Справа № 215/4623/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Данилевського М.А., за участю секретаря судових засідань Уварової Л.І., позивача ОСОБА_1 , відповідачки ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу №215/4623/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради (м. Кривий Ріг), про визначення місця проживання дитини та встановлення факту самостійного виховання дитини батьком,

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2025 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся з позовною заявою до суду до ОСОБА_2 (відповідачка), третя особа: служба у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради (м. Кривий Ріг), в якій просив:

-визначити місце проживання його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем ОСОБА_1 ;

-встановити факт перебування неповнолітньої дитини ОСОБА_3 на самостійному виховані та утриманні батька ОСОБА_1 .

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.06.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.09.2025 підготовче провадження по справі закрито, призначено справу до судового розгляду на 20.10.2025.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Стислий виклад позицій позивача та відповідача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що з відповідачкою по справі перебував у офіційному шлюбі з 17 червня 2006 року по 02 червня 2025 року. Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу шлюб з відповідачкою розірвано 02 червня 2025 року. Від спільного подружнього життя ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина ОСОБА_3 . Починаючи з жовтня 2024 року відповідачка припинила займатись вихованням сина та віддала його на виховання позивачу, мотивуючи тим, що вона має намір влаштувати своє особисте життя за кордоном. Будь-які відносини між позивачем та відповідачкою припинені з жовтня 2024 року. Позивач самостійно виховує сина належним чином, фактично син проживає з ним з жовтня 2024 року. Вважає, що проживання з позивачем якнайкраще забезпечує інтереси сина. В жодному разі зі своєї сторони не має наміру чинити перешкоди у побаченні відповідачки з дитиною. Гарантує усе можливе для повноцінного розвитку своєї дитини. Бажає, щоб син виріс у сім`ї, де його люблять та поважають. Звернення до суду із даною позовною заявою обумовлено необхідністю узаконити перебування сина разом з позивачем, з тим, щоб він міг повноправно представляти інтереси неповнолітнього ОСОБА_3 та не потребував для цього згоди його матері, яка ним не опікується.

Обираючи спосіб захисту своїх прав та прав сина, вважає належним способом саме визначення місця проживання дитини разом із батьком та встановлення факту перебування сина на самостійному вихованні та утриманні позивача. При цьому, зауважив, що позбавлення його матері батьківських прав не буде.

Згідно з характеристиками, виданою комунальним закладом позашкільної освіти «Дитячо-юнацька спортивна школа №5» Криворізької міської ради, встановлено, що ОСОБА_4 своєчасно та сумлінно відвідує тренування, а батько, відповідально ставиться до занять. Згідно з характеристикою виданою КГ №45 МКР, мати ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дитини - ОСОБА_3 , на батьківські збори не з`являється, про сина не піклується, проживає окремо, що підтверджує той факт, що упродовж тривалого часу вихованням та утриманням дитини займається виключно позивач, а його мати не бере участі у вихованні та утриманні ОСОБА_5 .

Необхідність юридичної фіксації факту знаходження дитини на одноособовому вихованні та утриманні позивача необхідно, щоб дитина не залишалась без догляду батька, і щоб позивач як батько, міг одноосібно вирішувати питання, пов`язані із проживанням, вихованням, доглядом, лікуванням сина без згоди матері.

Відповідачка не надала відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні 12.09.2025 зазначила, що не заперечує, щоб їхній малолітній син ОСОБА_4 проживав разом з батьком ОСОБА_1 . Зазначила, що постійно спілкується з сином телефоном, матеріально підтримує сина, періодично перераховує кошти на картку батьку, що не заперечується позивачем. ОСОБА_6 разом із старшим сином виїхала за кордон. Зазначила, що зараз проживає у Латвії зі старшим сином, працевлаштована, перераховує кошти на утримання молодшого сина ОСОБА_7 , з сином спілкується постійно телефоном, тиждень перебуває в України спілкується з дитиною, в них доброзичливі стосунки. Хотіла б інколи брати сина на канікули до Латвії, щоб він міг поспілкуватися зі старшим братом, отримав нові враження. Просила, якщо можливо, щоб суд постановив рішення, щоб відповідач не чинив перешкод та надав дозвіл у виїзді дитини за кордон, коли у дитини буде бажання та можливість.

Представник третьої особи - служба у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради (м. Кривий Ріг), в судове засідання не з`явився. Надав висновок про визначення місця проживання дитини, в якому з посиланням на викладені у висновку обставини при вирішенні питання про визначення місця проживання дитини поклався на розсуд суду з урахуванням найкращих інтересів дитини.

У висновку орган опіки та піклування зазначив, що було розглянуто документи, що надійшли на адресу виконкому районної у місті ради разом із позовною заявою про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зі слів батька, з жовтня 2024 року малолітня дитина ОСОБА_4 проживає з ним у зв`язку з тим, що мати виїхала працювати за кордон, де і перебуває по теперішній час.

З метою з`ясування обставин справи та складання об`єктивного висновку службою у справах дітей виконкому районної у місті ради разом з фахівцями Криворізького міського центру соціальних служб 17.07.2025 було здійснено обстеження умов проживання та проведено оцінку потреб батька та дитини за адресою їх проживання: АДРЕСА_1 . Під час обстеження встановлено, що за даною адресою зареєстрований та проживає позивач ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Квартира однокімнатна, наявне електро-, газо-, водо-, теплопостачання, гаряча вода (бойлер). Житло не приватизоване. Санітарно-гігієнічний стан житла відповідає нормам, квартира охайна, чиста, обладнана необхідними меблями та технікою. ОСОБА_4 має окреме спальне місце, стіл для занять. Хлопчик забезпечений всім необхідним: одягом та взуттям, чистою постільною білизною, засобами гігієни, ліками, шкільним приладдям. Дитина має технічні засоби для онлайн навчання: комп`ютер, планшет, власний телефон. На кухні наявний достатній запас продуктів харчування, приготовані домашні страви. Для дитини створені всі необхідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку.

Під час обстеження між батьком та сином спостерігалися теплі стосунки, порозуміння та повага. Малолітній ОСОБА_4 виглядав спокійним, врівноваженим. Розповів, що навчається у Криворізькій гімназії №45 Криворізької міської ради, має там друзів. ОСОБА_8 повідомив, що любить батька і матір однаково, але бажає проживати з батьком, тому що тут його школа, друзі. Хлопчик займається спортом, відвідує секцію греко-римської боротьби та нещодавно став займатись футболом. Батько активно підтримує спортивні захоплення сина.

За повідомленням адміністрації Криворізької гімназії № 45, в якій навчається ОСОБА_5 , вихованням хлопчика на даний час займається батько, який активно цікавиться навчанням сина, бере участь в житті класу і школи, відвідує батьківські збори. Мати навчальними досягненнями сина не цікавиться, з адміністрацією школи та класним керівником не спілкується.

Батько дитини ОСОБА_1 працює електрогазозварником на ремонтно-механічному заводі АТ «Кривбасзалізрудком», середньомісячний розмір його заробітної плати за період з 01.03.2024 по 28.02.2025 становив 18740,00 грн. За місцем роботи позивач характеризується позитивно.

Під час обстеження ОСОБА_1 повідомив, що мати дитини ОСОБА_2 разом зі старшим сином ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у жовтні 2024 року виїхала за кордон на заробітки. З сином ОСОБА_5 спілкується у телефонному режимі не часто, матеріально майже не допомагала, тому у березні 2025 року він вимушений був подати на аліменти. З квітня 2025 року колишня дружина почала сплачувати щомісячно аліменти у розмірі близько 3200 грн. Позивач побоюється, що мати може вивезти сина ОСОБА_5 за межі України без його дозволу, тому вирішив звернутися до суду з питання визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 з ним.

Фахівцями Криворізького міського центру соціальних служб була проведена оцінка потреб батька та дитини, ознак складних життєвих обставин не виявлено.

21.07.2025 під час телефонного спілкування зі спеціалістами служби у справах дітей виконкому Тернівської районної у місті ради відповідачка ОСОБА_2 повідомила, що проживає і працює у Латвії, орендує там житло, з сином спілкується у телефонному режимі, сплачує аліменти, заборгованості зі сплати аліментів не має. Заперечує проти визначення місця проживання ОСОБА_5 з батьком, мала намір забрати дитину за кордон, але батько заперечує та не надає дозвіл на виїзд дитини.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 17 червня 2006 року Тернівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області між позивачем та відповідачкою укладено шлюб (свідоцтво про шлюб Серія НОМЕР_1 ). У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_3 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 ). Рішенням Тернівського районного суду міста Кривого Рогу від 02.06.2025 шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано.

Судом досліджено характеристики, видані комунальним закладом позашкільної освіти «Дитячо-юнацька спортивна школа №5» Криворізької міської ради, згідно якої ОСОБА_4 своєчасно та сумлінно відвідує тренування, а батько, відповідально ставиться до занять. Згідно з характеристикою виданою Криворізької гімназії №45 МКР, мати ОСОБА_2 не цікавиться досягненнями у навчальному процесі сина, з класним керівником не спілкується.

ОСОБА_1 працює електрогазозварником на ремонтно-механічному заводі АТ «Кривбасзалізрудком», середньомісячний розмір його заробітної плати за період з 01.03.2024 по 28.02.2025 становив 18740,00 грн. За місцем роботи позивач характеризується позитивно.

За заявою позивача Тернівським районним судом міста Кривого Рогу 12.03.2025 видано судовий наказ про стягнення аліментів з відповідачки на користь сина ОСОБА_3 (справа №215/1450/25).

Відповідачка в судовому засіданні надала суду дві копії трудових контрактів про працевлаштування її в Латвійській Республіці, а також докази періодичного перерахування коштів позивачу на утримання сина, що в судовому засіданні було підтверджено позивачем.

Для підтвердження факту, що метою звернення позивача з позовом до суду були цілі зазначені в позовних вимогах і спростування сумнівів у суду, що метою подання позову могло бути вирішення питання отримання відстрочки від проходження військової служби, позивач надав суду витяг з електронної системи «Резерв +» МОУ, де зазначено, що позивач перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 та має бронювання від мобілізації до 27.12.2025.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні питання між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав тощо.

Тому суд в доступній для дитини його віку формі з`ясував думку дитини ОСОБА_3 , який повідомив, що хотів би проживати з батьком в Кривому Розі, оскільки він тут звик, в нього тут багато друзів, але також хотів би інколи їздити до матері в Латвію на канікули, щоб відвідати її та брата.

Позивач наполягав на задоволені позовних вимог зазначивши, що в разі відмови в задоволені позову він не зможе перешкодити матері дитини всупереч його волі вивезти дитину за кордон і він буде позбавлений можливості його повернути.

Висновки та мотиви суду.

Дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши надані докази, заслухавши позивача та відповідачку, суд дійшов наступних висновків.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина друга статті 15 ЦК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.

Вказаний правовий висновок сформульовано у постанові Великої Палити Верховного Суду від 11.09.2024 справа №201/5972/22.

Суд виходить з того, що офіційним місцем проживання малолітнього ОСОБА_3 є місце проживання його батька ОСОБА_1 , а саме квартира АДРЕСА_2 . Відповідачка зазначене не оспорювала і не оспорює. Крім того, відповідачка не порушує питання про зміну місця проживання та реєстрації дитини.

Також суд зазначає, що відповідачка під час розгляду справи наголошувала на тому, що спору між сторонами у цій справі не існує, відповідачка згодна, щоб син проживав з батьком за вищевказаною адресою.

Суд зазначає, що рішення про задоволення позову про визначення місця проживання дитини з одним із батьків може бути ухвалено виключно якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, тобто за наявності між батьками такого спору.

Твердження позивача, що не визначення судовим рішенням місця проживання дитини ОСОБА_3 з батьком, останній не зможе перешкодити матері дитини всупереч його волі вивезти дитину за кордон і він буде позбавлений можливості його повернути, є лише припущенням позивача, не підтверджується жодними доказами дослідженими судом.

З урахуванням зазначеного суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та таким, що не підлягають задоволенню.

Щодо встановлення факту перебування неповнолітнього ОСОБА_3 на самостійному вихованні та утриманні батька ОСОБА_1 , суд дійшов наступного.

Згідно з частинами 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч. 1ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що надані позивачем докази свідчать лише про фактичне проживання дитини разом з ним як батьком, однак, жодним чином не підтверджують факт ухилення матері від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Його твердження про те, що відповідач проживає окремо, не заслуговують на увагу, оскільки вказаний факт не звільняє останню як матір, від обов`язку виховання та утримання дитини. В свою чергу, перебування матері за кордоном, не вказує на неможливість її участі у вихованні дитини (спілкуванні дистанційно, наданні коштів для утримання та розвитку дитини, тощо).

Відповідач не позбавлена батьківських прав щодо дитини, вона зобов`язана виконувати обов`язки, які покладаються на неї як на матір, вимогами законодавства України, зокрема, статтею 150 СК України, а тому за вказаних обставин не можна вважати, що позивач є особою, який самостійно виховує свою неповнолітню дитину.

Більше того, встановлення факту самостійного виховання дитини позивачем як батьком, на переконання суду, не породжує ті юридичні наслідки, про які зазначено у позовній заяві, та від встановлення судом такого факту не залежить виникнення, зміна особистих прав позивача як батька, зокрема, можливості безперешкодного переміщення разом з дитиною без згоди матері по території держави та за її межами, а також, вирішення інших питань, пов`язаних із вихованням дитини, а також будь-якими іншими формальностями щодо них. Доказів наявності таких обставин позивачем не доведено.

Суд вирішує спір, що реально виник, і не робить припущень щодо обставин і фактів, які ще не виникли, та не регулює правовідносин щодо обставин проживання дитини, які не існують. Звернення до суду про вирішення спору одного з батьків, право якого не порушено, дає підстави для відмови у задоволенні позову.

Суд, виходить із того, що позивач як у позовній заяві, так і під час розгляду справи не зазначив обставин, які підтверджували б наявність порушення його права та/або законного інтересу невизнанням відповідачем факту самостійного виховання дітей батьком, що є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові.

Отже, беручи до уваги, що стороною позивача не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, а також доказів на підтвердження порушення його прав, відсутністю необхідних та достатніх умов для встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини батьком, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в задоволенні позову, - на позивача. Враховуючи, що суд повністю відмовляє у задоволені позовних вимог судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 141, 142, 150-155, 157-161 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 141, 229, 258, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивачем ОСОБА_1 , та встановлення факту перебування неповнолітньої дитини ОСОБА_3 на самостійному виховані та утриманні батька ОСОБА_1 , відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 30 жовтня 2025 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради в особі органу опіки та піклування, місцезнаходження за адресою: 50079, м. Кривий Ріг, вул. Антона Ігнатченка, 1а, .

Суддя: