Справа № 645/1552/24
Провадження № 2/645/150/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м.Харкова у складі: Головуючого судді - Шарка О.П., при секретарі судових засідань - Мухіні В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про поновлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просить суд поновити батьківські права ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позову зазначила, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.11.2017 по справі №645/2154/2017 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_2 зазначав, що після народження ОСОБА_5 , а саме з 2016 року, поведінка ОСОБА_4 кардинально змінилася: Вона почала вести аморальний спосіб життя, зловживала алкогольними напоями, проводити ночі з іншими чоловіками, відвідувати в нічні години розважальні заклади нашого міста та вона, фактично, самоусунулася від виконання материнських обов`язків, догляду за дітьми, тощо. Під час розгляду справи суд дійшов висновку про те, що відповідача (мама) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , у зв`язку з чим має бути позбавлена батьківських прав відносно дитини, з підстав, передбачених ч.І ст.164 СК України. Заочне рішення суду мотивоване тим, що ОСОБА_4 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини ОСОБА_5 . Проте, на сьогодні змінилася як поведінка ОСОБА_4 , так і обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав та вона має бажання та намір приймати участь у вихованні дитини ОСОБА_5, а тому вважаємо, що існують підстави для поновлення її батьківські права. на сьогодні позивач в корені змінила своє відношення як до дітей так і до життя. Вона повністю відмовилася від вживання алкогольних напоїв, вийшла заміж та починаючи з 15.03.2022 року постійно проживає у м. Вроцлав, Республіка Польща. За час проживання у Польші вона набула право власності на дві квартири у м. Вроцлав, що підтверджується копіями з кадастрової книги. 11.05.2023 вона вийшла заміж та наразі є дружиною громадянина Сполученого Королівства Великої Британії та північної Ірландії ОСОБА_6 . Окрім цього, згідно довідок КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР та КНП «НОВОМОСКОВСЬКА ЦЕНТРАЛЬНА МІСЬКА ЛІКАРНЯ» НОВОМОСКОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ» позивач на обліку у лікаря нарколога не перебуває та за медичною допомогою ані до нарколога, ані до психіатра не зверталась. На батьків покладено обов`язки як утримувати так і виховувати своїх дітей. За позивачем обліковувалася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 92 907,25 грн. за період часу з березня 2017 року і по грудень 2023 року та зазначена заборгованість була повністю сплачена позивачем і станом на сьогодні у неї взагалі відсутня заборгованість зі сплати аліментів. Після погашення вказаної заборгованості позивач продовжує сплачувати аліменти покладені на неї відповідним рішенням суду. Позивач дійсно бажає та має намір приймати участь у вихованні доньки, проте відповідач не надає їй можливості довести, як йому так і доньці, те, що вона дійсно виправилась та їй можна довіритись та прийняти її участь у вихованні доньки. Однак, відповідач керуючись рішенням суду про позбавлення позивача батьківських прав взагалі не допускає спілкування позивачки з донькою. Більш того, відповідач не дає можливість спілкуватися з ОСОБА_5 не тільки позивачці, а і членам її родини (сестра, тітки та бабуся ОСОБА_5 ).

У ході судового розгляду позивач в режимі відео конференції та її представник ОСОБА_7 підтримали позовні вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, зазначили, що Позовні вимоги ОСОБА_1 обгрунтовуються повним виправленням, рестартом власного життя, винайденням життєвих сенсів та пріоритетів, зміною поведінки, взяттям орієнтиру на повноцінну участь у житті доньок лагідною присутністю в житті доньки ОСОБА_5 відносно якої Позивачка має намір поновити батьківські права. Існують беззаперечні підстави для поновлення її батьківських прав. Позивачка зміла свою поведінку і спосіб життя, що призвело до переосмислення сімейних цінностей та ставлення до виховання своїх доньок, Позивачка офіційно працевлаштована; має у власності житло, обладнане всіма необхідними предметами побуту, техніки тощо; на обліках у лікарів - нарколога і психіатра не перебуває; до кримінальної відповідальності не притягується, судимостей не має, в розшуку не перебуває, фінансово забезпечує доньок, щодо ОСОБА_3 не має заборгованості зі сплати аліментів, окрім аліментних відрахувань, перераховує кошти на подарунки та додаткові витрати, має прагнення і можливість піклуватися про доньку та виконувати належним чином свої батьківські обов`язки. ОСОБА_1 з розумінням ставиться до підстав перебування доньки ОСОБА_5 за кордоном, внаслідок війни в України, сама також перебуває за кордоном з міркувань безпеки, не ставить питання щодо зміни місця проживання проживання з нею, дає належну оцінку обставинам, які спричинили свого часу втрату емоційного зв`язку з донькою та необхідність насамперед його поновлення, вважає що ОСОБА_5 позитивно налаштована до неї як до матері, з радістю спілкується, підтримує розмову, спілкується з сестрою, ділиться подіями з власного життя, дозволяє ставити питання, приймає поради в якості дорадчої думки до загальних правил побуту встановлених батьком, Позивачка вважає, що наявні всі підстави для поновлення їй батьківських прав. ОСОБА_1 попри реальні перепони викликані зміною місця проживання доньки та свого, внаслідок війни в Україні та небажанням батька доньки, відповідача по справі сприяти зміцненню емоційних зв`язків між нею та донькою, приділяє життю доньки достатньо уваги, турбується про неї, надає матеріальну допомогу, дарує подарунки тощо, всіма доступними засобами шукає спілкування з донькою, попри відстань приїжджає до ОСОБА_5, від осіб проживаючих з ОСОБА_5 та особисто від ОСОБА_5, отримує інформацію щодо її стану здоров`я, фізичного та духовного розвитку, успіхів у навчанні, тощо.

У ході судового розгляду відповідач ОСОБА_2 в режимі відео конференції та її представник ОСОБА_8 позовні вимоги не визнали у повному обсязі, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними, зазначили, що відсутні підстави для поновлення позивача батьківських прав, відсутні належні докази зміни поведінки позивача,які були підставою для позбавлення батьківських прав, відсутня довіра до неї. Поновлення батьківських прав може лише призвести до чергової психологічної травми дитини. Відповідач також зазначив, що він не перешкоджає спілкуванні позивача з донькою.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 , який був другом родини позивача та відповідача підтвердив неналежне виконання позивачем батьківських обов`язків відносно доньки, що слугували підставою для позбавлення позивача батьківських прав.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка співмешканка відповідача - ОСОБА_10 пояснила суду, що вони з відповідачем не чинять перешкод у спілкуванні позивача з дитиною, однак, вона хвилюється, що дитині може бути знову нанесена психологічна травма.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялися заздалегідь і належним чином, надали суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, надала суду висновок про недоцільність поновлення батьківських прав позивача у відношенні неповнолітньої доньки.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вказує у своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини, згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобовязаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13 ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову.

Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ході судового розгляду встановлено, що заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.11.2017 по справі №645/2154/2017 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 та позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначеним рішенням встановлено, що позивач звернувся з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, вказуючи, що з квітня 2011 р. він перебував в сімейних відношеннях та проживав однією сім`єю з відповідачем, без державної реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_3 в них народилась донька - ОСОБА_11 . Починаючи з 2016 р. поведінка відповідача кардинально змінилась. Вона почала вести аморальний спосіб життя, зловживати алкогольними напоями, проводити ночі з іншими чоловіками, відвідувати вночі розважальні заклади. Відповідач самоусунулась від виконання материнських обов`язків, догляду за дітьми. У зв`язку з чим сімейні відносини між сторонами припинились.. У січні 2017 р., заїхавши по доньку до відповідача, позивач дитини не застав, і відповідач не пояснила - де знаходиться дитина, у зв`язку з чим 08.01.2017 р. позивач був вимушений звернутись до Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області з проханням внести відповідна відомості до ЄРДР за ст.166 КК України. Під час розгляду справи суд дійшов висновку про те, що відповідача (мама) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , у зв`язку з чим має бути позбавлена батьківських прав відносно дитини, з підстав, передбачених ч.І ст.164 СК України.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно із частинами першою, третьою статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

Отже, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити.

Конвенція про права дитини ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» (заява № 2091/13), установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також ЄСПЛ у рішенні від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», (заява № 2091/13) та у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09, § 100) зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

При цьому, у конкретній ситуації враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 52).

Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. При вирішенні справи про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з батьків, інших осіб, з ким проживає дитина. Рішення суду про поновлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. У разі відмови в позові про поновлення батьківських прав повторне звернення із позовом про поновлення батьківських прав можливе лише після спливу одного року з часу набрання чинності рішенням суду про таку відмову.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Законодавство України, яке регулює сімейні відносини визначає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.

Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» визначено, що особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. Розглядаючи такі справи, суди зобов`язані перевіряти, наскільки змінилися поведінка особи та обставини, що були підставою для позбавлення її батьківських прав. При вирішенні питання про поновлення батьківських прав одного з батьків суд бере до уваги думку другого з них та інших осіб, із якими проживає дитина, враховує її інтереси, а також думку дитини, якщо вона її може висловити.

Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 на сьогоднішній день має можливість і бажання виконувати всі батьківські обов`язки по відношенню до своєї доньки, вона докорінно змінила своє життя та стала на шлях виправлення.

Зміни в способі життя ОСОБА_1 на краще та ставлення до доньки судом встановлено та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності.

ОСОБА_1 , починаючи з 15.03.2022 року постійно проживає у м. Вроцлав, Республіка Польща, за час проживання у Польші вона набула право власності на дві квартири у м. Вроцлав, що підтверджується копіями з кадастрової книги. 11.05.2023 вона вийшла заміж та наразі є дружиною громадянина Сполученого Королівства Великої Британії та північної Ірландії ОСОБА_6 , що підтверджується відповідними перекладами документів.

Відповідно довідок КНП «Міський психоневрологічний диспансер №3» ХМР від 06.02.2024 року та КНП «НОВОМОСКОВСЬКА ЦЕНТРАЛЬНА МІСЬКА ЛІКАРНЯ» НОВОМОСКОВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ» від 08.02.2024 року ОСОБА_1 на обліку у лікаря нарколога не перебуває та за медичною допомогою ані до нарколога, ані до психіатра не зверталась.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам, наданого Основ`янсько - Слобідським відділом державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Мінстерства юстиції, за позивачем обліковувалася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 92 907,25 грн. за період часу з березня 2017 року і по грудень 2023 року та зазначена заборгованість була повністю сплачена позивачем, що підтверджується відповідними квитанціями.

При поновленні батьківських прав перш за все суд дотримується принципу охорони інтересів дітей, оскільки позбавлення батьківських прав проводилося в їх інтересах. По даній справі не здобуто доказів, що поновлення ОСОБА_1 в батьківських прав відносно доньки буде суперечити її інтересам.

Судом не здобуто доказів того, що поновлення позивачу батьківських прав відносно неповнолітньої доньки буде суперечити її інтересам. Обставини, які послужили підставою для позбавлення батьківських прав перестали існувати.

Водночас суд критично ставиться до висновку №290 від 19.07.2024 року, наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради про недоцільність поновлення батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ., оскільки підставою його винесення та надання висновку про недоцільність поновлення батьківських прав позивача, стало брак інформації та фактична відсутність позивача при ухваленні такого висновку, а не зміна її поведінки по відношенню до доньки, що слугувала підставою для позбавлення батьківських праві.

Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить приписам національного та міжнародного законодавства, а також практиці Європейського суду з прав людини, а тому викладені у прохальній частині позовної заяви вимоги є доведеними та обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Ураховуючи викладене, а також те, що поведінка позивача відносно неповнолітньої доньки істотно змінилася, вона має своє житло та дохід, бажає займатися вихованням дитини, а тому позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,4, 169 СК України, ст. 11,12 ЗУ "Про охорону дитинства", ст.ст. 247, 258, 259, 263, 264, 265,354 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про поновлення батьківських прав - задовольнити.

Поновити батьківські права ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до апеляційного суду Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Повний текст рішення виготовлено 03 листопада 2025 року.

Головуючий-суддя: