Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3512/25
Номер провадження2/711/1837/25
РІШЕННЯ
03 листопада 2025 року м. Черкаси
Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Петренка О.В.,
за участі секретаря судових засідань Овезової Ю.В.,
представника позивача адвоката Тимченка М.М.,
представників відповідачів Яроша С.В., Дубіч Т.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Черкаської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним діями органів прокуратури,
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с.91).
26 січня 2015 року позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 та ч.2 ст.372 КК України.
04 лютого 2015 року слідчим суддею відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про обрання ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
18 лютого 2015 року позивачу ОСОБА_1 повідомлено про завершення досудового розслідування.
29 квітня 2015 року складено обвинувальний акт відносно позивача; надалі справа розглядалася в суді.
Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 листопада 2024 року, залишеним без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 03 березня 2025 року, в справі №711/4172/15-к визнано ОСОБА_1 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України, та виправдано його у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.1 ст.364 КК України. Також цим судовим рішення визнано ОСОБА_1 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 366 та ч.2 ст. 372 КК України, та виправдано його за недоведеністю вчинення ним злочинів (кримінальних правопорушень), передбачених ч.1 ст. 366 і ч.2 ст. 372 КК України.

У зв`язку з викладеним позивач робить висновок, що він фактично перебував під слідством з 26 січня 2015 року до 03 березня 2025 року, тобто понад 121 місяць, результатом чого стало винесення виправдувального вироку.

Також позивач у мотивувальній частині позову зазначає про те, що означені вище обставини свідчать, що позивач перебував під слідством безпідставно, в наслідок чого позивачу було заподіяно психічний вплив, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізувати ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. Протягом тривалого періоду позивач був вимушений регулярно приймати участь у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя; сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням, як стверджує позивач у позові, мав для нього стресові наслідки, оскільки він змушений був захищатися від пред`явленого обвинувачення, що призвело до цілком природніх хвилювань, що негативно вплинуло на звичайний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання та переживання.

Підсумовуючи викладене, позивач зазначає, що дії органів прокуратури є незаконними і такими, що нанесли позивачу моральну шкоду.

Щодо розрахунку розміру моральної шкоди, то позивач у мотивувальній частині позовної заяви посилається на правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 02.12.2015 у справі №6-2203цс15, згідно якого відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Розмір мінімальної заробітної плати на 2025 рік встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» в сумі 8000 грн.

Оскільки позивач перебував під слідством 121 місяць, то розмір моральної шкоди становить 968 000 грн (121 х 8000 грн).

Крім того, як зазначає позивач у мотивувальній частині позовної заяви (уточненій), у зв`язку з відповідними незаконним діями органів прокуратури позивачем понесено і матеріальні витрати, які полягають у сплаті гонорару адвокату Гаврильченку В.М., який здійснював захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного ОСОБА_1 на стадії досудового розслідування.

Вартість правничої допомоги адвоката Гаврильченка В.М., що надана підозрюваному ОСОБА_1 на стадії досудового розслідування кримінального провадження №0000039, складає 41000 грн.

Щодо списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди, то позивач у позові, аналізуючи положення ст.7,23,25,43 Бюджетного кодексу України, п.1,3,4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України №460/2011 від 13.04.2011, п.35,38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 №845, а також ст.176 ЦК України, робить висновок, що, покладаючи відшкодування завданої позивачу моральної шкоди на державу, суд зобов`язує Державну казначейську службу України як центральний орган виконавчої влади, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, списати ці кошти з відповідного казначейського рахунку, що відповідає процедурі, визначеній законодавством.

Підсумовуючи викладене, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 968 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 41000 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданих незаконним діями органів прокуратури, та судові витрати.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 травня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадженнята на підставі уточненої позовної заяви про відшкодування шкоди, завданої незаконним діями органів прокуратури, від 28.04.2025, що була долучена до заяви про усунення недоліків (вхідний №17062 від 30.04.2025); призначено підготовче засідання о 14 год 10 хв 03 червня 2025 року в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.104-105).

22 травня 2025 року від представника відповідача Черкаської обласної прокуратури Дубіч Т.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхідний №20241, а.с.114-121). У цій заяві по суті справи представник відповідача Черкаської обласної прокуратури позовні вимоги повністю не визнає.

Обгрунтовуючи не визнання позовних вимог, представник відповідача Черкаської обласної прокуратури Дубіч Т.М. у відзиві на позовну заяву зазначає, що, виходячи із загальних засад відповідальності за заподіяну моральну шкоду за ст. 1167 ЦК України, шкода підлягає відшкодуванню за наявності вини суб`єкта відповідальності.

З метою повного та всебічного дослідження всіх обставин справи з`ясуванню підлягають питання щодо того, якими саме діями та рішеннями прокуратури завдано моральної шкоди позивачу, характер та ступінь його моральних і фізичних страждань, втрат немайнового характеру, які він зазнав внаслідок вказаних дій та рішень, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між цими діями та фактично завданою шкодою.

Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відсутність хоча б одного зі вказаних чинників виключає цивільно-правову відповідальність.

Водночас, право на відшкодування це процесуальна вимога надати можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію (справедливу сатисфакцію).

Проте, як стверджує представник відповідача Черкаської обласної прокуратури Дубіч Т.М., позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги про стягнення моральної шкоди.

Наявність моральної шкоди є умовою виникнення обов`язку щодо її відшкодування, тому цей факт має бути встановлено й доведено стороною, яка вимагає відшкодування, у встановленому законом порядку.

Так, у позові вказано, що ОСОБА_1 перебував під слідством безпідставно, що призвело до погіршення та позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми. Протягом тривалого періоду позивач був вимушений регулярно приймати участі у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя, сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мав для нього стресові наслідки, він був змушений захищатися від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природніх хвилювань, що негативно вплинуло на звичайний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання та переживання.

Проте, як стверджує представник відповідача у відзиві на позовну заву, зазначені доводи позивача є оціночними судженнями, які не підтверджені жодними доказами.

Крім того, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

У зв`язку з відсутністю чітко сформульованих критеріїв визначення розміру завданої моральної шкоди, законодавцем у певних випадках встановлено нижню межу такого розміру.

Статтею 38 Бюджетного кодексу України передбачено, що розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі України про Державний бюджет на відповідний рік (2025).

У той же час, відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн.

Також представник відповідача Черкаської обласної прокуратури звертає увагу суду, що до 2024 року, в Законах України про Державний бюджет на відповідний рік, не існувало норми, яка б визначала, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 грн.

Підсумовуючи викладене, представник Черкаської обласної прокуратури Дубіч Т.М., аналізуючи положення ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», робить висновок, що розрахунковою величиною для відшкодування моральної шкоди у розмірі мінімальної заробітної плати є 1 600 грн.

З огляду на викладене, запропонована позивачем розрахункова величина для обчислення спричиненої йому кримінальним переслідуванням моральної шкоди в розмірі 968 000 грн (121 міс. х 8 000 грн) не має правових підстав та суперечить вимогам чинного законодавства.

У цьому контексті представник відповідача зосереджує увагу суду на постанові Київського апеляційного суду від 16.04.2024 у справі № 758/4865/23.

З врахуванням вищезазначеного, за наявності встановлення судом підстав для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 з Державного бюджету підлягають стягненню грошові кошти з розрахунку мінімальної заробітної плати на час постановлення судового рішення (1600 грн) за 121 місяць 5 днів перебування під слідством і судом з 26.01.2015 (дата повідомлення про підозру) по 03.03.2025 (постановлення ухвали Черкаським апеляційним судом) у сумі 193 867 грн (1600 грн х 121 міс. 5 дн.).

Щодо відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 41 000 грн за надання правничої допомоги у кримінальному провадженні, то представник відповідача Черкаської обласної прокуратури у відзиві на позов зазначає про таке.

В обґрунтування вимог щодо витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні позивачем надано договір про надання правничої (правової) допомоги від 28.01.2015, акт виконаних робіт від 28.02.2024 (далі акт) та прибутковий касовий ордер №74 від 01.05.2015.

Позивач просить суд відшкодувати витрати на правову допомогу у кримінальному провадженні, посилаючись на відповідний договір з адвокатом. Водночас у матеріалах кримінального провадження вже міститься інший договір про надання правової допомоги, який за змістом відрізняється від того, що наданий до позову. Зокрема, договори мають різні умови щодо обсягу послуг, їх вартості, строків дії тощо. Така невідповідність викликає сумнів щодо достовірності доказів, поданих позивачем, і не дозволяє встановити, які саме витрати фактично були понесені та чи були вони необхідними і пов`язаними з розглядом саме цього кримінального провадження.

Ураховуючи вищевикладене, представник Черкаської обласної прокуратури робить висновок, що позовна вимога про відшкодування витрат на правничу допомогу у кримінальному провадженні № 0000071 є не доведеною та подані документи такими, що не підтверджують обґрунтованість витрат, а тому у зв`язку з неналежним доказуванням факту та розміру шкоди означена позовна вимога не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення судових витрат у цивільному судочинстві, то представник відповідача Черкаської обласної прокуратури Дубіч Т.М. у відзиві на позов зазначає, що у зв`язку з тим, що до позовної заяви адвокатом Тимченком М.М. не додано документів на підтвердження понесення даних витрат, а лише зазначено попередній розрахунок судових витрат на професійну правничу допомогу, тому питання щодо розміру відшкодування вказаних витрат можливо вирішити лише після надання доказів, передбачених ст. 137 ЦПК України, у порядку, встановленому ст.141 ЦПК України.

Також 26 травня 2025 року на адресу суду, через підсистему «Електронний суд», від представника відповідача Державної казначейської служби України Яроша С.В. надійшов відзив на позовну заяву, у прохальній частині якого цей учасник справи просить суд у повному обсязі відмовити в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тимченко Микола Миколайович, про відшкодування шкоди, завданої незаконним діями органів прокуратури (вхідний №20541/25, а.с.140-145).

Обгрунтовуючи не визнання позовних вимог, представник відповідача Державної казначейської служби України Ярош С.В. у відзиві на позовну заяву зазначає, що позивачем не надано жодних доказів наявності завдання йому моральної шкоди, не надано доказів та підтверджень наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням відповідачів.

Факт постановлення виправдувального вироку суду стосовно позивача не може вважатися безумовним доказом заподіяння моральної шкоди, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Крім того представник відповідача Ярош С.В. звертає увагу суду, що позивачем розмір морального відшкодування необґрунтовано завищено, оскільки за приписами ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством і судом починаючи з часу пред`явлення обвинувачення та закінчуючи набранням виправдувальним вироком законної сили, виходячи з мінімальної заробітної плати, що діє на момент розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач перебував під слідством та судом з 26.01.2015 (дати повідомлення позивачу про підозру) до 03.03.2025 (дати постановлення ухвали Черкаського апеляційного суду від 03.03.2025 про залишення без змін виправдувального вироку суду першої інстанції), або 10 років 1 місяць та 5 днів, загалом 121 місяць та 5 днів.

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 40 Бюджетного кодексу України, Законом про Державний бюджет України визначаються розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» від 19.11.2024 № 4059-IX, мінімальний розмір заробітної плати з 01.04.2024 складає 8 000,00 грн.

Проте абз. 4 ст. 8 Закону № 4059-IX визначено, що розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абз. 9 ст. 7 Закону № 4059-IX.

Відповідно до абз. 9 ст. 7 Закону № 4059-IX, установлено з 01.01.2025 прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, який застосовується для визначення розміру доплати за проживання на територіях радіоактивного забруднення, в тому числі за рішеннями суду, - 1 600 гривень.

У зв`язку з викладеним представник відповідача Державної казначейської служби України Ярош С.В. вважає, що при визначенні мінімального розміру моральної шкоди необхідно застосовувати величину мінімальної заробітної плати в розмірі 1 600,00 грн, оскільки, за приписами ст. 13 Закону № 266/94-ВР питання про відшкодування моральної шкоди вирішується виключно судом, відповідно до чинного законодавства за наявності заяви громадянина.

З огляду на наведене, мінімальний розмір моральної шкоди становить 193 866,67 грн. (193 600,00 =1 600,00х121) + (266,67=1 600,00/30х5).

Підсумовуючи викладене, представник Державної казначейської служби України у відзиві на позовну заяву констатує, що визначена позивачем величина моральної шкоди в розмірі 968 000,00 грн належним чином не підтверджена та ґрунтується виключно на переконаннях позивача.

Щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог стосовно стягнення на користь позивача матеріальної шкоди у вигляді витрат на правничу допомогу, що понесені в кримінальному провадженні в сумі 41 000,00 грн, то представник відповідача ДКС України Ярош С.В. у відзиві на позов зазначає про таке.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування

Як вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено згідно прибуткового касового ордеру від 01.05.2015 № 74 41 000,00 грн на виконання договору про надання правової (правничої) допомоги від 28.01.2015.

Проте, починаючи з 15.02.2005 по 05.01.2018, чинним було Положення про ведення касових операцій у національній валюті України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 637, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320 (далі Положення № 637), п. 1.2. якого визначено, що касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.

Тобто, типова форма прибуткового касового ордера КО-1 затверджена Положенням №637.

Представник відповідача Ярош С.В. звертає увагу суду, що форма прибуткового касового ордеру від 01.05.20215 № 74, що міститься в матеріалах справи, не відповідає типовій формі прибуткового касового ордера КО-1, а тому зазначений доказ не може бути підтвердженням проведеної операції з грошовими коштами в сумі 41 000,00 грн, оскільки така операція проведена з порушенням вимог Положення № 637.

З огляду на наведене, представник відповідача Державної казначейської служби України у відзиві на позов констатує, що позовні вимоги позивача про стягнення на його користь матеріальної шкоди у виді витрат на правову допомогу в кримінальному провадженні задоволенню не підлягають.

Щодо належного способу захисту порушеного права позивача, то представник відповідача Державної казначейської служби України у відзиві на позов зазначає, що належним способом захисту порушеного права позивача, у разі задоволення судом його позовних вимог, буде стягнення з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь позивача визначеної судом суми шкоди.

Такий висновок повністю узгоджується з правовим висновком Верховного Суду з означеного процесуального питання, що викладений в постанові Верховного Суду від 07.09.2022 в справі № 711/4624/21.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03.06.2025 закрите підготовче провадження у справі № 711/3512/25 за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Черкаської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним діями органів прокуратури; розгляд справи по суті призначений 10 липня 2025 року о 14 год 10 хв в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси (а.с.163).

Судове засідання, що було призначене о 14 год 10 хв 10 липня 2025 року не відбулося з підстав замінування Будинку правосуддя про що була складена довідка секретарем судового засідання (а.с.173). Розгляд справи відкладений до 14 год 10 хв 21 серпня 2025 року.

Протокольною ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.08.2025 розгляд цивільної справи №711/3512/25 був відкладений до 11 год 00 хв 23 жовтня 2025 року (а.с.181-185).

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.10.2025 прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позову в частині позовних вимог про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконним діями органів прокуратури, грошових коштів у розмірі 41000 гривень; провадження у цій частині вимог закрите (а.с.193, 200)

У судовому засіданні представник позивача адвокат Тимченко М.М. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, що викладені в уточненій позовній заяві з урахуванням прийнятої судом відмови від частини позовних вимог. Просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, стягнувши на користь позивача ОСОБА_1 з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України 968 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача Черкаської обласної прокуратури Дубіч Т.М. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково звернула увагу суду на той факт, що у випадку задоволення позовної заяви, то моральна шкода підлягає розрахунку з призми величини мінімальної заробітної плати в розмірі 1 600,00 грн за один місяць перебування позивача під слідством та судом, що сукупно складає 193 867 грн.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Ярош С.В. у судових дебатах заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, що викладені у відзиві на позовну заяву.

23 жовтня 2025 року суд, після оголошення про перехід до стадії ухвалення судового рішення, у зв`язку зі складністю справи, керуючись положеннями ч.1 ст.244 ЦПК України, відклав ухвалення та проголошення судового рішення до 16 год 30 хв 03 листопада 2025 року.

Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши процесуальну позицію представника позивача, висловлену як письмово, так і під час проголошення вступного слова, а також процесуальні позиції представників відповідачів, що викладені письмово та проголошені у вступних словах, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 26 січня 2015 року начальником слідчого відділу прокуратури Черкаської області, за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №0000039 від 24.02.2014, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.171, ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, ч.2 ст.365, ч.1 ст.371, ч.1 ст.372, ч.2 ст.372 та ч.1 ст.375 КК України, встановивши наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, повідомлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366 та ч.2 ст.372 Кримінального кодексу України (а.с.12-23). Також із означеного засобу доказування суд встановив, що повідомлення про підозру було отримане позивачем ОСОБА_1 як підозрюваним о 16 год 24 хв 28 січня 2015 року.

Також у судовому засіданні була досліджена ухвала слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси, що постановлена у справі №711/746/15-к (провадження №1-кс/711/182/15), згідно резолютивної частини якої слідчим суддею вирішено відмовити в задоволенні клопотання начальника слідчого відділу прокуратури Черкаської області старшого радника юстиції Кузнєцова С.М., погоджене з прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління прокуратури Черкаської області Якушиної О.В., внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000039 від 24 лютого 2014 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, та ч.2 ст.372 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання підозрюваному ОСОБА_1 (а.с.27).

Із повідомлення старшого прокурора відділу управління прокуратури Черкаської області Якушиної О. від 17.02.2015 №06/1-129вих15 суд встановив, що означеним повідомлено підозрюваного ОСОБА_1 та його захисника адвоката Гаврильченка В.М. про те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000071, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.02.2015 за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, та ч.2 ст.372 КК України, завершене (а.с.28).

Крім того в судовому засіданні було досліджене клопотання захисника ОСОБА_1 адвоката Гаврильченка В.М., що подане старшому прокурору відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління процесуального керівництва прокуратури Черкаської області Якушиній О.В., про закриття кримінального провадження №0000039 (а.с.30-33) та встановлено, що захисник просив процесуального прокурора закрити означене кримінальне провадження з підстав відсутності в діях ОСОБА_1 ознак кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, та ч.2 ст.372 КК України.

Постановою старшого прокурора відділу управління прокуратури Черкаської області Якушиної О.В. від 20.02.2015 у задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_1 адвоката Гаврильченка В.М. було відмовлено (а.с.35-36).

Також у судовому засіданні був досліджений обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000071 від 16.02.2015 за фактом притягнення завідомо невинних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, поєднане з обвинуваченням у вчиненні тяжкого злочину, зловживання владою та службового підроблення старшим прокурором прокуратури м. Черкаси ОСОБА_1 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.364, ч.1 ст.366, та ч.2 ст.372 КК України, що складений слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Черкаської області Самойленком І.А. та затверджений старшим прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Черкаської області Трохименком О.О., зі змісту якого суд встановив, що означений процесуальний документ був складений 29 квітня 2015 року (а.с.37-50).

Вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 листопада 2024 року, залишеним без змін ухвалою Черкаського апеляційного суду від 03 березня 2025 року, в справі №711/4172/15-к визнано ОСОБА_1 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 364 КК України, та виправдано його у зв`язку з відсутністю в діянні складу злочину (кримінального правопорушення), передбаченого ч.1 ст. 364 КК України. Також цим судовим рішення визнано ОСОБА_1 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 366 та ч.2 ст. 372 КК України, та виправдано його за недоведеністю вчинення ним злочинів (кримінальних правопорушень), передбачених ч.1 ст. 366 і ч.2 ст. 372 КК України (а.с.51-64, 65-81).

Частиною 3 ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22.12.2005 №3262-IV передбачено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Частиною 2 ст.3 означеного Закону встановлено, що Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Суд перевірив факт набрання вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.11.2024 в справі №711/4172/15-к законної сили шляхом використання даних Єдиного державного реєстру судових рішень і встановив, що означене судове рішення набрало законної сили 03 березня 2025 року (реєстраційний номер рішення: 125560236).

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У зв`язку з викладеним суд робить висновок, що вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.11.2024 у справі №711/4172/15-к (провадження №1-кс/711/6/24) підтверджує той юридичний факт, що ОСОБА_1 не вчинялись кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 та ч.2 ст. 372 КК України за обставин, що викладені в обвинувальному акті від 29.04.2015 (а.с.37-50).

Із договору про надання правничої (правової) допомоги від 28.01.2015, що укладений між адвокатом Гаврильченком В.М. та ОСОБА_1 , суд встановив, що предметом означеного правочину є надання адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги ОСОБА_1 як клієнту в кримінальних провадженнях (а.с.82). Також у судовому засіданні був досліджений акт виконаних робіт від 01.05.2015, що складений між адвокатом Гаврильченком В.М. та ОСОБА_1 як клієнтом, зі змісту якого суд встановив, що адвокат виконав наступні роботи: 1) надав юридичні консультації правового характеру із використанням ЄДРСР стосовно вручення 28.01.2015 повідомлення про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 та ч.2 ст. 372 КК України; 2) здійснив захист під час допиту в якості підозрюваного 28.01.2015; 3) підготовив та подав клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження в порядку ст.221 КПК України; 4) брав участь 04.02.2015 в Придніпровському районному суді м. Черкаси під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_1 ; 5) підготовив та подав клопотання про закриття кримінального провадження від 17.02.2015. Вартість означених послуг адвоката визначена сторонами в розмірі 41000 грн (а.с.83).

Також у судовому засіданні, що відбулося 21.08.2025, суд безпосередньо встановив, що згідно прибуткового касового ордера №74 від 01.05.2015 адвокат В. Гаврильченко прийняв від ОСОБА_1 як клієнта 41000 грн на виконання договору про надання правової допомоги від 28.01.2015. Водночас з означеного засобу доказування суд також встановив, що у верхній частині означеного прибуткового касового ордеру міститься найменування сторони, що склала цей бухгалтерський документ, адвокат Ковтун Андрій Володимирович (а.с.84).

Суд, безпосередньо дослідивши усі засоби доказування, що подані сторонами як на підтвердження своїх позовних вимог, так і заперечень проти них, дійшов наступних висновків.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1, п.9 ч.2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється диспозицією ч.1 ст.1176 ЦК України, зокрема, якщо шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Частиною 2 ст.1176 ЦК України передбачено, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду» № 266/94-ВР від 01.12.1994 (далі - Закон № 266/94-ВР)

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 2 Закону № 266/94-ВР, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до ст. 3 Закону № 266/94-ВР, у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Частинами 1, 5, 6 ст. 4 Закону № 266/94-ВР передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зав`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Частинами 1, 2 ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що є джерелом національного законодавства (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (рішення у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 18966/02, рішення у справі «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, заява № 41984/98).

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс (рішення у справі «Антипенко проти російської федерації» від 15 жовтня 2009 року, заява № 33470/03, постанова у справі «Пшеничний проти російської федерації» від 14 лютого 2008 року, заява № 30422/03).

У зв`язку з викладеним та беручи до уваги, що вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.11.2014, що 03.03.2025 набрав законної сили, позивача визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 та ч.2 ст. 372 КК України, тому суд дійшов висновку, що факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності доведений позивачем належними і допустимими доказами, що безпосередньо досліджені судом і містяться в матеріалах справи.

З огляду на викладене суд відхиляє як твердження представника відповідача Черкаської обласної прокуратури Дубіч Т.М., так і представника відповідача Державної казначейської служби України Яроша С.В., що викладені цими учасниками справи у відзивах на позовну заяву, про те, що позивачем не доведено доказами наявності завдання йому моральної шкоди.

Оскільки суд дійшов висновку про доведеність позивачем того юридичного факту, що внаслідок незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності йому спричинена моральна шкода, тому суд дійшов висновку про необхідність визначення розміру відшкодування позивачу моральної шкоди.

Як встановлено судом зі змісту мотивувальної частини позовної заяви, а також підтверджено представником позивача адвокатом Тимченком М.М. під час проголошення вступного слова, позивачем ОСОБА_1 розмір моральної шкоди визначений з призми кількості місяців перебування позивача під слідством та судом, а також розміру мінімальної заробітної плати, що встановлена законодавством станом на час розгляду справи. Оскільки, як стверджує сторона позивача, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 121 місяць, а розмір мінімальної заробітної плати, станом на 2025 рік, становить 8000 грн, то розмір моральної шкоди позивачем визначений в сумі 968 000 грн (8000 грн х 121 місяць).

Заперечуючи проти задоволення означеної позовної вимоги як представник відповідача Черкаської обласної прокуратури Дубіч Т.М., так і представник відповідача Державної казначейської служби України Ярош С.В., у відзивах на позовну заяву, не заперечуючи того юридичного факту, що позивач перебував під слідством та судом протягом 121 місяця, вказують про те, що застосуванню для визначення розміру моральної шкоди підлягає не мінімальний розмір заробітної плати, що становить 8000 грн, а розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, тобто 1600 грн.

Надаючи правову оцінку як позовній вимозі позивача про стягнення з Державного бюджету України моральної шкоди в сумі 968 000 грн, так і запереченням відповідачів проти її задоволення, суд зазначає про таке.

Відповідно до диспозиції ч.3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом № 266/94-ВР не передбачено.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування положень ч.3 ст.13 Закону №266/94-ВР викладений у постановах Верховного Суду від 02 липня 2025 року в справі №335/9016/24 (провадження № 61-5625св25) та від 11 серпня 2025 року в справі №203/4715/23 (провадження № 61-12799св24), які застосовуються судом з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.

Підсумовуючи викладене, слід зробити висновок, що вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, мають виходити із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Як встановлено судом позивач в позовній заяві зазначає, що він перебував під слідством та судом 121 місяць (абз.5 стр.7 уточненої позовної заяви, а.с.100). Водночас як представник відповідача Черкаської обласної прокуратури Дубіч Т.М., так і представник відповідача Державної казначейської служби України Ярош С.В., у відзивах на позовну заяву як у заявах по суті спору, наводячи власні розрахунки розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача, строк, протягом якого позивач перебував під слідством та судом, визначають у 121 місяць 5 днів, починаючи відлік з дня повідомлення про підозру (26.01.2015) і закінчуючи днем постановлення Черкаським апеляційним судом ухвали про залишення виправдувального вироку Придніпровського районного суду м.Черкаси від 18.11.2024 без змін (03.03.2025) (абз.12 стр.8 відзиву Черкаської обласної прокуратури, а.с.117 зворот, та абз.8 стр.4 і абз.9 стр.5 відзиву Державної казначейської служби України, а.с.141 зворот, 142).

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи №711/3512/25, погоджується зі сторонами, що загальний строк перебування позивача ОСОБА_1 під слідством та судом у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності складає 121 місяць і 6 днів, який розпочався відліком 26 січня 2015 року, тобто з дня повідомлення позивачу про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 та ч.2 ст. 372 КК України (а.с.12-23), та закінчився постановленням Черкаським апеляційним судом ухвали, якою виправдувальний вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.11.2024 в справі №711/4172/15-к залишений без змін, тобто 03 березня 2025 року (а.с.51-64, 65-81). Отже, в цілому позивач ОСОБА_1 перебував під слідством та судом у межах досудового розслідування та судового розгляду кримінальних проваджень №0000039 0000071) 10 років 1 місяць та 6 днів.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» № 4059-IX від 19.11.2024 (далі Закон № 4059-IX ) передбачено, що з 1 січня 2025 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 8000 гривень.

Таким чином, розмір мінімальної заробітної плати як базова величина, що враховується при розрахунку розміру моральної шкоди згідно із Законом № 266/94-ВР, станом на час розгляду даної справи, складає 8000 грн.

Із урахуванням приписів ч.3 ст. 13 Закону № 266/94-ВР, а також зазначеного вище розміру мінімальної заробітної плати та тривалості перебування позивача під слідством та судом (з 26.01.2015 до 03.03.2025), розмір завданої йому моральної шкоди становить 969 600,02 грн. (121 місяць х 8000 грн = 968 000 грн; 6 днів х 266,67 грн (8000 грн / 30 днів = 266,67) = 1 600,02 грн).

Водночас, суд, визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача ОСОБА_1 , керується нормою ч.1 ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У пункті 2 прохальної частини позовної заяви (уточненої) (а.с.103), розмір моральної шкоди, який просить позивач стягнути з Державного бюджету України, визначена в сумі 968 000 грн, що на 1 600,02 грн менше, аніж розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача в порядку, передбаченому ч.3 ст.13 Закону № 266/94-ВР.

Тому суд, керуючись ч.1 ст.13 ЦПК України, дійшов висновку про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача моральної шкоди в розмірі 968 000 грн, оскільки суд не має процесуального права виходити за межі заявлених позовних вимог у бік їх збільшення.

Водночас суд відхиляє як твердження представника відповідача Черкаської обласної прокуратури Дубіч Т.М., так і представника відповідача Державної казначейської служби України Яроша С.В., що викладені цими учасниками справи у відзивах на позовну заяву, про те, що для визначення розміру моральної шкоди підлягає застосуванню грошова величина 1600 грн замість 8000 грн, з підстав того, що саме означений розмір визначений законодавством як такий, що підлягає застосуванню у випадку обчислення виплат за рішенням суду.

Відхилення судом означених тверджень представників відповідача грунтується на тому, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 неодноразово наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни у Закон № 266/94-ВР не вносилися.

Отже, стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1 600,00 грн, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі.

Аналогічний висновок щодо застосування до спірних правовідносин положень Закону України про Державний бюджет України на відповідний рік викладений в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23, від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22, від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23, від 15 листопада 2024 року у справі № 336/2137/23, від 19 грудня 2024 року у справі № 488/2561/21, від 12 березня 2025 року у справі № 707/564/24 та від 05 серпня 2025 року у справі № 710/228/24.

Саме 8000 грн як розмір мінімальної заробітної плати застосовує Верховний Суд під час розгляду цивільних справ аналогічної категорії, підтвердженням чому є, зокрема, постанова від 02 липня 2025 року в справі № 335/9016/24 (провадження № 61-5625св25), що застосовується судом з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.

Водночас посилання представника відповідача в означеному контексті у відзиві на позов на постанову Київського апеляційного суду від 16.04.2024 у справі № 758/4865/23 суд відхиляє, оскільки застосуванню під час вирішення цивільних справ підлягають висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду, що узгоджується з положеннями ч.4 ст.263 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи глибину душевних страждань позивача, які носять триваючий характер, виходячи з міркувань розумності, співрозмірності та справедливості, з урахуванням того, що моральна шкода відшкодовується не з метою збагачення, а носить компенсаційних характер завданим стражданням, керуючись ч.1 ст.13 ЦПК України, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди в сумі 968 000 грн, що, на переконання суду, буде відповідати тим стражданням і переживанням, які позивач пережив та переживає на даний час у зв`язку з незаконним притягненням його до кримінальної відповідальності.

Що стосується способу стягнення, визначеного судом, розміру моральної шкоди, то суд зазначає про таке.

Як встановлено судом з прохальної частини уточненої позовної заяви, позивач просить суд стягнути розмір моральної шкоди з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України (а.с.103). Водночас представник відповідача Державної казначейської служби України Ярош С.В. у відзиві на позов акцентує увагу суду на тому, що ефективним способом стягнення моральної шкоди у конкретному випадку є стягнення безпосередньо з Державного бюджету України, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України (абз.6 стр.9 відзиву на позов, а.с.144).

Надаючи правову оцінку способу стягнення моральної шкоди в порядку Закону № 266/94-ВР, що визначений позивачем у прохальній частині уточненої позовної заяви, суд зазначає про таке.

Частиною 2 ст.2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних відносин є Держава Україна. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (ч.1 ст. 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст. 170 ЦК України).

Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (п. 6.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, п. 33 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц).

Органи державної влади, зокрема органи досудового розслідування, є частиною апарату держави, виконують виключно її завдання та функції, представляють державу у правовідносинах, для участі в яких наділені відповідними повноваженнями та належними державі матеріальними засобами, зокрема, і коштами.

Ураховуючи положення наведених вище норм матеріального права, правових висновків Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, суд дійшов висновку, що відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, має бути здійснено за рахунок Держави Україна, яку у цій справі представляв компетентний орган Черкаська обласна прокуратура.

Оскільки кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)).

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 569/12383/17 (провадження № 61-12864св19), від 08 вересня 2021 року у справі № 751/7182/19 (провадження № 61-12426св20), від 11 жовтня 2023 року у справі № 201/1611/22 (провадження № 61-6247св23), від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23), від 21 травня 2025 року у справі №757/47970/16-ц (провадження № 61-13390св20) та від 08 жовтня 2025 року у справі № 761/27052/19 (провадження № 61-3981св25), що застосовуються судом з метою виконання положень ч.4 ст.263 ЦПК України.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про обгрунтованість заперечень представника відповідача Державної казначейської служби України Яроша С.В. в частині помилкового викладення позивачем прохальної частини уточненої позовної заяви з призми зазначення органу через який слід стягувати моральну шкоду, а також зазначення і єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, з якого слід у безспірному порядку списати відповідні грошові кошти на користь позивача.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 , визначивши розмір моральної шкоди в сумі 968 000 грн, однак стягнувши означений розмір грошових коштів безпосередньо з Державного бюджету України, що узгоджується із ефективним способом захисту в даній категорії справ, що застосовується Верховним Судом в аналогічній категорії цивільних справ і підтверджується постановою від 21 травня 2025 року у справі №757/47970/16-ц (провадження № 61-13390св20).

Що стосується позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконним діями органів прокуратури, грошових коштів у розмірі 41000 гривень, то оскільки ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.10.2025 прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позову в означеній частині позовних вимог із закриттям провадження у відповідній частині, тому суд не надає аналізу як означеній позовній вимозі, так і запереченням проти її задоволення, що викладені у відзивах на позовну заяву, що подані уповноваженими представниками відповідачів.

Щодо розподілу судових витрат, то суд зазначає про таке.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання: позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Ураховуючи наведене, оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, а відповідачами є органи державної влади, позов до яких задоволено частково, тому, керуючись положеннями ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, питання розподілу витрат позивача на надання професійної правничої допомоги суд не здійснює, оскільки крім попередньо (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, де міститься інформація про розмір означених витрат, матеріали справи не містить доказів, перелік яких викладений у ст.137 ЦПК України. Вказані обставини є процесуальною перешкодою у розподілі витрат позивача на надання професійної правничої допомоги безпосередньо цим судовим рішенням.

Керуючись ст. 2, 23, 167, 170, 1176 ЦК України, ст.2, 3, 4, 13 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду», ст. 2, 12, 13, 43, 76, 77, 80, 81, 82, 83, 89, 95, 133, 141, 244, 264, 265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Черкаської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним діями органів прокуратури, задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним діями органів прокуратури, грошові кошти в сумі 968 000 (дев`ятсот шістдесят вісім тисяч) гривень.

У іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України та Черкаської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконним діями органів прокуратури залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 03 листопада 2025 року.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачі: Державна казначейська служба України, код ЄДРПУО: 37567646, місцезнаходження: м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Черкаська обласна прокуратура, код ЄДРПУО: 02911119, місцезнаходження: м.Черкаси, бульвар Шевченка, 286.

Головуючий: О. В. Петренко