Справа № 450/5211/24 Провадження № 2/450/731/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2025 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Хохолик О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Буської державної нотаріальної контори Львівської області нотаріуса Парфенюк Олександра Володимировича про внесення змін до свідоцтва про право власності на спадщину за законом

стислий виклад позиції позивача та відповідача :

підстава позову (позиція позивача):

позивач у листопаді 2024 року звернулася до суду з відповідним позовом, в якому просила зобов`язати Буську державну нотаріальну контору Львівської області нотаріуса Парфенюк Олександра Володимировича внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом. Свої вимоги мотивує тим, що 28.07.2011 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Львівської області нотаріусом Парфенюк О.В. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкування майна чоловіка позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У свідоцтві зазначене спадкове майно: земельна частка (пай) розміром 1,07 в умовних кадастрових гектарах, проте помилково вказано сертифікат на земельну частку (пай) серії РН № 576806 замість правильного державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 562617. Позивач намагалася зв`язатися з нотаріусом Парфенюк О.В. для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, однак зробити це не вдалося, оскільки нотаріус не відповідає на телефонні дзвінки. Зазначає, що наявність неправильного зазначення документа, що підтверджує право власності на земельну ділянку позбавляє можливості реалізувати їй право власності на земельну ділянку. На підставі наведеного просить заявлені позовні вимоги задоволити.

Відзиву на позов до суду не надходило.

Ухвалою суду від року відкрите загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання у справі.

Згідно з вимогами частини другої статті 247 ЦПК України - фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивача ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина.

03 лютого 2004 року Пустомитівською районною державною адміністрацією на ім`я ОСОБА_2 видано сертифікат серії РН № 576806 на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТП «Винниківське», розміром 1,07 в умовних кадастрових гектарах.

28 липня 2011 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Парфенюк О.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємцю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності АТП «Винниківське» розташованого в с. Чишки Пустомитівського району Львівської області розміром 1,07 в умовних кадастрових гектарах.

21 березня 2006 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 562617, згідно якого останній є власником земельної ділянки, площею 0,8336 га, з кадастровим номером :07:000:0025, розташованої на території Чишківської сільської ради.

Стосовно земельної ділянки згідно державного акта серії ЯБ № 562617 на право власності на земельну ділянку площею 0,8336 га, що розташована на території Чишківської сільської ради та належала померлому ОСОБА_2 , звернень від спадкоємців за законом та за правом представлення до Пустомитівської державної нотаріальної контори, не надходило.

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20) зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18, пункт 57, ), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18, пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 89)).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК України).

Відповідно до положень частин першої, другої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

У статті 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.

Підстави внесення змін до свідоцтва не пов`язані з протиправною поведінкою (це можуть бути, зокрема, обставини які існували, але не були відомі усім учасникам спадкових відносин або ж виникли тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як згідно з рішенням суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, натомість визнання свідоцтва недійсним допускається тільки за підставі рішення суду.

У ЦК України не визначено підстав внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. До них, зокрема, можливо віднести: прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України); прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, однак якому судом визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину (частини третя та четверта статті 1268 ЦК України), але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, зокрема змінився розмір обов`язкової частки у спадщині (стаття 1241 ЦК України); зменшення розміру частки спадкоємця у спадщині за рішенням суду (наприклад, частина перша статті 1241 ЦК України).

Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а не визнання його недійсним.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 758/5329/15 (провадження № 61-18376св18).

При вирішенні спору про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину суд визначає частки кожного із спадкоємців. На підставі рішення суду нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину (частина третя статті 1300 ЦК України).

Судом встановлено, що державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори видано позивачу свідоцтво про право власності на право на земельну частку (пай) згідно сертифіката серії РН № 576806 на право на земельну частку (пай) у землях колективної власності АТП «Винниківське», розміром 1,07 умовних кадастрових гектарів, що належала ОСОБА_2 .

Позивач просить суд внести зміни до свідоцтва про право на спадщину щодо земельної частки (паю), замінивши зазначення сертифіката на земельну частку (пай) серії РН № 576806 на державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 562617. В обґрунтування позову позивач зазначає про описку, допущену нотаріусом в частині визначення форми власності.

Натомість судом встановлено, що державним нотаріусом не було допущено описку в частині визначення форми власності на земельну ділянку і підстав її набуття, так як позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на частку у праві на земельну частку (пай), яка знаходиться в землях колективної власності, площею 1,07 в умовних кадастрових гектарах. Саме вказану заяву нотаріусом і було задоволено.

Доказів того, що позивач звертався до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право спадщини на земельну ділянку, площею 0,8336 га і нотаріусом було винесено постанову про відмову у видачі такого свідоцтва, матеріали справи не містять.

Матеріали справи не містять також доказів того, що земельна ділянка, яка належала на праві колективної власності АТП «Винниківське», площею 1,7 в умовних кадастрових одиницях є однією і тією ж саме земельною ділянкою, яка належала на праві приватної власності ОСОБА_2 , площею 0,8336 га.

Також суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять доказів для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, а саме: прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України); прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, однак якому судом визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину (частини третя та четверта статті 1268 ЦК України), але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, зокрема змінився розмір обов`язкової частки у спадщині (стаття 1241 ЦК України); зменшення розміру частки спадкоємця у спадщині за рішенням суду (наприклад, частина перша статті 1241 ЦК України).

Правова позиція Верховного суду щодо вирішення спору про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину висловлена у Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц.

Статтею 1297 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Відповідно до пункту 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно із пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення права власності в нотаріальному порядку.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Згідно з усталеною судовою практикою свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (частина перша статті 1296 ЦК України).

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 554/3192/16-ц; від 30 березня 2020 року у справі № 755/7103/18; від 11 травня 2022 року у справі № 450/3258/17; від 08 листопада 2023 року у справі № 742/20226/20.

Тому суд вважає, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту свої порушених прав, так як замість внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, позивач мав би звернутися до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом за правом представлення, на земельну ділянку, площею 0,8336 га, яка належала на праві приватної власності її чоловіку ОСОБА_2 і лише при відмові нотаріуса у видачі такого свідоцтва, звернутися за захистом свої прав до суду в порядку позовного провадження.

За таких обставин суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог позивачем, що в свою чергу, є підставою для ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд покладає на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 258-259, 263-265, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Буської державної нотаріальної контори Львівської області нотаріуса Парфенюк Олександра Володимировича про внесення змін до свідоцтва про право власності на спадщину за законом, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 27.06.2025 року.

Учасники справи:

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач : Буська державна нотаріальна контори Львівської області нотаріус Парфенюк Олександр Володимирович, м. Буськ, вул. Грушевського, буд. 1.

СуддяЄ. О. Данилів