цільовим призначенням під житлову забудову та дві з цільовим призначенням для господарської діяльності.

Після придбання вказаних земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_7 придбали металевий сарай, куди звозили будівельні матеріали, через знайомих ОСОБА_2 зробили перевірку наявного фундаменту, почали працювати над проектом, який особисто розробив ОСОБА_2 , а ОСОБА_7 займалась документальним супроводом. ОСОБА_11 була ближча паперова робота. Такий розподіл обов`язків по будівництву був досягнутий за їх спільної домовленості. За зиму 2009 року був розроблений проект, його розробляла фірма «МВЦТОР», де працював ОСОБА_2 .. Після отримання будівельного паспорту, він запросив знайомого ОСОБА_12 , для того щоб останній допоміг у підсобних роботах. Протягом 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_12 разом будували спірний будинок. В грудні 2010 року вони закінчили зводити дах та накрили його плівкою, оскільки до холодів не встигали завершити всі роботи по його облаштуванню. В 2011 році фірма «МВЦТОР» розпалась, ОСОБА_2 залишився без роботи.

Щоб не платити стороннім людям грошові кошти, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 вирішили, що внутрішніми та зовнішніми роботами по будинку буде займатись ОСОБА_2 .. В 2012 році, коли він дізнався, що ОСОБА_7 вагітна, будинок ще не був закінчений та введений в експлуатацію. Вона поспішила до народження дитини ввести будинок в експлуатацію. Коли ОСОБА_2 запитав її, чому все майно (будинок, автомобілі, земельні ділянки) оформлені на її ім`я, ОСОБА_7 відповіла, що це дорого робити на двох і він повинен їй довіряти, бо вони одна сім`я. На той час вони спільно прожили разом вже п`ять років. Через вагітність сторони подали до РАЦС заяву та зареєстрували шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син.

Після народження сина ОСОБА_11 сильно змінилась по відношенню до ОСОБА_2 та у ставленні щодо будинку. Вона весь час вмовляла його продати будинок, але він відмовлявся у зв`язку з тим, що він будував будинок своїми руками для життя, для сім`ї, а не для продажу. В 2021 році ОСОБА_2 дізнався про те, що ОСОБА_1 хоче з ним розлучитись та планує продати спірний будинок. Шлюб між ними розірвано, що стало підставою для звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом для встановлення факту спільного проживання як чоловіка та дружини до реєстрації шлюбу та поділу спільного майна.

Допитана в якості свідка відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 повідомила суду, що вона познайомились з позивачем в травні 2004 року. Потім час від часу зустрічались на навчаннях, пов`язаних з польотами на пароплані. У вересні 2004 року ОСОБА_1 поїхала до Криму разом зі своїми друзями, де травмувала ногу. У неї з ОСОБА_2 були дружні стосунки, які іноді включали інтимну близькість, почуттів до нього вона не мала. ОСОБА_1 зазначила, що однією сім`єю разом з ОСОБА_2 не проживала, вона була вже раз в шлюбі і більше не хотіла заміж. Після травми ноги вона повернулась до м. Київ зі своїм другом ОСОБА_13 . Його батьки відвезли їх від м. Феодосія до м. Сімферополь на автомобілі, а потім вони з ОСОБА_13 поїхали потягом. По приїзду до м. Києва друг Влад відвіз ОСОБА_1 додому, а потім вона почала ходити по лікарям, лікуватись та відновлюватись. Одужавши ОСОБА_1 повернулась до роботи. У той період у неї були стосунки з ОСОБА_2 , часом інтимні, часом нічого особливого. Також в цей період у неї був інший хлопець, десь в 2008 році.

ОСОБА_1 визнала, що їздила разом з ОСОБА_2 відпочивати до Єгипту, вартість путівки вона оплатила з власних коштів по безготівковому розрахунку в банку. У ОСОБА_2 на той час не було доходів, тому він не міг її придбати, путівка коштувала 1500 доларів США. Щодо фінансового стану і походження коштів на придбання майна, то все майно яке було придбане та про яке йдеться у позові, набуте ОСОБА_1 за власні грошові кошти, отримані з заробітної плати та власних заощаджень, а також невеликої фінансової допомоги зі сторони її батьків.

Свідку нічого не відомо про наявність джерел доходів у ОСОБА_2 , достатніх для придбання нерухомості чи автомобілів, а тим більше для фінансування будівництва домоволодіння. Як і невідомо про його заощадження чи доходи, які він вкладав в набуття спірного майна.

ОСОБА_1 наголосила, що у них з ОСОБА_2 ніколи не було спільних заощаджень чи домовленостей до шлюбу про спільне накопичення грошових коштів. Він ніколи не передавав їй будь які грошові кошти для придбання майна. Той факт, що все майно було зареєстровано на її ім`я стверджує, що воно купувалось нею особисто виключно для її користування. ОСОБА_2 не мав підстав претендувати на нього, оскільки ніяких фінансових внесків він не робив. Щодо придбання земельних ділянок для будівництва, то вони придбані ОСОБА_1 в 2008 році, за її особисті грошові кошти. ОСОБА_2 не брав ніякої участі у фінансуванні цього придбання. Будівництво вона почала після отримання всіх дозволів, як це передбачає законодавство. В цей час була боротьба з незаконною забудовою, тобто багато випадків коли будували будинки без дозволів, підключали їх до електропостачання, газопостачання, а вони юридично були недобудовані. В цей час були штрафи за початок будівництва без дозволів. Спочатку ОСОБА_1 зробила проект. ОСОБА_2 порекомендував звернутися до його знайомого, який працював у будівельній компанії ТОВ «ТОР», де їй розробили проект за 500 доларів США. Потім, в 2010 році, вона подала всі папери на погодження, спочатку отримала дозвіл від сільради на будівництво, а потім проект був погоджений з МНС, санстанцією та архітектурою. Згодом, у квітні, ОСОБА_1 зареєструвала повідомлення про початок будівельних робіт і почалось будівництво. Все будівництво велось за її особисті грошові кошти. В цей час ОСОБА_2 запропонував їй послуги тимчасового нагляду за будівництвом, оскільки за його словами, мав досвід також робіт і може їй допомогти з контролем над будівництвом і виконанням деяких робіт. Цю допомогу ОСОБА_2 надавав їй як найманий працівник, за що ОСОБА_1 йому сплачувала готівкою гроші кошти. Також у них існувала попередня домовленість, що за допомогу у роботах по будівництву, вона віддасть ОСОБА_2 за надані послуги у власність автомобіль «Opel».

На переконання ОСОБА_1 факт виконання робіт по будівництву домоволодіння не дає підстав для виникнення у ОСОБА_2 права власності чи співвласності на це майно. Взагалі відсутні будь-які підстави вважати ОСОБА_2 співвласником спірного майна. Дійсно, ОСОБА_2 в такий спосіб допомагав їй з будівництвом, він багато часу проводив на земельній ділянці, часом проживав там у будинку на колесах, контролював хід виконання робіт. До осені 2012 року будинок був повністю збудований. У вересні 2012 року ОСОБА_1 подала документи та отримала в БТІ технічний паспорт, в листопаді 2012 року вона отримала декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Таким чином. будинок фактично був збудований і введений в експлуатацію до укладення шлюбу. Те що, ОСОБА_1 отримала свідоцтво на право власності, вже після укладення шлюбу, це такий збіг обставин, бо у кінці листопада - грудні 2012 року змінювалась організація, яка повинна була видавати свідоцтва про право власності та настали новорічні свята. В рішенні сільради вказано, що свідоцтво повинно було видавати БТІ, однак в цей період йшла реформа, і свідоцтво про право власності видала їй вже інша організація. БТІ вже не приймало документи та інша організація ще не приймала документи. Вона подала їх тільки на початку 2013 року, у зв`язку з чим отримала свідоцтво на право власності на будинок вже після реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 .. Крім того, через одружання та зміну прізвища, їй потрібно було отримати новий паспорт та вже після цього подати документи на реєстрацію права власності. Через це і утворилась технічна затримка у реєстрації права власності за ОСОБА_1 наприкінці 2012 року.

Щодо автомобілів та доручень виданих на ім`я ОСОБА_2 з правом керування ними, ОСОБА_1 зазначила, що всі автомобілі придбані нею виключно за її особисті грошові кошти. Доручення на ім`я ОСОБА_2 видавались у зв`язку з тим, що вони разом займались пароплавним спортом і так було необхідно, щоб інша людина на землі могла пересуватись на автомобілі, поки вона у небі, щоб по приземленню ОСОБА_1 , підібрати її та не тягнути на собі все важке обладнання до бази.

У цих дорученнях була прописана стандартна фраза, яку використовують нотаріуси якщо машину наприклад, зупинить поліція або забере її на штраф майданчик, щоб якась інша людина, крім власника, могла щось робити або представляти її інтереси. Всі надані ОСОБА_2 довіреності на автомобілі були лише з правом керування ними та без надання прав на їх відчуження. Це такі побутові довіреності були, тому що раніше не могли людині просто дати технічний паспорт, щоб вона їздила на автомобілі.

ОСОБА_1 підтвердила факт вагітності у 2008 році, однак вона не пам`ятає, щоб подавала з ОСОБА_2 заяву до РАЦСу для реєстрації шлюбу. На її переконання такого не було. Також в неї були відносини з іншим чоловіком, після переривання вагітності. Це була тяжка для ОСОБА_1 подія, вона дуже погано себе почувала, бо це потрібно було проходити різні обстеження, і за одним останнім дозволом вона їздила на Оболонь, саме цей дозвіл на переривання вагітності підписав майже зам. Міністра охорони. Це була дуже тяжка процедура. ОСОБА_1 почувалась після цього дуже самотньо. Після аборту вона познайомилась з чоловіком і у них почались романтичні стосунки. Він приїжджав до м. Києва час від часу, бо він на той момент проживав не в м. Києві, а в м. Кам`янець Подільському, і них були такі романтичні стосунки.

Твердження позивача про те, що вони весь час з 2005 року проживали як сім`я є такими, що не відповідають дійсності та всі вони спрямовані на заволодіння її особистою власністю після розірвання шлюбу. Обізнаність ОСОБА_2 щодо якихось обставин, ґрунтується, на тому, що : 1) вони проживали разом у шлюбі 8 років, 2) ОСОБА_1 не робила з цього таємницю, а тому він знав деяку інформацію щодо набуття нею майна, і це нормально. Щодо документів, то у неї в будинку залишилась технічна документація на підключення газопостачання і там були копії договорів купівлі-продажу земельної ділянки, акти на право власності і її особисті документи. Також позивач отримав якусь інформацію на підставі адвокатських запитів.

На думку ОСОБА_14 всі претензії щодо майна виникли у ОСОБА_2 після того, як вона подала позовну заяву про розлучення. Він почав вимагати, щоб ОСОБА_1 переписала на нього та на дитину свій будинок. ОСОБА_2 сказав, що він піде до суду захищати свої права та буде свідчити проти неї в суді, а саме що всі грошові кошти вона вкрала, намагався шантажувати її, а також вкрав у неї автомобіль «Nissan». Так, ОСОБА_1 позичала йому цей автомобіль, щоб ОСОБА_2 міг доїхати після лікарні до с. Кийлів, однак на її вимогу, автомобіль не повернув. В усній бесіді сказав ОСОБА_1 , що автомобілем заплатить за послуги адвоката.

Також ОСОБА_1 наголосила, що не мала з ОСОБА_2 з 2005 року і до реєстрації шлюбу стосунків, притаманних подружжю, не проживала з ним разом, не вела спільного господарства, вони не накопичували спільні грошові кошти. Так, вона мала з ОСОБА_2 дружні стосунки, пов`язані зі спільними вподобаннями у спорті та хобі, мала з ним періодичні зустрічі інтимного характеру. ОСОБА_1 проживала багато років з батьками, мала можливість не витрачати зароблені грошові кошти та все заощаджувала, вкладала у майно. ОСОБА_2 не проживав з нею ні у квартирі її батьків, ні деінде. ОСОБА_2 не мав джерел доходу, власних заощаджень, а тому не міг вкладатись у набуття або створення майна. Близько 15 разів він дійсно ночував у її батьків з метою інтимних зустрічей з ОСОБА_1 .. Проте наведене, на переконання ОСОБА_1 , не свідчить про їх проживання як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, та й взагалі, після першого невдалого шлюбу вона не мала наміру створювати сім`ю. В свою чергу, шлюб з ОСОБА_2 у грудня 2012 року вона зареєструвала виключно через вагітність та його вмовляння зробити це в інтересах сина.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи з наявними в ній доказами, виконавши всі вимоги цивільного процесу-ального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши її у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов наступного висновку.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановле-ному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За правилами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року за № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і тому подібне.

Згідно положень ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно ст. 74 СК України (у редакції Закону України від 22 грудня 2006 року № 524-V) якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 11 грудня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_15 зареєстрували шлюб, внаслідок чого подружжю було присвоєно спільне прізвище - ОСОБА_4 . Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого повторно 26 листопада 2021 року Голосіївським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (т.1 а.с.32).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_5 . Наведене підтверджується свідоцтвом про народження повторно виданим 26 листопада 2021 року Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Централь-ного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) (т.1 а.с.45).

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 травня 2022 року шлюб між сторонами розірвано. Судове рішення набрало законної сили 02 червня 2022 року (т. 1 а.с. 46-47).

Вказані обставини визнаються і не заперечуються сторонами.

Згідно ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Також судом встановлено, що 27 січня 2007 року ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) зареєстровано право власності на автомобіль «Opel Vectra», державний номерний знак НОМЕР_1 . Наведене підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 (т.1 а.с. 19).

13 лютого 2009 року ОСОБА_7 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) зареєстровано право власності на автомобіль «NISSAN X-Trail», державний номерний знак НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_9 (т. 1 а.с. 19).

З інформації, наведеної у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10 вбачається, що 21 жовтня 2010 року ОСОБА_7 на підставі біржевої угоди від 12 березня 2009 року набула у власність причіп Munsterland 400F, державний номерний знак НОМЕР_11 (т. 2 а.с. 124).

17 липня 2009 року ОСОБА_7 придбала земельну ділянку з кадастровим номером :02:014:0006, площею 0,1074 гектарів з цільовим призначенням для будівниц-тва та обслуговування жилого будинку, яка розташована в селі Кийлів Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 17 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1772 та копією Витягу з Державного реєстру правочинів за № 7515195 (т.2 а.с.18-20).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 294242074 від 11 січня 2022 року власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:014:0006 є ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 56-57).

На підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1780, ОСОБА_7 також придбала земельну ділянку площею 0,0158 га з кадастровим номером :02:014:0018, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в селі Кийлів Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області (т. 2 а.с. 24-25).

Крім цього, в той самий день, тобто 17 липня 2009 року, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Науменко Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1776, ОСОБА_7 придбала земельну ділянку площею 0,0237 га з кадастровим номером :02: 014:0019, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в селі Кийлів Головурівської сільської ради Бориспільського району Київсь-кої області (т. 2 а.с. 28-29).

07 лютого 2013 року на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 156 т. 2).

Наведене додатково підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 353950 від 07 лютого 2013 року (а.с. 157 т.2).

При застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактично шлюбних відносинах, необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склались відносини, що притаманні подружжю (пункт 20 постанови за № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Таким чином, для визнання майна спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі (далі - фактичне подружжя) за статтею 74 СК достатньо довести факт проживання сторін однією сім`єю без шлюбу та факт придбання спірного майна у цей період.

У разі встановлення цих фактів майно буде вважатись таким, що є об`єктом спільної сумісної власності фактичного подружжя та підлягає поділу між ними за правилами поділу майна осіб, що перебувають у зареєстрованому шлюбі (глава 8 СК).

При цьому презумпція набуття фактичним подружжям майна у спільну сумісну власність застосовується і у випадку, якщо один з фактичного подружжя не мав з поважних причин самостійного заробітку (стаття 60 СК). Але презумпція статусу спільного майна не позбавляє одного з фактичного подружжя (як і тих, хто перебуває у зареєстрованому шлюбі) доводити факт придбання спірного майна за рахунок інших джерел та віднесення його до особистої власності за правилами статті 57 СК.

Таким чином із системного аналізу указаних норм слідує, що ст. 74 СК України поширює-ться на правовідносини між чоловіком та жінкою, які перебувають у фактичних шлюбних відносинах і не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, і для визнання майна, прид-баного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних право-відносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, не заперечується сторонами і не спростовується доказами, наявними у справі, що в період з 01 січня 2005 року по 10 грудня 2012 року включно ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не перебували в іншому зареєстрованому шлюбі. Наведене, в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає додатковому доказуванню.

ОСОБА_2 стверджує, що в період з 01 січня 2005 року по 10 грудня 2012 року проживав з ОСОБА_7 як сім`я без реєстрації шлюбу. В обгрунтування наведеного зазначив, що : 1) сторони спільно проживали з 2005 року за адресою : АДРЕСА_3 та з 2007 року проживали за адресою : АДРЕСА_4 ; 2) в 2008 році ОСОБА_7 була вагітна від нього, однак через медичні показання відбулось переривання вагітності; 3) через вагітність сторонами спільно до РАЦСу було подано заяву про реєстрацію шлюбу, яку вони згодом відкликали; 4) наприкінці листопада 2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 разом їздили на відпочинок до Єгипту.

Будучи допитаною як свідок, ОСОБА_1 в судовому засідання підтвердила : 1) факт знайомства з ОСОБА_2 навесні 2004 року та той факт, що у них були дружні стосунки, які іноді включали інтимну близькість; 2) вона була вагітною у 2008 році, однак через медичні показники відбулось медичне переривання вагітності; 3) сторони підтриму-вали дружні стосунки, періодично мали зустрічі інтимного характеру, мали спільні захоплення спортом та разом ним займались; 4) ОСОБА_1 купувала за власні грошові кошти путівку до Єгипту і їздила в листопаді 2009 року разом з ОСОБА_2 на відпочинок; 5) ОСОБА_2 , як найманий працівник, за грошову винагороду допомагав їй у будівництві будинку, розташованого в с. Кийлів Бориспільського району Київської області.

Разом з тим, ОСОБА_1 заперечила факт спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 в будь який період часу протягом 2005 -2012 років та подачу спільної заяви до РАЦСу в 2008 році з метою реєстрації шлюбу. Повідомила суду, що після переривання вагітності, мала стосунки з 2008 року з іншим чоловіком, який приїздив до неї час від часу в м. Київ, оскільки в той період він працював та проживав в м. Кам`янець Подільському, та у них були романтичні стосунки з інтимними зустрічами.

На підтвердження наведеного ОСОБА_1 подала до суду заяву ОСОБА_16 , яку 15 лютого 2024 року посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васютенко А.М. та зареєстровано в реєстрі за № 87 (а.с. 25-26 т. 3).

За змістом даної заяви ОСОБА_16 , будучи повідомленим про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 384 КК України за завідомо неправдиві показання як свідка, підтвердив факт знайомства з ОСОБА_7 влітку 2008 року, наявності у них близьких, довірливих стосунків та інтимних зустрічей в період часу з 2008 по 2012 роки за адресою : АДРЕСА_6 , квартира ліворуч, де ОСОБА_11 проживала разом з батьками та братом. Зазначив, що в жовтні 2012 року ОСОБА_11 повідомила йому, що вагітна і батько дитини не він. Наприкінці 2012 року ОСОБА_16 дізнався, що ОСОБА_7 вийшла заміж за незнайомого йому ОСОБА_17 . Через це стосунки між ОСОБА_11 та ОСОБА_16 припинились.

Крім того, згідно Акту № 2911 від 29 листопада 2021 року, наданого ТОВ «Кадетський гай» ОСОБА_2 не проживав за адресою : АДРЕСА_5 (а.с. 29 т. 3).

Відповідно Акту, складеного адвокатом Напрієнко М.В. та засвідченого підписами сусідів ( ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 ), в період часу з 2007 по 2012 роки ОСОБА_2 та ОСОБА_16 не проживали, але періодично з`являлись, за адресою : АДРЕСА_4 . Сусіди також підтвердили, що за вказаною адресою проживали : ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_7 (а.с. 30 т. 3).

Згідно ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наявні в матеріалах справи фотокопії світлин, які приєднані ОСОБА_2 до позову, на переконання суду, не можуть свідчить про факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 2005 по 2012 рік.

Також факт спільного відпочинку сторін у листопаді 2009 року у Єгипті та наявність виданого ОСОБА_1 нотаріально посвідченого доручення на ім`я ОСОБА_2 з правом керування транспортним засобом, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16 та від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16.

З огляду на вказане, суд звертає увагу на те, що матеріали справи, всупереч вимог ст. 76-81 ЦПК України, не містять жодних доказів на підтвердження тверджень ОСОБА_2 про : спільне проживання однією сім`єю разом з ОСОБА_7 в 2005 році за адресою : АДРЕСА_3 та з 2007 року за адресою : АДРЕСА_4 та того, що сторонами спільно в 2008 році до РАЦСу було подано заяву про реєстрацію шлюбу. Відтак, дані твердження є безпідставними та такими, що не підтверджені належними доказами.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі за № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти : спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки».

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

З огляду на вказане, суд зауважує, що сам по собі факт перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_24 у близьких та дружніх стосунках як чоловіка та жінки з 2005 по 2012 роки, що ними не заперечується, не може свідчити про те, що сторони проживали в зазначений період разом саме як сім`я, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю сторін, оскільки ОСОБА_2 належить надати суду докази ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, тощо.

Однак, всупереч наведеному та вимог ст. 76-81 ЦПК України, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження тверджень ОСОБА_2 про те, що сторони взагалі проживали разом як одна сім`я, що у них з ОСОБА_7 був спільний бюджет, вони спільною працею за накопичені грошові кошти набували майно в інтересах сім`ї для спільного користування (автомобілі та земельні ділянки), несли спільні витрати на його утримання, спільно укладали договори, організовували будівництво спірного будинку, мали спільний побут, вели господарство, мали домовленості щодо прав та обов`язків, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Зважаючи на встановлені вище обставини, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу протягом періоду з 01 січня 2005 року по 11 грудня 2012 року разом з ОСОБА_25 ..

У зв`язку з цим,майно, набуте ОСОБА_24 в період з 2007 по 2010 роки, а саме : 1) земельні ділянки (з кадастровим номером :02:014:0006, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, з кадастровим номером :02:014:0018 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, з кадастровим номером :02:014:0019 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в селі Кийлів Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області) та 2) транспортні засоби (автомобіль Opel Vectra 1,6, 1989 року, номер шасі НОМЕР_12 , державний номерний знак НОМЕР_1 ; автомобіль Nissan X-Trail, 2007 року, номер шасі НОМЕР_13 , державний номерний знак НОМЕР_2 ; автомобільний пасажирський причіп Munsterland Siesta, 1980 року, державний номерний знак НОМЕР_11 ) не можуть вважатись об`єктом спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі.

Відтак, суд приходить переконання, що дане майно, в силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 57 СК України, є особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Щодо вимог ОСОБА_2 про визнання будинку, розташованого в с. Кийлів Бориспіль-ського району Київської області спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, а також вимог ОСОБА_1 про визнання цього майна особистою приватною власністю, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 4, 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України вказує на презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спросту-вання презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ч. 1 ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Вирішуючи спори між подружжям про поділ майна, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, яке існує на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання такого майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

У статтях 60, 70 СК України, статті 368 ЦК України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспорт-ний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована. Якщо ж заява, одного з подружжя, про те, що річ була куплена на її особисті кошти не буде належним чином підтверджена, презумпція права спільної сумісної власності подружжя залишиться непохитною. Таким чином, тягар доказування у справах цієї категорії покладено на того із подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен встановити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (зазначений правовий висновок міститься в постанові Верхов-ного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-612цс15).

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, відповідно ч. 1 ст. 57 СК України, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

З матеріалів справи вбачається і не заперечується сторонами, що в період з 2010 року до осені 2012 року відбувалось будівництво будинку, розташованого на земельній ділянці з кадастровим номером :02:014:0006, яка розташована в селі Кийлів Головурів-ської сільської ради Бориспільського району Київської області.

У зв`язку з цим судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області від 24 лютого 2010 року за № 20 ОСОБА_7 було надано дозвіл на виготовлення будівельного паспорта на будівниц-тво індивідуального житлового будинку та господарських будівель в с. Кийлів Бориспільського району Київської області (а.с. 39-40 т. 2).

19 квітня 2010 року Відділом містобудування та архітектури Бориспільської районної державної адміністрації Київської області ОСОБА_7 було видано будівельний паспорт на будівництво житлового будинку в с. Кийлів Бориспільського району Київської області (а.с. 41-42 т. 2).

28 квітня 2010 року ОСОБА_7 подала до ДАБК у Київській області повідомлення про початок виконання будівних робіт, на які не вимагається дозвіл, щодо будівництва індивідуального житлового будинку в с. Кийлів Бориспільського району Київської області, площею 184,26 кв.м. відповідно проектної документації, розробленої ТОВ «НВЦ «ТОР», на земельній ділянці, право власності на яку підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЯЕ № 099 (а.с. 32 т. 2).

15 травня 2010 року ДЗ «Бориспільська СЕС» МОЗ України Дмитренко Г.В. надало висновок за № 03/01-04-122 на проект будівництва (а.с. 43 т. 2).

21 червня 2010 року головним архітектором Бориспільського району Київської області видано містобудівні умов і обмеження забудови земельної ділянки в с. Кийлів в адміністративних межах Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області щодо індивідуального житлового будинку (а.с. 57-58 т. 2).

28 вересня 2012 року Бюро технічної інвентаризації було виготовлено на ім`я власника ОСОБА_7 технічний паспорт на житловий будинок, розташований за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 68-70 т. 2).

Так, згідно характеристики даного будинку, господарських будівель та споруд в 2012 році побудовані житловий будинок, мансарда житлова, тераса, козирок, ганок, ганок, козирок, гараж, пандус, погріб, огорожа, ворота, хвіртка, колонка питна, 2 каналізаційні ями.

21 листопада 2012 року у ДАБК у Київській області було зареєстровано декларацію ОСОБА_7 про готовність об`єкта до експлуатації, а саме індивідуального житлового будинку з гаражем, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 . В якій, зокрема, зазначено : дата початку будівництва ІІ квартал 2010 року, дата закінчення будівництва ІІІ квартал 2012 року, строк введення в експлуатацію ІV квартал 2012 року (а.с. 33-38 т. 2).

07 грудня 2012 року рішенням Виконавчого комітету Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області за № 2-05-214 вирішено оформити право власності на житловий будинок, розташований за адресою : АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_7 та доручено Бориспіль-ському районному бюро технічної інвентаризації видати свідоцтво про право власності на вказаний будинок (а.с. 158 т. 2).

11 грудня 2012 року зареєстровано шлюб між сторонами.

07 лютого 2013 року на ім`я ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 156 т. 2).

Наведене, на переконання суду, свідчить про зведення будинку з 2010 року та доведення його до стадії готовності для введення в експлуатації станом на 21 листопада 12 року, у зв`язку з чим 07 грудня 2012 року компетентним органом було вирішено оформити право власності на житловий будинок, розташований за адресою : АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_7 .

Відтак, суд приходить висновку, що дане майно фактично створено до 07 грудня 2012 року, тобто до реєстрації шлюбу сторонами (11 грудня 2012 року), а право власності на нього зареєстроване за ОСОБА_1 лише 07 лютого 2013 року, через зміну ОСОБА_7 прізвища на подружнє - ОСОБА_4 та, у зв`язку з цим, необхідністю отримання нею нового паспорта громадянина України, з метою реєстрації права власності на домо-володіння на нове прізвище.

Крім того, з довідок наданих 04 грудня 2017 року Підприємством зі 100% іноземною інвестицією «Ledvance» за № 2405, 2404, 2403, 2402, 2401, 2400, 2399, 2398 вбачається, що ОСОБА_1 в період з жовтня 2008 року по грудень 2017 року була офіційно праце-влаштованою та мала стабільний заробіток (а.с. 136-143 т. 2).

Відповідно ж записів у трудовій книжці серії НОМЕР_14 заведеної 13 серпня 1993 року на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що в період з 22 лютого 2002 року по 31 січня 2017 року він ніде офіційно не працював (а.с. 144-146 т. 2).

В свою чергу, ОСОБА_2 не надано до суду жодних доказів наявності у нього у період з 2005 до 2012 року джерел доходу, розміру отримуваного доходу, наявності власних грошових заощаджень, вкладів у банківських установах, нерухомого майна, належного ОСОБА_2 на праві приватної власності, яке він відчужив та отримані від продажу майна грошові кошти вклав у придбання спірних автомобілів, земельних ділянок чи у будівництво житлового будинку, розташованого за адресою : АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим, суд приходить висновку, що домоволодіння, розташоване за адресою : АДРЕСА_1 , створене до реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 за рахунок особистих грошових коштів ОСОБА_25 , а тому, в силу вимог ст. 57 СК України, є її особистою приватною власністю та поділу між подружжям не підлягає.

Підсумовуючи наведене суд вважає наявними підстави для відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та про його поділ, та вважає за можливе вимоги ОСОБА_1 за зустрічним позовом про визнання права особистої приватної власності на будинок, автомобілі та земельні ділянки задовольнити.

Згідно ч. 1 ст. 133 та ч. 1, п. 1, 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача.

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_2 сплатив судовий збір на загальну суму 13956 грн. 80 коп. Наведене підтверджується квитанціями за № 0.0..1 від 11 січня 2022 року, за № від 25 квітня 2023 року та від 18 липня 2023 року за № (а.с. 81, 82, 98 т. 1).

У зв`язку з відмовою у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 сплачений судовий збір відноситься на його рахунок та не підлягає стягненню з ОСОБА_1 ..

При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплатила судовий збір на загальну суму 13420 грн. 97 коп. Наведене підтверджується квитанціями за № 5172-9914-2791-0429 від 30 серпня 2023 року, за № та № 000681522 від 01 травня 2023 року (а.с. 8-10 т. 2).

У зв`язку з задоволенням вимог ОСОБА_1 за зустрічним позовом, суд вважає за необхідне понесені витрати по сплаті судового збору стягнути з ОСОБА_2 на її користь.

В свою чергу, питання щодо стягнення витрат на правову допомогу не вирішуються даним судовим рішенням, оскільки представник ОСОБА_1 у судовому засіданні зробив заяву, що у разі задоволення вимог за зустрічним позовом, ним буде подано окремо до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягненню цих витрат з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ..

На підставі викладеного та керуючись ст. 10 13, 76-82, 133, 141, 223, 258-259, 263-265, 353, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на будинок, автомобілі та земельні ділянки задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на :

- житловий будинок, загальною площею 131,7 кв.м., що розташований за адресою : АДРЕСА_1 ,;

- земельну ділянку з кадастровим номером :02:014:0006, площею 0,1074 гектарів з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка розташована в селі Кийлів Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- земельну ділянку площею 0,0158 га з кадастровим номером :02:014:0018 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташо-вана в селі Кийлів Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- земельну ділянку площею 0,0237 га з кадастровим номером :02:014:0019 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташо-вана в селі Кийлів Головурівської сільської ради Бориспільського району Київської області;

- автомобіль Opel Vectra 1,6, 1989 року, номер шасі НОМЕР_12 , державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіль Nissan X-Trail, 2007 року, номер шасі НОМЕР_13 , державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- автомобільний пасажирський причіп Munsterland Siesta, 1980 року, державний номерний знак НОМЕР_11 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 13420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень 97 (дев`яносто сім) копійок.

Відомості про первісного позивача : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_15 виданий 12 лютого 1998 року Докучаєвським МВ УМВС України у Донецькій області, код платника податків НОМЕР_16 , зареєстрований за адресою : АДРЕСА_1 .

Відомості про первісного відповідача : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт № НОМЕР_17 виданий 20 серпня 2019 року та дійсний до 20 серпня 2029 року, орган що видав 8034, запис № 867, код платника податків НОМЕР_18 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_5 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 31 жовтня 2025 року.

Суддя Л.В. Яковлєва