Справа № 523/2547/25
Провадження №2/523/2721/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

за участю секретаря Березніченко В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг,

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» (далі за текстом ТОВ «Інфокс») звернулося до суду з позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що ОСОБА_1 , як власник квартири АДРЕСА_1 та на підставі договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення є споживачем філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс». Позивачем були надані послуги у повному обсязі. Водночас за період з 01.01.2023р. до 31.11.2024р. ОСОБА_1 допустив прострочення оплати за надані послуги на загальну суму 6961,58грн., які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді 24.02.2025р. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Розгляд справи неодноразово відкладався за клопотаннями сторін, замінуванням приміщення суду, відсутності в суді електропостачання.

Відповідач не скористався своїми процесуальними правами, відзиву на позовну заяву не надав.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала просить задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав зазначивши, що він та його родина в період часу з 01.01.2023р. до 31.11.2024р. постійно не проживали в квартирі, а відтак не могли використовувати таку кількість води, яку вказує позивач у розрахунку. . Крім того, у 2020р. він встановив, що лічильник води був зламаний, про що представниками позивача був складаний акт. Втім, повірка лічильника була проведена лише у 2024р.. На час повірки показники лічильника склали 00733 куб.м. З лютого 2023р. по теперішній час відповідач не здійснював будь-яку оплату за послуги з постачання води.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, дійшов наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 на підставі нотаріально договору купівлі-продажу від 18.09.2002р. є власником квартири АДРЕСА_1 .

На підставі договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення від 31.05.2016р., укладеного між ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» та ОСОБА_1 , останній є споживачем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, особовий рахунок № НОМЕР_1 , з встановленням в квартирі лічильника 23.11.2016р. з показаннями 00002 куб.м.

Згідно свідоцтва №171 від 24.10.2024р. в квартирі відповідача була проведена повірка лічильника води. Станом на час проведення повірки показники лічильника склали 00733 куб.м.

ТОВ «Інфокс» на виконання умов договору забезпечило квартиру ОСОБА_1 послугами з водопостачання та водовідведення.

У відповідності до статей 67-68, 162 ЖК України, статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п.32,47 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення та типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року, на споживача комунальних послуг покладено обов`язок щомісячної оплати таких послуг.

Так, відповідно до п. 13 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ч. 1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно з нормами ст. 5 Закону до житлово-комунальних послуг належать:

1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;

2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

До повноважень Кабінету Міністрів України, зокрема належать визначення та встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальним договором або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем (п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

При цьому, плата за абонентське обслуговування не є складовою тарифу, така нараховуються на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг».

Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг.

Вважаючи, що з боку ОСОБА_1 неналежним чином виконуються умови договору, позивач здійснив розрахунок заборгованості за період з 01.01.2023р. до 31.11.2024р. на загальну суму 6961,58грн.

З дослідженого судом розрахунку заборгованості та наданих представником позивача додаткових пояснень в судовому засіданні слідує, що розмір заборгованості у ОСОБА_1 складається з нарахованого боргу в розмірі 17,916грн. за спожитий 1 куб.м., 17,244грн. за 1 куб.м водовідведення та 33,54грн. щомісячної абонплати.

З огляду на те, що відповідач щомісячно не передавав позивачу показники лічильника води, що підтвердив відповідач, розрахунок був сформований позивачем, як різниця між показниками лічильника води станом на 01.02.2023р. 00561 куб.м. та показниками лічильника, станом на час повірки лічильника 00733 куб.м. Різниця в розмірі 172 куб.м. була розподілена рівними частками на всі місяці періоду заборгованості, що склало 8,19 куб.м. на місяць та загального розміру боргу в розмірі 6961,58грн.

Відповідно до частини першої статті 385 ЦК України, власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. (ч.1 ст.355, ч.1.ст.356 ЦК України).

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить , якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, надані з боку позивача докази, які досліджені судом, як кожен окремо, так і у їх сукупності, вказують на те, що ОСОБА_1 , як власник квартири та споживач послуг з водопостачання допустив порушення умов договору в частині несплати боргу в розмірі 6951,58грн.

Таким чином, зважаючи на існуючу заборгованість за послуги з водопостачання та водовідведення, суд дійшов висновку, про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Заперечення ОСОБА_1 суд відхиляє з огляду на те, що такі є лише його припущеннями та не підтверджені жодним належним, допустимим та достатнім доказом, хоча це є його обов`язком з урахуванням принципу змагальності сторін.

Посилання відповідача про те, що він та його родина не проживали в квартирі не спростовують встановленого факту використання води за спірний період в розмірі 172 куб.м.

З огляду на те, що відповідач є інвалідом ІІ групи, сплачений позивачем судовий збір з нього не стягується.

Керуючись статтями 12,13,76,82,141,259, 263-265,268 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання послуг задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю суму боргу за надані послуги з водопостачання та водовідведення у розмірі 6961,58грн.

Учасники справи

Позивач:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Рилеева, 10-а.

Відповідач:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_2 , зареєстрований та проживає: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 30 жовтня 2025р.

Суддя