Справа №752/4158/25
Провадження №6/752/593/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Кордюкової Ж.І.,

за участю секретаря Дураєвої А.О.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення та встановлення способу його виконання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, в якій просив:

розстрочити виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 14.07.2025 рівними частинами, щомісячно, періодом з дня постановлення відповідної ухвали суду до 31.12.2025;

визначити порядок виконання рішення шляхом зазначення розрахункового рахунку для перерахування заборгованості відповідачем в добровільному порядку.

Вимоги обґрунтовані тим, що згідно з рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14.07.2025 з відповідачки стягнута заборгованість за надані послуги на користь ТОВ «Інвестбудгалдичина» в розмірі 3019,98 грн. та судові витрати в розмірі 615,60 грн. Відповідач має намір добровільно сплатити заборгованість, проте у неї склалась несприятлива фінансова ситуація. Вона є пенсіонером, немає ніякого доходу, крім пенсії, у зв`язку з чим не може погасити суму боргу в примусовому порядку.

Позивач ігнорує бажання відповідача добровільно сплатити заборгованість.

Представник заявника ОСОБА_1 вимоги заяви підтримав та просив її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно з рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 14.07.2025 зі ОСОБА_2 стягнуто на користь ТОВ «Інвестбудгалдичина» заборгованість за надані послуги в розмірі 3019,98 грн. та судові витрати в розмірі 615,60 грн.

Рішення до суду апеляційної інстанції не оскаржувалось та набрало законної сили.

Відомості про видачу виконавчого листа відсутні.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з ч. 1ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) щодо фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що розстрочка це - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до положень ч. 1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Представник заявниці стверджує, що можливості сплатити заборгованість в розмірі 3019,98 грн. та судові витрати в розмірі 615,60 грн. заявниця на даний час немає через несприятливу фінансову ситуацію, оскільки вона є пенсіонером, немає ніякого доходу, крім пенсії.

На підтвердження зазначених доводів суду було надано копію пенсійного посвідчення заявниці.

Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що заявниця не довела існування обставинособливого характеру, що ускладнюють виконання рішення суду, зокрема, несприятлива фінансова ситуація. Жодних відомостей про розмір доходів позивачки суду надано не було. Крім того, сам по собі матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для невиконання судових рішень, які набрали законної сили, та не є обставиною, що утруднює виконання рішень суду.

За таких обставин суд вважає недоведеними доводи про наявність підстав для розстрочення рішення суду, що має наслідком відмову в задоволенні заяви в цій частині.

Щодо вимог визначити порядок виконання рішення шляхом зазначення розрахункового рахунку для перерахування заборгованості відповідачем в добровільному порядку суд відзначає наступне.

За приписами ч.1 ст. 435 ЦПК України правом на звернення до суду з заявою про встановлення чи зміну способу або порядку виконання рішення може звернутись стягувач чи виконавець (у випадках, встановлених законом).

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ОСОБА_2 , яка у випадку відкриття виконавчого провадження матиме статус боржника, не наділена правом звертатись до суду з заявою про встановлення чи зміну способу або порядку виконання рішення. Таким правом наділений стягувач або в певних випадках виконавець.

Основним завданням виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, є бути відновлення прав та інтересів стягувача. Якщо ж відновити право стягувача у спосіб визначений в судовому рішенні неможливо, то суд ухвалює рішення про заміну способу і заходів виконання без необхідності для позивача повторно звертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що заява і в цій частині не підлягає задоволенню.

Оцінюючи обставини, встановлені у судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_2 не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 258-260, 354-355, 435 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_2 про розстрочення виконання рішення та встановлення способу його виконання залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвалу складено 03.11.2025.

Суддя Ж. І. Кордюкова