ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 жовтня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 728/608/25

Головуючий у першій інстанції Сороколіт Є. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1664/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей Бахмацької міської ради

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_3

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення графіку спілкування з малолітньою дитиною та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини (суддя Сороколіт Є.М.), ухвалене у м.Бахмач,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визначити способи його участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : право зустрічатися та без перешкод спілкуватися із сином у вівторок та четвер щотижня з 17.00 до 20.00 год., попередньо попередивши ОСОБА_5 шляхом телефонного дзвінка; право безперешкодно брати сина до себе за місцем свого проживання у межах м.Бахмач та Чернігівської області через одні вихідні дні, забираючи сина у п`ятницю ввечері не пізніше 17.00 год. з місця їх проживання та повертаючи не пізніше 19.00 год. у неділю за місцем їх проживання; право брати сина до себе за місцем свого проживання у межах м.Бахмач та Чернігівської області на святкування днів народження позивача; святкування Дня народження сина організовує відповідач та повідомляє позивача про місце та час проведення, який за бажанням може бути на них присутній; у період літніх шкільних канікул позивач і відповідач мають право проводити загалом по 45 днів кожний разом з сином та відпочивати разом з ними на території України; зимові та інші канікули, святкові дні син буде проводити за попередньою домовленістю між позивачем і відповідачем; у період відпустки позивача загально 30 діб, він має право проводити разом із сином 15 діб у межах м. Бахмач та Чернігівської області. Позов мотивовано тим, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано 15 вересня 2019 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю. За доводами позивача, відповідачка перешкоджає спілкуванню батька з сином, постійно ухиляється від контакту, не попереджає про проведення дитячих свят, не дає можливості привітати із днем народження сина.

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом про визначення разом із нею місця проживання неповнолітнього сина ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Заперечуючи проти первісного позову, ОСОБА_2 вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про тривале проживання неповнолітньої дитини в іншому будинку свідчать про намір позивача фактично змінювати місце проживання дитини декілька разів на рік, що, з урахуванням її віку, не сприятиме гармонійному розвитку дитини. Вказує, що між сторонами існує спір про місце проживання дитини. За доводами ОСОБА_2 , неповнолітній ОСОБА_4 зареєстрований з батьком за адресою: АДРЕСА_2 , а позивачка за зустрічним позовом є співвласником квартири АДРЕСА_3 , де і проживає. Посилається на те, що невизначеність реєстрації місця проживання сина суперечить його інтересам та суттєво обмежує реалізацію прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 серпня 2025 року первісний позов задоволено частково; встановлено такий порядок та способи участі батька, ОСОБА_1 , у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, ОСОБА_4 : - зустрічатися та без перешкод спілкуватися із сином у вівторок та четвер щотижня з 17 год 00 хв до 20 год 00 хв за участі матері дитини, ОСОБА_2 ; - брати сина на святкування днів народження батька з урахуванням бажання дитини бути присутнім на такому святкуванні; - повідомлення відповідачем за первісним позовом позивача за первісним позовом про дату, час та місце проведення святкування Дня народження ОСОБА_4 , з урахуванням бажання ОСОБА_4 щодо присутності батька на такому святкуванні; - літні, зимові та інші канікули, святкові дні син буде проводити за попередньою домовленістю між позивачем за первісним позовом і відповідачем за первісним позовом з урахуванням бажання дитини; - у період відпустки позивач за первісним позовом загально до 30 діб, він має право проводити разом із сином 15 діб у межах м. Бахмач з урахуванням бажання дитини і без права ночівлі; у задоволенні іншої частини позовних вимог за первісним позовом відмовлено; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Бахмацької міської ради, про визначення місця проживання дитини відмовлено у повному обсязі; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 726,72 грн у рахунок відшкодування сплаченого судового збору за первісним позовом. Рішення суду мотивовано тим, що встановлені судом фактичні обставини цієї справи свідчать про наявність триваючого конфлікту між сторонами цієї цивільної справи та наявність перешкод для батька, який проживає окремо від дитини, на особисте спілкування з дитиною. Водночас наявність відомостей, які характеризують особу позивача за первісним позовом з негативної сторони, а саме певна періодичність ініціювання уповноваженими органами питання притягнення його до різних видів юридичної відповідальності, деяка його психічна нестабільність і, найголовніше, сформований негативний образ у дитини не дають змоги суду прийти до висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі. Щодо зустрічного позову, на переконання суду, позивачем за зустрічним позовом не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідач за зустрічним позовом має намір змінити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , а доводи зустрічного позову фактично ґрунтуються на припущеннях, що відповідач за зустрічним позовом має намір змінити місце проживання їх спільної дитини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити нове рішення про його задоволення. Апеляційна скарга мотивована тим, що в даному спорі позивачка звернулася із зустрічним позовом за судовим захистом якнайкращих інтересів дитини. Вважає, що суд першої інстанції надто формально підійшов до її доводів про необхідність визначення місця проживання дитини з матір`ю, не врахував, що дитина постійно проживає з нею, де склалися необхідні соціально-побутові умови, сталі соціальні зв`язки, з батьком син спілкувався періодично, із ним постійно не проживав. За доводами ОСОБА_3 , невизначеність реєстрації місця проживання ОСОБА_6 суперечить інтересам самої дитини та суттєво обмежує реалізацію її прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист. Також позивачка за зустрічним позовом вказує, що при вирішенні спору суд не врахував правові позиції Верховного Суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Відповідач за зустрічним позовом вказує, що при розірванні шлюбу батьки домовилися про проживання дитини з матір`ю. У досудовому порядку щодо зміни або визначення місця проживання спільної дитини ОСОБА_3 до колишнього чоловіка не зверталася. Звертає увагу, що він не заперечував та не заперечує і не ставить під сумнів факт постійного проживання дитини разом з матір`ю. За доводами ОСОБА_1 , він є військовослужбовцем, який проходить військову службу у період дії воєнного стану, що унеможливлює зміну місця проживання дитини разом із ним та її постійне проживання з батьком, що свідчить про відсутність реального спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини. Також посилається, що ОСОБА_3 під час розгляду справи судом першої інстанції не надала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини і не подала акт обстеження умов проживання, що унеможливлює всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин справи.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, то в частині часткового задоволення первісного позову рішення судом апеляційної інстанції не переглядається.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано з 06 травня 1996 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.6). Разом із ним зареєстрований у тому числі і його син (а.с.9).

Позивачка за зустрічним позовом є власником 1/2 частини квартири, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.65). Зареєстроване місце проживання - за вказаною адресою (а.с.22).

У зв`язку з укладенням шлюбу ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_7 , що підтверджується актовим записом про шлюб на а.с.57.

Відповідно до Акту обстеження умов від 29 січня 2025 року, складеного Службою у справах дітей Бахмацької міської ради, гр-н ОСОБА_1 має сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживання з матір`ю, місце проживання якого він не знає. Мати дитини заблокувала номер телефона ОСОБА_8 , перешкоджає у спілкуванні з дитиною, побаченні з ним. ОСОБА_9 має намір звертатись до суду для встановлення днів побачень з дитиною та хоче приймати участь у його вихованні (а.с.10-11).

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Таким чином, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21, постанова Верховного Суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21).

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19.

У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

У справі, яка переглядається, предметом зустрічної позовної заяви є визначення місця проживання дитини.

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ст.7 СК України).

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з абзацом першим частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У справі, яка переглядається, встановлено, що малолітній син сторін проживає разом з матір`ю. Батько дитини ОСОБА_1 як на час розгляду справи судом першої інстанції, так і на час розгляду справи апеляційним судом не заперечує проти цього. Так, у своєму відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 вказував, що при розірванні шлюбу батьки домовилися, що дитина буде проживати з матір`ю і він не заперечує проти цього, а питання, які він ставив у первісному позові, стосуються лише графіку спілкування з дитиною. Аналогічні пояснення відповідач за зустрічним позовом надає і у відзиві на апеляційну скаргу.

Вбачається, що предметом первісного позову не було визначення місця проживання дитини. Зазначаючи, що у позивача немає можливості чітко встановити місце проживання малолітнього сина, ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_3 перешкоджає спілкуванню батьку з сином. Акт обстеження умов проживання, доданий позивачем за первісним позовом до своєї позовної заяви, складався з метою саме вирішення питання участі батька у вихованні дитини ОСОБА_4 .

Зважаючи на те, що мати та батько, які проживають окремо, дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову, оскільки позивачка не довела, що її права порушені, не визнаються або оспорюються відповідачем.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив в оскаржуваній частині законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо обмеження прав дитини не заслуговують на увагу, оскільки жодними доказами не підтверджені. Реєстрація місця проживання малолітнього ОСОБА_4 не була предметом ані первісного, ані зустрічного позову. При цьому реєстрація місця проживання не є підставою для обмеження вільного пересування, гарантованого статтею 33 Конституції України.

Твердження ОСОБА_3 , що відмова в задоволенні позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю не сприяє якнайкращим інтересам дитини, не заслуговують на увагу, оскільки фактичне місце проживання дитини судом не змінювалося.

Також не можуть бути прийняті судом до уваги доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 не виявив бажання спілкуватися з батьком і у нього відсутній тісний психологічний зв`язок із батьком, оскільки позивачка за зустрічним позовом не оскаржувала рішення суду першої інстанції в частині визначення графіку спілкування ОСОБА_1 з малолітньою дитиною.

Посилання ОСОБА_3 на неврахування судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду, є такими, що не заслуговують на увагу, оскільки висновки щодо застосування норм права, які викладені у вказаних постановах, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в разі зміни обставин і виникнення між батьками спору щодо місця проживання дитини сторони не позбавлені права звернутися до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Зважаючи на те, що в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_3 відмовлено, відсутні підстави для стягнення на її користь судових витрат (судового збору та витрат на професійну правничу допомогу), як про то вона просила в своїй апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Бахмацького районного суду Чернігівської області від 15 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 3 листопада 2025 року.

Головуючий: Судді: