ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 755/9873/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Заставенко М.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулося в Дніпровський районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просило суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № Z06.179.73932 від 21.07.20217 у розмірі 202 635,85 грн, а також понесені судові витрати.

Позовна заява обґрунтована наступним. 21.07.2017 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір № Z06.179.73932, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 86 019,00 грн, а позичальник зобов`язався одержати кредит і повернути його разом із відсотками та платою за обслуговування згідно з графіком платежів. Кредит надано строком на 60 місяців, розмір процентної ставки 22,0% річних. Банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідач виконував свої зобовязання з істотним порушенням умов договору, сплачуючи поточні платежі із простроченням дати їх сплати, сплати в не повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, у звязку з чим виникла заборгованість. 25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») було укладено договір факторингу № 31/23, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинними договорами в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними у Реєстрі боржників, в тому числі за договором № Z06.179.73932 від 21.07.2017. Згідно розрахунку заборгованості по вказаному кредитному договору станом на дату подачі позову, заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем становить 202 635,85 грн, та складається із заборгованості за основним боргом 70 344,82 грн, заборгованості за відсотками 52 862,50 грн, заборгованості за іншими процентними платежами 79 428,53 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.06.2025 вищевказану позовну заяву передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О. від 11.07.2025 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

22.07.2025 відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення щодо позову обґрунтовані тим, що у відповідача відсутні грошові зобов`язання перед позивачем. За наявними у матеріалах справи документами встановити та перевірити зазначену позивачем суму заборгованості неможливо, як і неможливо перевірити сам факт надання кредитних коштів позичальникові у відповідному розмірі. Долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості не містить у собі алгоритму і формулу розрахунку та взагалі не дає можливість встановити дійсний факт наявності та розмір заборгованості за кредитним договором. Із зазначеного розрахунку неможливо встановити порядок утворення зазначеної суми заборгованості за всіма її складовими, оскільки розрахунок складено представником позивача. Позивачем не надано жодного первинного документу, що відображав би повний рух всіх коштів за кредитним договором і давав би можливість суду та учасникам справи встановити дійсний розмір заборгованості. Також, на підтвердження переходу права вимоги за договором факторингу, представником позивача до матеріалів справи не долучено належним чином складені та засвідчені акти приймання-передачі прав вимоги відповідно до реєстру боржників, акт приймання-передачі документації боржників. Долучені позивачем документи не заповнені. Щодо позовної заяви про стягнення з відповідача заборгованості за іншими процентними платежами у розмірі 79 428,53 грн, то така задоволенню також не підлягає з огляду на те, що в кредитному договору не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту. Тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування». Також відповідач зазначив, що він являється особою з інвалідністю ІІ групи, тому звільнений від оплати судового збору.

Відповіді на відзив від позивача до суду не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.07.2017 між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z06.179.73932, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 86 019,00 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами згідно з умовами договору.

Банк надає кредит строком на 60 місяців, процентна ставка становить 21,99%.

25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») було укладено договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до якого АТ «Ідея Банк» відступило свої права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло право вимоги за первинними договорами в розмірі заборгованостей боржників перед АТ «Ідея Банк», визначеними у Реєстрі боржників, в тому числі за договором № Z06.179.73932 від 21.07.2017

Позивач в позовній заяві посилається на те, що на підставі договору факторингу № 01.02-31/23, та відповідного реєстру прав вимог до вказаного договору, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №Z06.179.73932 від 21.07.2017.

Зі змісту розрахунку заборгованості складеного АТ «Ідея Банк» вбачається, що сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 202 635,85 грн, з яких заборгованість за основним боргом 70 344,82 грн, заборгованість за відсотками 52 862,50 грн, заборгованість за іншими процентними платежами 79 428,53 грн.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1,2ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст.ст. 526,615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Угода, в якій відбувається заміна однієї зі сторін, є уступкою права вимоги. Факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), у якому відбувається заміна кредитора, є різновидом таких угод. Тобто, факторинг - це комплекс кредитно-фінансових операцій з продажу боргових прав одного підприємства іншому суб`єкту-фактору за плату (ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що факторинг є фінансовою послугою). Фактором можуть виступати банки, інвестиційні та кредитні організації, що мають ліцензію на надання кредитів іншим особам під відсотки. Поняттю продаж боргових прав тотожні поняття «продаж дебіторської заборгованості» та «продаж прав боргових вимог».

Таким чином, факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги), відповідно до ст. 1077 ЦК України є операцією, у якій одна сторона (фактор) передає (або зобов`язується передати) кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає (або зобов`язується відступити) факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Позивач в обґрунтування позовних вимог вказав, що між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» було укладено Договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого АТ «Ідея Банк» відступило ТОВ «СВЕА ФІНАНС» права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права вимоги, що належали первісному кредитору, і стало кредитором за кредитними договорами, в тому числі було відступлено право вимоги за заборгованістю ОСОБА_1 перед АТ «Ідея Банк» за кредитним договором № Z06.179.73932 від 21.07.2017.

На підтвердження вказаного, позивачем надано до суду Витяг з реєстру боржників № 3 до Договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023, сформованого на окремому аркуші, з зазначенням персональних даних відповідача.

Суд критично ставиться до наявного в матеріалах справи Витягу з реєстру боржників.

Позивач не був позбавлений можливості надати суду Реєстр боржників до Договору факторингу №01.02-31/23 від 25.07.2023, з наявною сторінкою, що містила би відомості про відповідача, однак позивачем надано лише витяг, що унеможливлює суд перевірити наявність відомостей для встановлення правомірності переходу права вимоги від АТ «Ідея Банк» до ТОВ «СВЕА ФІНАНС», в тому числі за кредитним договором № Z06.179.73932 від 21.07.2017.

Суд зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У постанові Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 910/3105/21, також зазначено: «Розрахунок заборгованості самостійно, за відсутності первинних документів, не може вважатися доказом, який підтверджує суму видачі банком кредиту позичальнику, суми траншів кредиту, дату коли саме та яка сума кредитних коштів була повернута позичальником банку за відображеним у ньому періодом і як наслідок загальну суму боргу».

При цьому варто зауважити, що позивачем не надано належних доказів, які підтверджують розмір заборгованості, а саме - первинних документів, оформлених відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, виходячи з вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження, суд приходить до висновку, що вимоги позову ТОВ «СВЕА ФІНАНС» про стягнення заборгованості є необґрунтованими, непідтвердженими належними доказами, та таким, що не підлягають задоволенню.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 512, 526, 543, 1054 ЦК України, ст. 10-13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 30.10.2025.