КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7664/2025
справа №760/3130/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року, постановлене під головуванням судді Усатової І.А., дата складення повного рішення не зазначено, із запереченнями на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного університету інформаційно-комунікаційних технологій, ОСОБА_2 , Міністерства освіти і науки України, треті особи: Державна служба якості освіти України, Державна служба України з питань праці, Національне антикорупційне бюро України, Громадська організація «Стоп корупції», Національне агентство з питань запобігання корупції, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову вказує, що згідно даних наказу від 13 січня 2022 року №4-К, виданого Державним університетом телекомунікацій та підписаним ОСОБА_2 , на підставі власноручно написаної заяви позивача про звільнення, позивача 14 січня 2022 року звільнено з роботи. Вказує, що заява про звільнення написана під примусом, психічним тиском, приниженнями, залякуванням, образами із сторони ОСОБА_2 , застосованих до матері позивача та до нього в 2021 році та січні 2022 року.

Зазначає, що при ознайомленні з наказом 17 січня 2022 року у відділі кадрів університету на бланку оригіналу наказу ним власноруч зроблений напис: "З наказом від 13 січня 2022 року №4-К ректора Державного університету телекомунікацій ОСОБА_2 повністю не згоден на підставі того, що в 2021 році та січні 2022 року ректором ДУТ ОСОБА_2 вчинявся психологічний тиск на мене, висловлювалися погрози, залякування та образи з використанням ненормативної лексики (матерщини) як на мою адресу, так і на адресу моєї мами, 1936 року народження, внаслідок зазначеного вище я, ОСОБА_1 вимушений був 13.01.2022 за вимогою ректора ОСОБА_2 написати заяву про звільнення з ДУТ з 13.01.2022".

Стверджує, що працюючи за запрошенням ОСОБА_2 на підставі наказу про переведення від 11 січня 2021 року № 6-кс на посаді начальника юридичного відділу університету, своєчасно і якісно виконував у повному об`ємі термінову роботу, Рішення вченої ради університету, доручення, накази розпорядження ОСОБА_2 , які не суперечили вимогам законів України, оперативно, якісно здійснював відпрацювання службових документів, проектів договорів (контрактів, угод), наказів ОСОБА_2 за основними напрямами діяльності університету, які не суперечили вимогам законів України, з метою підвищення авторитету університету та правового забезпечення його законних інтересів, якісно виконував додаткові обов`язки, які не суперечили вимогам законів та брав безпосередню участь в роботі приймальної комісії, тендерного комітету університету, розробці проектів договорів, здійснював ефективну роботу щодо запобігання порушення прав і законних інтересів здобувачів вищої освіти та працівників університету, здійснював забезпечення та контроль виконання законів України, постанов Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства освіти і науки України, нормативно-правових актів і документів щодо вирішення правових питань та захисту цивільних прав працівників, здобувачів вищої освіти університету та вирішення правових питань економічної та соціальної діяльності університету, а також за довіреностями від університету здійснював безпосереднє представництво інтересів університету, інтересів ОСОБА_2 в судах та інших органах.

На переконання позивача протиправна поведінка та неправомірні дії ОСОБА_2 у 2021 році та січні 2022 року в університеті спровокували низку негативних обставин, подій, що призвели до порушення цивільних прав працівників та здобувачів освіти університету. Така протиправна поведінка ОСОБА_2 спрямована безперервно на звільнення кваліфікованих працівників університету, які змушені були проти власної волі звільнитися під психологічним тиском ОСОБА_2 ..

Зокрема вказує, що у 2021-2022 роках ОСОБА_2 своєю протиправною поведінкою та психологічним тиском спровокував масові звільнення кваліфікованих працівників університету, зокрема колективу кафедри англійської мови, ученого секретаря, проректорів, директорів інститутів і викладачів.

Вказує, що працюючи начальником юридичного відділу, виявив невиконання університетом законів України, постанов Кабінету Міністрів України та наказів Міністерства освіти і науки України, зокрема незаконне стягнення коштів за проживання з дітей учасників бойових дій, що суперечить постанові Кабінету Міністрів України №975. Після усних звернень про усунення порушень і повернення коштів ОСОБА_2 не вжив жодних заходів, а сам позивач зазнав тиску.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- скасувати наказ про звільнення ОСОБА_1 начальника юридичного відділу Державного університету телекомунікацій від 13 січня 2022 року №4-К виданий Державним університетом телекомунікацій та підписаний ректором Державного університету телекомунікацій ОСОБА_2;

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника юридичного відділу Державного університету телекомунікацій;

- стягнути з Державного університету телекомунікацій на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 128 423,25 гривень за час вимушеного прогулу з 14 січня 2022 року;

- стягнути судові витрати.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року у задоволенні позову відмолено.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що позивачем не доведено, що його звільнення відбувалося з порушенням вимог закону. Суд першої інстанції зробив висновок, що Державним університетом інформаційно-комунікаційних технологій дотримано вимоги трудового законодавства під час звільнення ОСОБА_1 за його власним бажанням.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не розглянуто клопотання позивача, подані до суду першої інстанції, зокрема клопотання щодо розгляду справи із повідомленням / викликом учасників справи.

За час розгляду справи позивач не отримував жодної поштової кореспонденції, окрім супровідного листа та завірену тільки печаткою суду без підпису судді копію рішення суду.

Вказує, що під час його роботи на посаді начальника юридичного відділу Державного університету телекомунікацій, скаржником виявлені можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією порушень в університеті інших порушень Закону України "Про запобігання корупції", про що неодноразово повідомляв ОСОБА_2 ..

Вказує на застосування до позивача мобінгу під час виконання ним трудових обов`язків.

Скаржник зазначив про те, що в нього є статус викривача корупційних або пов`язаних з корупцією порушень, з посиланням на захист трудових прав такого викривача.

Посилається на порушення норм процесуального права, оскільки справу розглянуто не за правилами загального позовного провадження. Зокрема, станом на 29 січня 2025 року з урахуванням вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу становила 513 693,00 гривень.

Зазначає, що не отримував ухвалу про відкриття провадження у справі.

Уважає, що ефективним способом захисту прав позивача буде скасування незаконного, на думку скаржника, рішення суду першої інстанції та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вказує на порушення судом першої інстанції статей 1-3, 10-12, 49, 182 ЦПК України.

Вказує, що не повідомлення позивача про відкриття провадження у справі порушило його права, передбачені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Також скаржник вказує на тривалий час розгляду справи не з вини позивача.

Звертає увагу, що публічний розгляд цієї справи за правилами загального позовного провадження вимагає значний суспільний інтерес для здобувачів освіти, громадських організацій, журналістів, батьків здобувачів освіти, свідків, що були очевидцями обставин та подій цькування, приниження відповідачем ОСОБА_2 та примушування до написання проти волі позивача заяви про звільнення.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- замінити неналежного відповідача Державний університет телекомунікацій на належного відповідача Державний університет інформаційно комунікаційних технологій;

- скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва у цивільній справі №760/3130/22 про відкриття суддею Усатовою І.А. спрощеного провадження;

- рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким повернути цивільну справі №760/3130/22 до Солом`янського районного суду міста Києва для її розгляду за правилами загального позовного провадження.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

30 квітня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив Державного університету інформаційно-комунікаційних технологій на апеляційну скаргу.

Зазначає, що оскільки спір у справі, що переглядається колегією суддів, виник з трудових правовідносин, така може бути розглянута у спрощеному позовному провадженні.

Вказує на необґрунтованість доводів апеляційної скарги щодо необізнаності позивача про відкриття провадження у справі, оскільки після відкриття провадження у справі позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Щодо тверджень про застосування до позивача мобінгу вказує, що такі є необґрунтовані та безпідставні. В матеріалах справи містяться копії різних звернень працівників Державного університету телекомунікацій щодо порушення їх прав, у тому числі із ознаками мобінгу. Зокрема, щодо колективного звернення викладачів кафедри англійської мови до Головного управління праці Київської області. При цьому, зазначені звернення жодним чином не стосуються трудових відносин позивача, а відповідь вказаного органу не містить встановлених фактів мобінгу взагалі.

Предметом цього спору є скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивачем не надано до суду належних допустимих та достовірних доказів встановленого факту застосування роботодавцем до нього мобінгу (цькування), і, тим більше, яке спричинило незаконне звільнення позивача. Позивача звільнено з роботи за власним бажанням без ознак порушення роботодавцем норм трудового законодавства.

Зазначає, що скаржник не довів наявність фактів мобінгу (цькування) його під час роботи у Державному університеті інформаційно-комунікаційних технологій, а також не довів наявність в нього статусу викривача корупційних правопорушень.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

5. Позиція учасників справи.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , представник відповідача адвокат Бівалькевич Б.В., представник ДУІКТ Мартинович А.Б. проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені судом належним чином, позивач 7 жовтня 2025 року подав заяву про розгляд апеляційної скарги за його відсутності.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

З матеріалів справи убачається, що на підставі наказу №6-Кс від 11 січня 2021 року ОСОБА_1 , провідного юрисконсульта юридичного відділу, з 11 січня 2021 року переведено на посаду начальника юридичного відділу на період перебування ОСОБА_3 у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку до фактичного виходу її на роботу (том 1 а.с. 9 зворот, 43).

Відповідно до даних заяви ОСОБА_1 від 12 січня 2022 року останній просив звільнити його з роботи за власним бажанням (том 1 а.с. 107).

Згідно даних наказу №4-К від 13 січня 2022 року "Про звільнення" ОСОБА_1 , начальника юридичного відділу, звільнено із займаної посади 14 січня 2022 року за власним бажанням, згідно статті 38 КЗпП України (том 1 а.с. 9, 44, 108).

У відповідній графі про ознайомлення із наказом ОСОБА_1 зазначено таке: " З наказом від 13 січня 2022 року №4-К ректора Державного університету телекомунікацій ОСОБА_2 повністю не згоден на підставі того, що в 2021 році та січні 2022 року ректором ДУТ ОСОБА_2 вчинявся психологічний тиск на мене, висловлювалися погрози, залякування та образи з використанням ненормативної лексики (матерщини) як на мою адресу так і на адресу моєї мами, 1936 року народження, внаслідок зазначеного вище я, ОСОБА_1 вимушений був 13.01.2022 за вимогою ректора ОСОБА_2 написати заяву про звільнення з ДУТ з 13.01.2022".

Згідно даних довідки №01 від 20 січня 2022 року убачається, що з ОСОБА_1 працював у Державному університеті комунікацій з 16 червня 2020 року по 14 січня 2022 року, дохід за цей період склав 408 578,81 гривень (том 1 а.с. 10, 45).

До позовної заяви на підтвердження доводів, викладених у позовній заяві, позивачем додано: копію заяви ОСОБА_4 про звільнення, копію контракту укладеного між Державним університетом телекомунікацій та ОСОБА_4 (том 1 а.с. 46-49); копію листа Головного управління Держпраці у Київській області №4.2/4-КО-2903-3953 від 11 червня 2021 року "Щодо додержання вимог законодавства про працю", адресованого викладачам кафедри англійської мови Державного університету телекомунікацій (том 1 а.с. 50); копію листа Управління з питань праці Головного управління Держпраці у Київській області №4.2/4-КО-2903-3954 від 11 червня 2021 року, адресованого керівнику Державного університету телекомунікацій (том 1 а.с. 51); копію таблиці із списком осіб, які звільнились із Державного університету за період із березня 2014 року по лютий 2022 року (том 1 а.с. 52-53 зворот); копію листа ОСОБА_5 , адресованого ректору Державного університету телекомунікацій (том 1 а.с. 54).

Установлено також, що 03 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову у цивільній справі №760/3130/22. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 07 квітня 2023 року у задоволенні заяви відмовлено.

Згідно даних зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення за трек №206 убачається, що копію ухвали про відмову у вжитті заходів забезпечення позову ОСОБА_1 отримав 05 травня 2023 року (том 1 а.с. 185).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно статті 38 КЗпП України в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

У справі, що переглядається колегією суддів установлено, що позивача звільнено на підставі його заяви, поданої 12 січня 2022 року ректору Державного університету телекомунікацій.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався на те, що заява про звільнення написана позивачем у зв`язку із вчиненням в 2021 році та січні 2022 року ректором ДУТ ОСОБА_2 психологічного тиску на позивача, висловлювання погроз, залякування та образ.

Разом з цим, усупереч положенням статті 81 ЦПК України жодних доказів на підтвердження цієї обставини позивач не надав.

Встановивши, що позивач, скориставшись своїм правом відповідно до вимог частини 1 статті 38 КЗпП України, шляхом написання заяви про звільнення, виявив бажання розірвати трудовий договір з відповідачем, а обставин написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням під тиском керівника чи створення незадовільних умов праці, позивачем не доведено, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи позивача в тій частині, що протиправна поведінка та неправомірні дії ОСОБА_2 у 2021 році та січні 2022 року в університеті спровокували низку негативних обставин, подій, що призвели до порушення цивільних прав працівників та здобувачів освіти університету, колегією суддів відхиляються, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин матеріали справи не містять.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині застосування до позивача мобінгу під час виконання ним трудових обов`язків, колегія суддів зазначає про таке.

11 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запобігання та протидії мобінгу (цькуванню)» від 16 листопада 2022 року № 2759-IX (далі - Закон № 2759-IX), згідно з яким були внесені зміни до низки нормативно-правових актів, зокрема до КЗпП України, Закону України «Про колективні договори», визначено поняття мобінгу, врегульовано питання щодо захисту прав учасників трудових правовідносин від мобінгу, а також визначено механізми його протидії.

Так, згідно статті 2-2 КЗпП України визначено:

Мобінг (цькування) ? систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.

Формами психологічного та економічного тиску, зокрема, є:

створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери (погрози, висміювання, наклепи, зневажливі зауваження, поведінка загрозливого, залякуючого, принизливого характеру та інші способи виведення працівника із психологічної рівноваги);

безпідставне негативне виокремлення працівника з колективу або його ізоляція (не запрошення на зустрічі і наради, в яких працівник, відповідно до локальних нормативних актів та організаційно-розпорядчих актів має брати участь, перешкоджання виконанню ним своєї трудової функції, недопущення працівника на робоче місце, перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця);

нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту;

нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації;

безпідставне позбавлення працівника частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень);

необґрунтований нерівномірний розподіл роботодавцем навантаження і завдань між працівниками з однаковою кваліфікацією та продуктивністю праці, які виконують рівноцінну роботу.

Вимоги роботодавця щодо належного виконання працівником трудових обов`язків, зміна робочого місця, посади працівника або розміру оплати праці в порядку, встановленому законодавством, колективним або трудовим договором, не вважаються мобінгом (цькуванням).

Вчинення мобінгу (цькування) заборонено.

Особи, які вважають, що вони зазнали мобінгу (цькування), мають право звернутися із скаргою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та/або до суду.

Із змісту позовної заяви убачається, що звертаючись до суду із вказаним позовом не обґрунтовував свої вимоги стосовно застосування до нього мобінгу під час роботи. Твердження позивача про застосування до позивача образливих слів, психологічного тиску є недоведеними та не підтвердженими жодними доказами.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на таке.

Згідно даних листа Головного управління Держпраці у Київській області №4.2/4-КО-2903-3953 від 11 червня 2021 року убачається, що до ГУ Держпраці у Київській області надійшло доручення Державної служби України з питань праці щодо можливого порушення законодавства про працю адміністрацією Державного університету телекомунікацій, в частині мобінгу викладачів кафедри англійської мови, відмови у звільненні працівників, а також звільнення працівників, що перебувають на лікарняному.

Листом від 11 червня 2021 року Головне управління Держпраці у Київській області просило керівника Державного університету телекомунікацій невідкладно вжити заходів щодо можливого порушення чинного законодавства про працю відносно викладачів кафедри англійської мови, та у найкоротші строки надати до Головного управління пояснення та копії підтверджуючих документів, що стосуються змісту звернення. Наголошено, що у разі не отримання ґрунтованої відповіді у Державному університету може бути проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю) на предмет додержання вимог законодавства про працю.

Аналіз наданих позивачем листів свідчить, що Головним управлінням Держпраці у Київській області під час розгляду звернення не установлено порушення трудового законодавства. Крім цього, такі не стосуються трудової діяльності та обставин звільнення безпосередньо позивача.

Отже, висновки суду першої інстанції про недоведеність факту мобінгу є правильними.

Щодо посилань скаржника на наявний статус викривача корупційних або пов`язаних з корупцією порушень, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про запобігання корупції" викривач ? фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, повідомила про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень цього Закону, вчинених іншою особою, якщо така інформація стала їй відома у зв`язку з її трудовою, професійною, господарською, громадською, науковою діяльністю, проходженням нею служби чи навчання або її участю у передбачених законодавством процедурах, які є обов`язковими для початку такої діяльності, проходження служби чи навчання

Згідно пункту 16-2 частини 1 статті 3 КПК України викривач ? фізична особа, яка за наявності переконання, що інформація є достовірною, звернулася із заявою або повідомленням про корупційне кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування.

Аналіз вказаного терміну дає підстави зробити наступні висновки стосовно того, яка саме особа є викривачем.

Так, вказана особа повинна повідомити достовірну інформацію про корупційне кримінальне правопорушення до органу досудового розслідування.

Достовірність інформації властивість підтверджувати наявність чи відсутність фактичних даних про можливі факти корупційних правопорушень, заснована на внутрішньому переконанні викривача.

Достовірна інформація повинна носити конкретний, а не загальний характер, який можна перевірити на достовірність. В іншому випадку, у разі неможливості перевірити достовірність повідомленої інформації про корупційне правопорушення, відсутня ознака достовірності заяви (повідомлення), а за такого особа, яка звернулась із такою заявою, за змістом пункту 16-2 не може вважатись викривачем.

Тобто, фактичні дані у заяві викривача мають складатися з інформації про конкретний факт кримінального корупційного правопорушення. Таким чином, можна зробити висновок, що заява (повідомлення) викривача про кримінальне корупційне правопорушення має містити усі відомі викривачу відомості, зокрема, про: обставини правопорушення; місце і час його вчинення; спосіб вчинення; особу, яка вчинила правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням тощо.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач у справі є саме викривачем.

Крім цього, скаржник в апеляційній скарзі зазначає про те, що з метою захисту своїх прав, передбачених статтею 533, 534 Закону України "Про запобігання корупції", звернувся до суду із вказаним позовом, разом з цим позовна заява не містить жодних відомостей про такий статус позивача.

Наданий позивачем список осіб, звільнених із посад, начебто у зв`язку із захистом себе та збереженням свого здоров`я, колегія суддів відхиляє, оскільки наведене не є підтвердженням незаконності звільнення позивача та не свідчить про реальні підстави звільнення цих працівників.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема, статей 1-3, 10-12, 49, 182 ЦПК України, колегія суддів зазначає, що окрім цитування скаржником наведених норм, жодних доводів про їх порушення судом першої інстанції апеляційна скарга не містить.

Щодо тверджень позивача про надмірний період відкриття провадження у справі та утаємничення від позивача змісту тексту ухвали, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно даних титульної сторінки позовної заяви, така зареєстрована Солом`янським районним судом міста Києва 10 лютого 2022 року (том 1 а.с. 1).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 лютого 2022 року визначено головуючого суддю Оксюту Т.Г. (том 1 а.с. 31-32).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 20 квітня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків позовної заяви.

Згідно даних розписки ОСОБА_1 копію ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 20 квітня 2022 року отримана позивачем 12 вересня 2022 року (том 1 а.с. 37).

15 вересня 2022 року на виконання вимог ухвали позивачем надано уточнену позовну заяву (том 1 а.с. 38-42).

Ухвалю Солом`янського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Роз`яснено учасникам справи, що відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву (частина 7 статті 279 ЦПК України) (том 1 а.с. 66).

Згідно даних копії супровідного листа №760/3130/22/49248/2022 від 19 вересня 2022 року убачається, що копія ухвали про відкриття провадження у справі направлена ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 67).

Згідно даних зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення №1411, копію ухвали про відкриття провадження у справі ОСОБА_1 отримав 06 жовтня 2022 року (том 1 а.с. 82).

Відповідно до частини 1 статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що провадження у справі відкрито протягом 4 днів з дня надходження заяви про усунення недоліків (уточнена позовна заява), тобто в межах строку, встановленого статтею 187 ЦПК України, посилання скаржника на надмірний період відкриття провадження є безпідставними.

Крім цього, необґрунтованими є доводи скаржника про утаємничення тексту ухвали, оскільки така отримання позивачем 06 жовтня 2022 року.

Щодо тверджень скаржника про те, що судом першої інстанції не розглянуто подані позивачем клопотання від 25 травня 2023 року, 26 квітня 2023 року, від 31 липня 2023 року, від 02 жовтня 2023 року, від 12 березня 2024 року, від 20 червня 2024 року, від 05 серпня 2024 року, від 02 вересня 2024 року, від 07 жовтня 2024 року, від 06 листопада 2024 року, від 10 грудня 2024 року, суд зазначає про таке, колегія суддів зазначає про таке.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 лютого 2022 року у справі №760/3130/22 визначено головуючого суддю ОСОБА_6 (том 1 а.с. 31-32).

26 квітня 2023 року ОСОБА_1 на ім`я судді ОСОБА_6 подано клопотання, у якому просить поновити провадження у справі, якщо воно було зупинене. Призначити на 10 годину 00 хвилин, 17 травня 2023 року підготовче судове засідання у цивільній справі №760/3130/22 (том 1 а.с. 198).

16 травня 2023 року на підставі розпорядження т.в.о. керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року у зв`язку із звільненням судді ОСОБА_6 у відставку здійснено повторний автоматизований розподіл цивільної справи №760/3130/22.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи визначено головуючу суддю Усатову І.А.

25 травня 2023 року на ім`я судді Усатової І.А. ОСОБА_1 на адресу Солом`янського районного суду міста Києва подано клопотання, у якому просить поновити провадження у справі, якщо воно було зупинене. Призначити на 15 годину 00 хвилин, 14 червня 2023 року підготовче судове засідання у цивільній справі №760/3130/22 (том 1 а.с. 195-197).

З матеріалів справи установлено, що провадження у цій справі не зупинялось, отже вимоги позивача у поданих клопотання про поновлення провадження у справі є безпідставними.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи містять лише клопотання від 25 травня 2023 року та від 26 квітня 2023 року (а.с. 195-198).

Клопотань від 31 липня 2023 року, від 02 жовтня 2023 року, від 12 березня 2024 року, від 20 червня 2024 року, від 05 серпня 2024 року, від 02 вересня 2024 року, від 07 жовтня 2024 року, від 06 листопада 2024 року, від 10 грудня 2024 року матеріали справи не містять, відтак посилання скаржника на те, що такі не були розглянуті, є безпідставними.

Щодо вимог позивача про призначення у справі підготовчого судового засідання, колегія суддів вказує про таке.

Відповідно до частин 2, 4, 6 статті 19 ЦПК, в редакції, що діяла на момент вирішення питання про відкриття провадження у справі, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

4. Спрощене позовне провадження призначене для розгляду:

1) малозначних справ;

2) справ, що виникають з трудових відносин;

3) справ про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд;

4) справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

6. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є:

1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства);

4) справи про розірвання шлюбу;

5) справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Установлено, що предметом цього спору є поновлення позивача на роботі, тобто спір у сторін виник з трудових правовідносин.

Аналіз наведених вище норм дозволяє зробити висновок, що частиною 4 статті 19 ЦПК України прямо передбачена можливість розгляду справ, що виникли із трудових правовідносин, у порядку спрощеного провадження.

Аналогічна вказівка міститься і у пункті 2 частини 1 статті 274 ЦПК України.

Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять клопотання позивача про розгляд справи у загальному позовному провадженні.

Ураховуючи те, що нормами ЦПК прямо передбачена можливість розгляду спору, що виник із трудових правовідносин, у порядку спрощеного позовного провадження, учасниками справи не подавалось клопотання про розгляд справи із повідомленням учасників справи, твердження скаржника про порушення в цій частині судом першої інстанції положень ЦПК України відхиляються.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 19 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження відповідає вимогам чинного законодавства, відсутні підстави для її скасування.

Посилання скаржника на те, що станом на 29 січня 2025 року середній заробіток за час вимушеного прогулу становив 513 693,00 гривень, отже справа не є малозначною, колегія суддів відхиляє, оскільки вимога про стягнення середнього заробітку є похідною від вимоги, розгляд якої прямо передбачений за правилами спрощеного позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не установлено.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 13 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 30 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова