справа № 758/5974/24 головуючий у суді І інстанції Захарчук С.С.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Захарчук С.С., у м. Києві, повний текст рішення складено 24 червня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив суд визначити, що частка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0883 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :85:441:0001, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, становила 1/2 частку земельної ділянки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_3 . Він є його єдиним спадкоємцем. Його батько та ОСОБА_2 були співвласниками земельної ділянки, наданої їм у спільну приватну власність для обслуговування жилого будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 згідно Державних актів на право приватної власності на землю Серії III - КВ № 150677 та № 150678, виданих Київською міською радою 23.12.1999 року на підставі Рішення Київської міської ради від 07.07.1998 № 65. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.02.2023 № НВ - 023 кадастровий номер земельної ділянки :85:441:0001 частки кожного з них у ній визначені не були, вони володіли та користувалися земельною ділянкою спільно. Відповідно до постанови державного нотаріуса Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. від 19.04.2024 № 834/02-31 йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки площею 0,0883 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії III - КВ № 150677, виданого Київською міською радою 23.12.1999 на підставі Рішення Київської міської ради від 07.07.1998 року № 65, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 85-2-00291, оскільки під час вивчення нотаріусом документів спадкової справи, було встановлено, що не вказана частка майна спадкодавця на земельну ділянку, яка є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , без виділення часток у власності.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 18 червня 2025 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на аналогічні обставини викладені ним в позовній заяві та вказує, що судом першої інстанції не було застосовано закон, який підлягає застосуванню, а саме ч. 2 ст. 370 ЦК України, при цьому суд першої інстанції застосував закон, який не підлягає застосування, а саме ст. 392 ЦК України. На підставі чого судом першої інстанції було помилково винесено висновок про те, що належним способом захисту порушеного права позивача є позов про визнання права власності (права на частку у праві спільної власності на спірне майно) в порядку спадкування».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11 вересня 1973 року.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 27 вересня 2022 року.

За життя ОСОБА_3 на праві спільної приватної власності належала земельна ділянка, площею 0,0883 га за адресою: АДРЕСА_1 . Співвласником зазначеної земельної ділянки є ОСОБА_2 , згідно Державних актів на право приватної власності на землю Серії III - КВ № 150677 та № 150678, виданих Київською міською радою 23.12.1999 на підставі Рішення Київської міської ради від 07.07.1998 № 65.

З зазначених державних актів про право власності на земельну ділянку, вбачається, що вона передана у спільну сумісну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності є неналежним способом захисту прав з огляду на те, що вирішення судом питання про права померлої особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, суперечить законодавству.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Право спадкування тісно пов`язане з правом власності, оскільки спадкування є одним із найпоширеніших способів набуття права власності і відповідно є захистом цього права. Фактично спадкування це правонаступництво, за яким відбувається перехід прав та обов`язків від особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), визначених або самим спадкоємцем за життя (заповіт ), або які стали такими за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Якщо до спадкової маси (спадщини) входить земельна ділянка, яка належала спадкодавцю на праві власності або користування, то відповідно до статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Земельна ділянка може успадковуватися лише тоді, коли у її власника є правовстановлюючий документ, що посвідчує його право власності на таку земельну ділянку. Наприклад, державний акт на право власності на земельну ділянку. За наявності такого документу земельна ділянка входить до спадкової маси.

Якщо майно належить кільком особам на праві спільної власності, то після смерті однієї з них спадщина відкривається тільки на належну цій особі частку.

Відповідно до статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності, у тому числі і на земельну ділянку, спадкується на загальних підставах, тобто може переходити як до спадкоємців за заповітом, так і до спадкоємців за законом. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

За змістом ст. ст. 355 та 368 ЦК України правом спільної сумісної власності є право власності двох або більше осіб (співвласників) на майно без визначення часток кожного з них у праві власності.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Аналогічні положення містить і стаття 370 ЦК України щодо виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності.

За змістом частини першої статті 86 ЗК України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно із ст. 89 ЗК України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам, якщо інше не встановлено законом. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Крім того, згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду.

Презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності діє, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками або законом.

Як свідчать матеріали справи, поділ земельної ділянки з кадастровим номером :85:441:0001або виділ з неї окремих часток за життя ОСОБА_3 не проводився, розмір часток співвласників не визначався.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить, так звана, ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно.

Вирішуючи позовні вимоги суд першої інстанції не врахував, що не дивлячись на не визначення розміру частки кожного з співвласників у праві власності на спільне сумісне майно, після смерті одного із співвласників спільного сумісного майна, така частка визначаються із закріпленого в ст.370 ЦК України принципу рівності часток та відсутності з боку співвласників заперечень щодо цього.

Аналіз наведених правових норм та встановлених обставин справи дає підстави зробити висновок, що невизначеність часток у праві спільної сумісної власності позбавляє позивача можливості оформити свої спадкові права на частку власності у земельній ділянці, що належала померлому ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, не взяв до уваги, що інший співвласник даної земельної ділянки не заперечує проти вимог позивача та належність йому частини ділянки.

Також суд дійшов помилкового висновку, що предметом спору в даній справі є питання про права померлої особи.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, як спадкоємець померлого ОСОБА_3 , звернувся до суду за захистом своїх прав, а не прав померлого. За таких обставин, визначення судом частки у майні, що за життя належала померлому спадкодавцю, ніяким чином не свідчить про вирішення питання про права та обов`язки померлої особи, оскільки на момент вирішення судом справи стосувалося виключно прав спадкоємця.

Отже, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0883 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: :85:441:0001, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, становила 1/2 частку земельної ділянки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 30 жовтня 2025 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.