К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року місто Київ

справа № 372/671/25

апеляційне провадження № 22-ц/824/12554/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Шкоріної О.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чутченка Сергія Олексійовича на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Потабенко Л.В., про повернення зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс», третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка Життя» про застосування нікчемності правочину, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У лютому 2025 року ТОВ «Цикл Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило:

стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №0600 від 30 липня 2018 року в сумі 113 981, 20 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 75 865,42 грн.; простроченої заборгованості по відсоткам - 5 139,72 грн.; простроченої заборгованості по комісії - 29855,23 грн.; збитки від інфляції - 2 684,35 грн.; 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України - 436,49 грн.

стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 4801 від 11 січня 2018 року в сумі 21 092,83 грн., яка складається з: заборгованості по тілу кредиту - 7820,51 грн.; простроченої заборгованості по відсоткам - 9 564,44 грн.; простроченої заборгованості по комісії - 3 386,17 грн.; збитки від інфляції - 276,71 грн.; 3% річних у відповідності до ст. 625 ЦК України - 44,99 грн.

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Цикл Фінанс», третя особа ПрАТ «Страхова компанія «Уніка Життя» про захист прав споживачів, застосування нікчемності правочину, в якому просив суд:

застосувати нікчемність правочину щодо стягнення щомісячно комісії за обслуговування кредиту в розмірі 1,99% Кредитного договору №4801 від 10.01.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро», який передбачає сплату одноразової комісії за видачу кредиту, у зв`язку з тим, що дана умова порушує вимоги ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» та є платою за дії, що не є послугою;

застосувати нікчемність правочину (із моменту вчинення) щодо стягнення щомісячно комісії за обслуговування кредиту в розмірі 1,99% Кредитного договору №0600 від 30.07.2018 року укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро», який передбачає сплату одноразової комісії за видачу кредиту, у зв`язку з тим, що дана умова порушує вимоги ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» та є платою за дії, що не є послугою;

визнати недійсним пункт 1.5. Кредитного договору №0600 від 30.07.2018, який передбачає обов`язкове страхування та договірне списання коштів у сумі 14 214,88 грн.;

зобов`язати відповідача за зустрічним позовом ПрАТ "СК "УНІКА Життя" повернути позивачу за ОСОБА_1 суму 14 214,88 грн., отриману за договором страхування, укладеним на підставі цієї недійсної умови;

визнати недійсними пункти 1.2. Кредитного договору №0600 від 30.07.2018 у частині встановлення 56% річних за прострочення як такі, що суперечать Цивільному кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», порушують права позичальника - споживача та мають несправедливий характер.

У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 як на підставу звільнення від сплати судового збору послався на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 07 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано десятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків, шляхом сплати у порядку та розмірі, визначеному в ухвалі суду, судовий збір та надання суду доказів такої сплати.

29 квітня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Чутченко С.О. подав до суду заяву про усунення недоліків, в якій звернув увагу суду на те, що ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є споживачем кредитних послуг, зазначивши відповідну судову практику з цього питання.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу, у зв`язку з не усуненням недоліків, зазначених в ухвалі суду від 07 квітня 2025 року.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Чутченко С.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду про повернення зустрічної позовної заяви та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовано тим, що ухвала суду постановлена з порушенням матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції повертаючи зустрічну позовну заяву не врахував аргументи, викладені у зустрічній позовній заяві та заяві про усунення недоліків щодо наявності у позивача законного права на звільнення від сплати судового збору.

Крім того, судом не було враховано сталу практику Верховного Суду, якою підтверджується право споживачів на звільнення від сплати судового збору.

Вказує, що суд помилкового розцінив заяву про усунення недоліків як заперечення на ухвалу про залишення позову без руху. У заяві про усунення недоліків наведено юридичне обгрунтування права на пільгу зі сплати судового збору.

Зауважує, що ухвала суду про повернення зустрічної позовної заяви призвела до істотного обмеження права на доступ до правосуддя, гарантованого ст. 55 Конституції України, ст. 124 Конституції України, ст. 4 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення зустрічної позовної заяви, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повернувши позовну заяву, суд першої інстанції вказав, що недоліки, викладені в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, позивачем не були усунуті, тому зустрічний позов підлягає поверненню.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі -Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У частині першій статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції», заява № 12964/87, § 59).

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2010 року у справі «Дія 97 проти України», заява № 19164/04).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах містяться у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Відповідно до ч. 4 ст. 175 ЦПК України якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону (ч. 4 ст. 177 ЦПК України).

При зверненні до суду з зустрічної позовної заявою представник ОСОБА_1 - адвокат Чутченко О.В. посилався на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з пунктом 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік пільг щодо сплати судового збору. Системний і комплексний аналіз зазначеного Закону і статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, встановленому статтею 5 Закону України «Про судовий збір», не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

Отже, стаття 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору, як і не містить норми про те, що пільги надаються лише за пред`явлення позову. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову, визначив, що ця пільга надається з метою захисту споживачами їх порушених прав.

Порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Вказаний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц (провадження № 14-57цс18).

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, позивач посилався на те, що підставою позову є наявність у договорі умов, зокрема встановлення щомісячної комісії, обов`язкове страхування, реальну приховану річну ставку, неповну інформацію щодо вартості кредиту, штрафи, які суттєво порушують баланс інтересів сторін та права споживача, а також не відповідають вимогам ст.ст. 11, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

У справі, що переглядається при поверненні зустрічної позовної заяви суд вказав, що норми Закону України «Про захист прав споживачів» не регулюють правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі.

Проте із таким висновком погодитися неможливо, оскільки при зверненні до суду ОСОБА_1 просив: застосувати нікчемність правочину щодо стягнення щомісячно комісії за обслуговування кредиту в розмірі 1,99% Кредитного договору №4801 від 10.01.2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро», який передбачає сплату одноразової комісії за видачу кредиту, у зв`язку з тим, що дана умова порушує вимоги ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» та є платою за дії, що не є послугою; застосувати нікчемність правочину (із моменту вчинення) щодо стягнення щомісячно комісії за обслуговування кредиту в розмірі 1,99% Кредитного договору №0600 від 30.07.2018 року укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро», який передбачає сплату одноразової комісії за видачу кредиту, у зв`язку з тим, що дана умова порушує вимоги ст.11 Закону «Про захист прав споживачів» та є платою за дії, що не є послугою; визнати недійсним пункт 1.5. Кредитного договору №0600 від 30.07.2018, який передбачає обов`язкове страхування та договірне списання коштів у сумі 14 214,88 грн.; зобов`язати відповідача за зустрічним позовом ПрАТ "СК "УНІКА Життя" повернути позивачу за ОСОБА_1 суму 14 214,88 грн., отриману за договором страхування, укладеним на підставі цієї недійсної умови; визнати недійсними пункти 1.2. Кредитного договору №0600 від 30.07.2018 у частині встановлення 56% річних за прострочення як такі, що суперечать Цивільному кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», порушують права позичальника - споживача та мають несправедливий характер.

Отже, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом прав споживача.

За таких обставин суд безпідставно поклав на ОСОБА_1 обов`язок зі сплати судового збору і передчасно повернув зустрічну позовну заяву.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час вирішення питання про прийняття його до спільного розгляду з первісним позовом.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чутченка Сергія Олексійовичазадовольнити.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 22 травня 2025 рокускасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: