КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року

справа № 752/3436/22

провадження № 22-ц/824/8376/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П,

при секретарі: Яхно П.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: Товариства з обмеженою відповідальністю «Пан Кредит», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестстандарт»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2025 року, постановлене під головуванням судді Яковлєвої Л.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пан Кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестстандарт» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пан Кредит» (далі - ТОВ «Пан Кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестстандарт» (далі - ТОВ «ФК «Інвестстандарт») та просила:

визнати недійсним кредитний договір від 18 грудня 2020 року № КД-0033/12-20/3010, укладений між ТОВ «Пан Кредит» та ОСОБА_1 ;

визнати недійсним договір іпотеки, зареєстрований від 18 грудня 2020 року № 9355, укладений між ТОВ «Пан Кредит» та ОСОБА_1 ,

припинити іпотеку (номер запису про іпотеку : 39802178) та обтяження (номер запису про обтяження № 39801990) на квартиру АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 105).

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 18 грудня 2020 року між ТОВ «Пан Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KД-0033/12-20/3010 з метою отримання споживчого кредиту на власні потреби, пов`язані з терміновим лікуванням бабусі.

Позивачу надійшла фотокопія повідомлення від 17 грудня 2021 року про відступлення права вимоги за кредитним договором від 18 грудня 2020 року № КД-0033/12-20/3010, договором поруки від 18 грудня 2020 року № КД-0033/12-20/3010 та договором іпотеки від 18 грудня 2020 року № 9355, укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Пан Кредит» та було повідомлено про необхідність погасити заборгованість.

У повідомленні зазначено, що права вимоги за кредитним договором відступлені кредитором до ТОВ «ФК «Інвестстандарт» на підставі договору факторингу від 17 грудня 2021 року № 17/12-21, сума заборгованості за кредитним договором була вказана в розмірі 1 666 246,23 грн.

Позивач стверджує, що на момент укладання кредитного договору з його умовами не ознайомилась, оскільки кредитний договір був досить об`ємним, текст в договорі написаний курсивним шрифтом, який є не читабельним для людського ока та не сприймається при ознайомленні з документом.

Менеджер ТОВ «Пан Кредит» запевнив позивача, що вони укладають типову форму кредитного договору і для укладення договору їй необхідно надати обов`язково документи на її нерухоме майно, так як вони повинні вписати інформацію в договорі та пересвідчитись, що вона проживає в квартирі, а не лише зареєстрована в ній.

ОСОБА_1 попросили підписати кілька документі, проте не роз`яснили, що вона укладає договір іпотеки та надає квартиру в іпотеку як забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором на суму 192 377,00 грн. При цьому, завчасно документи для ознайомлення та підписання позивачу ніхто не надсилав.

Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що грошові кошти в розмірі 192 377,00 грн не отримувала.

Позивач не мала намір отримувати кредитні кошти на умовах фінансового кредиту з цільовим призначенням - на розвиток підприємницької діяльності, а також остання не могла бути суб`єктом зазначеного договору, оскільки на момент укладення оспорюваного кредитного договору, не була зареєстрована як фізична особа - підприємець.

Також, умови кредитного договору щодо зміни відсоткової ставки позикодавцем в односторонньому порядку вважає такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки в пункті 1.1. кредитного договору вказано, що процентна ставка є фіксованою, а тому умови розділу 7 кредитного договору суперечать вимогам статті 1056-1 ЦК України.

Позивач також стверджує, що ТОВ «Пан Кредит» не надавало їй грошові кошти в розмірі 192 377,00 грн, а факт видачі грошових коштів в зазначеній сумі не підтверджений належними та допустимими доказами.

Крім того, ТОВ «Пан Кредит» не має право надавати кредитні кошти на умовах іпотеки. ТОВ «Пан Кредит» не має ліцензії на провадження такого виду діяльності, як надання споживчих кредитів, а тому не наділене правом виступати кредитодавцем у відносинах з позивачем. Також не має права бути стороною за кредитним договором і ТОВ «ФК «Інвестстандарт», яке також не має відповідної ліцензії, а отже, і не має права вимоги за договором про відступлення права вимоги.

ТОВ «Пан Кредит» включило до кредитного договору умови, які є несправедливими, а тому діяльність цього товариства має ознаки нечесної підприємницької діяльності.

Позивач вважає, що умови кредитного договору мають істотний дисбаланс сторін, пункти договору про відповідальність ТОВ «Пан Кредит» за неналежне виконання зобов`язань за договором прописані таким чином, що вона не настає за будь-яких умов, тоді як, невиправдано висока ставка процентів за користування кредитом (потрійна ставка, пункт 7.1. кредитного договору), встановлюється вже на наступний день прострочення виконання зобов`язання.

Також позивач вважає, що несправедливими умови договору про те, що позичальник не матиме заперечень проти вчинення виконавчого напису про безспірне стягнення заборгованості у разі невиконання ним свого зобов`язання з повернення кредиту; про те, що в кредитному договорі не передбачено жодної відповідальності позикодавця, натомість, розділ 9 кредитного договору встановлює відповідальність лише позичальника.

Так, укладання кредитного договору відбулося на вкрай невигідних для позивача умовах, за тих обставин, що остання не мала доходу, а з метою лікування бабусі, повернення боргів за проведення операції з видаленні бабусі грижі, а також через ускладнення захворювань останньої, була вимушена звертатися до фінансової установи в умовах пандемії, поширення на території України коронавірусної інфекції. Також позивача було введено в оману щодо дійсного розміру відсоткової ставки за кредитом.

За таких обставин позивач вважає, що кредитний договір укладений під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах для позивача, коли сума менше ніж за два роки з 192 377,00 грн зросла до 1 666 246,23 грн, тобто більше ніж в 10 разів.

Оскільки договір іпотеки є похідним від основного кредитного договору та є забезпеченням виконання основного зобов`язання, останній, на переконання позивача, також підлягає визнанню недійсним.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що сторонами не було погоджено істотні умови договору іпотеки, зокрема, заставну вартість предмету іпотеки. Заставна вартість предмету іпотеки, визначена в пункті 1.2. договору іпотеки, суперечить вимогам законодавства, зокрема статті 5 Закону України «Про іпотеку», оскільки вона не надавала свою згоду на оцінку квартири за ціною 384 754,00 грн, а зі змістом договору іпотеки її ознайомлено не було.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2025 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що зазначена в кредитному договорі мета його укладення не відповідала внутрішній волі позивача та не була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором (створення та розвиток підприємницької діяльності). Проте суд першої інстанції вищезазначені обставини належним чином не дослідив та прийшов до помилкового висновку щодо відсутності порушень законодавства під час оформлення кредитного договору та договору іпотеки.

Кредитний договір не відповідає принципам справедливості та розумності, оскільки містить істотний дисбаланс взаємних прав, обов`язків та відповідальності сторін кредитного договору.

Договір іпотеки є похідним від основного кредитного договору та є забезпеченням виконання основного зобов`язання, а тому також підлягає визнанню недійсним.

Суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права, не застосувавши до цих правовідносин статті 203, 215, 1056-1 ЦК України.

30 червня 2025 року у системі «Електронний суд» представник ТОВ «ФК «Інвестстандарт» - Ліщишин І.В. сформував відзив, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, мотивуючи це тим, що доводи представника позивача щодо віку позивача та її юридичної необізнаності є неспроможними.

Сторонами кредитного договору узгоджено мету (ціль) отримання кредиту, не пов`язану із споживчими потребами, а тому твердження представника позивача про поширення на спірні правовідносини вимог Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів», та про те, що спірний кредитний договір є споживчим, не підтверджуються фактичним обставинами справи.

Кредитний договір в повній мірі відповідає вимогам чинного законодавства Сторонами при його укладенні було погоджено розмір та порядок нарахування відсотків за користування кредитом, який не суперечить вимогам чинного законодавства.

При укладанні кредитного договору позичальник була обізнана про договірні умови і свідомо погодилася з ними, про що свідчить підпис на договорі без будь-яких зауважень чи застережень щодо його умов. Позивачка також погодилася з його умовами щодо сплати процентів та не заперечувала проти такої сплати та інших платежів. Договір не містить дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позивачки, а види відповідальності позичальника покликані забезпечити своєчасне виконання кредитних зобов`язань, а отже не є непропорційно великою сумою компенсації в контексті положень законодавства про захист прав споживачів.

Позивачка як під час укладення кредитного договору, так і протягом наступних двох років жодних заперечень щодо його умов не заявляла, будь-яких претензій щодо непроведення з нею переддоговірної роботи не мала, незгоду з окремими пунктами кредитного договору не висловлювала та не здійснювала дій щодо відмови від договору.

В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про день, час та місце розгляд справи повідомлені належним чином.

В судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Інвестстандарт» - Ліщишин І.В. проти апеляційної скарги заперечував, просив її залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що на правовідносини, які виникли між сторонами на підставі кредитного договору від 18 грудня 2020 року, не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а зміст кредитного договору та договору іпотеки не суперечить актам цивільного законодавства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

За змістом статей 15 та 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в разі їх порушення, невизнання або оспорювання.

У частині 1 статті 215 ЦК України вказано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Частини 1, 3 та 5 статті 203 ЦК України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 230 ЦК України у разі, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Як встановлено судом першої інстанції, 18 грудня 2020 року між ТОВ «Пан Кредит» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено кредитний договір № КД-0033/12-20/3010 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту.

Відповідно до пункту 1.1. кредитного договору, кредитодавець надає позичальнику фінансовий кредит у формі кредитної лінії з лімітом в сумі 192 377,00 грн, в межах якого позичальник може отримувати будь-які суми кредиту на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпечення, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші нараховані суми (для наявності підстав для їх нарахування) на умовах та в строки, встановлені цим договором. Плата за користування кредитом становить 30 % річних. Тип процентної ставки - фіксована. Збільшення фіксованої процентної ставки за договором можливе за письмовою згоди позичальника.

Пунктом 1.2. кредитного договору визначено, що кредитодавець надає позичальнику кредит з цільовим призначенням - створення (початок), розвиток, удосконалення приватної підприємницької діяльності позичальником.

Згідно з пунктом 1.4.1. кредитного договору, кредит надається строком на 24 фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту, тобто з 18 грудня 2020 року до 18 грудня 2022 року.

Відповідно до пункту 11.5.1. кредитного договору позичальником визнано, що правовідносини, які виникли між сторонами на підставі укладення цього договору не підлягають врегулюванню положеннями Закону України «Захист прав споживачів», Закону України «Про споживче кредитування», оскільки: за цим договором позичальнику надано фінансовий кредит; грошові кошти надані за цим договором, надаються позичальнику без подальшої мети для придбання, замовлення, використання, ним або наміру придбання чи замовлення товарів та/або продукції для особистих потреб безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; використання кредитних коштів за цим договором здійснюватиметься позичальником виключно на створення (початок), розвиток, удосконалення приватної підприємницької діяльності.

На забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором кредиту від 18 грудня 2020 року № КД-0033/12-20/3010, між ТОВ «Пан Кредит» та ОСОБА_1 , 18 грудня 2020 року було укладено договір іпотеки, запис в реєстрі № 9355, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М., відповідно до пункту 1.1 якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання всіх своїх зобов`язань за кредитним договором № КД-0033/12-20/3010 про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту від 18 грудня 2020 року, з будь якими наступними змінами до нього щодо своєчасного повернення фінансового кредиту у формі кредитної лінії з лімітом в сумі 192 377,00 грн, щомісячної сплати процентів за користування кредитом, відповідно до передбаченої кредитним договором відсоткової ставки та взаємопогодженого сторонами механізму зміни відсоткової ставки (у разі наявності підстав його застосування), сплати комісій, пені та штрафу у випадках та розмірах, передбачених кредитним договором, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, надалі за текстом «Основне зобов`язання», наступне майно, яким є квартира АДРЕСА_1 . Строки та порядок виконання основного зобов`язання, що забезпечене відповідно до цього договору, передбачене в кредитному договорі.

Пунктом 1.2 договору іпотеки визначена заставна вартість предмета іпотеки, яка за згодою сторін становить 384 754,00 грн.

17 грудня 2021 року між ТОВ «Пан Кредит» та ТОВ «ФК «Інвестстандарт» укладено договір факторингу № 17/12-21, у пункті якого 1.1 вказано, що за цим договором клієнт зобов`язується передати у власність фактору, а фактор - прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 1.3 договору факторингу № 17/12-21 визначено, що на день підписання цього договору загальна заборгованість боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 18 грудня 2020 року № КД-0033/12-21/3010, договором іпотеки, який посвідченим 18 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І.М. становить: 191 915,00 грн - основна сума богу; 108 454,53 грн - проценти, 1 365 876,70 грн - штраф за договором іпотеки.

Також 17 грудня 2021 року між ТОВ «Пан Кредит», як первісним іпотекодержатель, та ТОВ «ФК «Інвестстандарт», як новим іпотекодержатель, було укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, який посвідчено 18 грудня 2020 року приватним нотаріусом Гамаль І.М. за реєстровим № 9355, та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченка І.Л. за реєстровим № 4977.

ОСОБА_1 отримала фотокопію повідомлення від 17 грудня 2021 року про відступлення прав вимоги за кредитним договором від 18 грудня 2020 року № КЛ-0033/12-20/3010, договором поруки від 18 грудня 2020 року № КД-0033/12-20/3010 та договором іпотеки від 18 грудня 2020 року № 9355, укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Пан Кредит» та повідомлення про необхідність погашення заборгованості.

Згідно з цим повідомленням, право вимоги за кредитним договором відступлено ТОВ «Пан Кредит» до ТОВ «ФК «Інвестстандарт», сума заборгованості вказана в розмірі 1 666 246,23 грн.

Абзацом 2 частини 2 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За змістом вимог статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628, статті 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на статтю 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За змістом статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина 1 статті 203, частина 1 статті 215 ЦК України).

Відповідно вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оспорюваний кредитний договір від 18 грудня 2020 року № КД-0033/12-20/3010 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивачка на момент укладення договору не заявляла додаткових умов щодо умов спірного договору, відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору.

Так, відповідно до пункту 11.4 кредитного договору, його укладенням (підписанням) позичальник додатково підтвердила, що до укладання договору ознайомлена з положенням «Про фінансові послуги ТОВ «Пан Кредит» (у редакції, що діяла на момент укладання договору) та нею на підставі отриманої інформації здійснено свідомий вибір кредитного продукту, який відповідає інтересам позичальника; в укладеному договорі містяться всі істотні для позичальника умови кредитування, які є вигідними та справедливими для неї, відповідають її інтересам, їй зрозумілі та нею усвідомлені, не є несправедливими чи дискримінаційними. Позичальник заявляє про відсутність підстав та наміру для надсилання на адресу кредитодавця протоколу розбіжностей з метою зміни, доповнення, редагування, додання, виключення як окремих положень (умов) договору, так і всього договору в цілому; отримала у письмовій формі від кредитодавця до укладення договору інформацію, вказану у частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; інформація, надана кредитодавцем з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння позичальника суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що 18 грудня 2020 року, перед укладанням договору кредиту, позивач ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Пан Кредит» із заявою на отримання кредиту, у якій вона повідомила, що отримала в усній та письмовій формі від кредитодавця до укладення договору інформацію відповідно статей 6, 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, статей 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів».

Всі ключові моменти роз`ясненні, та їй зрозумілі; інформація надана кредитодавцем із дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

ОСОБА_1 також повідомила, що метою отримання кредиту є створення (початок), розвиток, удосконалення приватної підприємницької діяльності, без мети використання кредитних коштів на придбання, замовлення товарів та/або продукції для особистих потреб; зі змістом статті 190 (шахрайство), статті 222 (шахрайство з фінансовими ресурсами), статті 358 (підроблення документів, печаток, штампів та бланків, їх збут, використання відроблених документів) КК України ознайомлена та про відповідальність за вчинення дій, передбачених даними статтями, повідомлена.

Також, окремим підписом заявниці, що міститься у розписці ОСОБА_1 про ознайомлення з істотними умовами договору від 18 грудня 2020 року, підтверджено, що вона обрала умови неспоживчого кредитування, які вважає вигідними для себе; кредит отримала без мети подальшого придбання, замовлення, використання або наміру придбання чи замовлення продукції для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівник, а кредит за укладеним договором не є споживчим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміст заяви позивача про отримання кредиту, розписки ОСОБА_1 про ознайомлення з істотними умовами договору, безпосередньо самого кредитного договору, свідчить про те, що позивач своїм підписом добровільно погодила його умови, цільове призначення отримання кредиту, мету використання кредитних коштів, а відтак, підстав для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним, як такого, що вчинений під впливом обману, не вбачається.

Судом також встановлено, що Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Акордбанк» (далі - ПАТ «КБ «Аккордбанк») позивачу ОСОБА_1 відкрило поточний рахунок у гривні, номер рахунку НОМЕР_1 , та 18 грудня 2020 року на цей рахунок зараховано від ТОВ «Пан Кредит» грошові кошти в розмірі 191 915,00 грн, призначення - перерахування траншу згідно з кредитним договором від 18 грудня 2020 року № КД-0033/12-20/3010.

Наведене підтверджується заявою про відкриття поточного рахунку від 18 грудня 2020 року, договором-заявою № PRFO-181220/102-14 про відкриття та обслуговування банківського рахунку фізичної особи в національній валюті від 18 грудня 2020 року, випискою за особовим рахунком за період з 18 грудня 2020 року до 22 грудня 2020 року.

18 грудня 2020 року, на підставі заяви про видачу готівки за № 257506, ОСОБА_1 з поточного рахунку НОМЕР_1 отримала грошові кошти у розмірі 191 915,00 грн.

Встановивши, щона правовідносини, які виникли між сторонами на підставі кредитного договору від 18 грудня 2020 року, не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а зміст кредитного договору не суперечить актам цивільного законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору № КД-0033/12-20/3010, укладеного між сторонами 18 грудня 2020 року, недійсним.

Крім того, відсутні підстави для визнання недійсним договору іпотеки від 18 грудня 2020 року, як похідної вимоги від вимоги про визнання недійсним кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив наведені у позовній заяві обставини та дійшов помилкового висновку щодо відсутності порушень законодавства під час оформлення кредитного договору та договору іпотеки, апеляційний суд оцінює критично, оскільки вони зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність вимог ОСОБА_1 про порушення відповідачами її прав.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування норм матеріального права та не застосування до відносин сторін положення статей 203, 215, 1056-1 ЦК України.

Так, суд першої інстанції, керуючись вимогами статей 203, 215 ЦК України в мотивувальній частині рішення дійшов висновку про те, що зміст оспорюваних правочинів не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а також не встановив факту недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для відмови у позові, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованими, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді