ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 6-55/11

провадження № 61-1185св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду (далі - Верховний Суд):головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. (суддя-доповідач)

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Казбулатова Оксана Миколаївна,

на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року у складі колегії суддів:Гордійчук С. О., Боймиструка С. В., Шимківа С. С.

у справі за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони у виконавчому провадженні правонаступником,

за участю заінтересованої особи - Відділу державної виконавчої служби Млинівського районного управління юстиції та боржника - ОСОБА_1 ,

ухвалив постанову про таке:

І. Короткий зміст вимог заяви

1. У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні правонаступником.

2. Заява мотивована так:

- рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2008 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики;

- рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 04 березня 2009 року змінено рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 11 грудня 2008 року, абзац другий його резолютивної частини викладено у такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 676 139,01 грн та 461 937,00 грн відсотків за користування грошовими коштами, а всього 1 138 076,01 грн». В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін;

- 02 квітня 2009 року Млинівський районний суд Рівненської області видав виконавчі листи на виконання цього рішення;

- постановами державного виконавця відділу державної виконавчої служби Млинівського районного управління юстиції від 15 квітня 2009 року відкрито виконавчі провадження;

- ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер;

- ОСОБА_2 є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті чоловіка ОСОБА_3 .

IІ.Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

3. Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 27 жовтня 2011 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Замінено у виконавчому провадженні стягувача ОСОБА_3 його правонаступником ОСОБА_2 .

ІIІ.Короткий зміст оскарженої ухвали суду апеляційної інстанції

4. Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, 19 серпня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

5. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Млинівського районного суду Рівненської області від 27 жовтня 2011 року повернуто особі, яка її подала. Роз`яснено, що вона має право звернутися до суду першої інстанції для вирішення питання про відновлення знищеного судового провадження.

6. Суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційну скаргу подано на судове рішення у справі, в якій знищене судове провадження і ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2024 року відмовлено у його відновленні, тому розгляд цієї скарги є неможливим.

Враховуючи те, що чинним Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК) не врегульовано питання повернення апеляційної скарги, поданої на судове рішення у справі, в якій втрачене судове провадження, апеляційний суд по аналогії закону виходив з того, що в цьому випадку підлягає застосуванню стаття 357 ЦПК.

ІV. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

7. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Казбулатова О. М. просить скасувати ухвалу Рівненського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року та направити справу для подальшого розгляду до суду апеляційної інстанції.

8. Касаційна скарга обґрунтована таким:

- суд першої інстанції не повідомив ОСОБА_1 про розгляд заяви ОСОБА_2 про заміну сторони у виконавчому провадженні;

- ухвалою Рівненського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Млинівського районного суду Рівненської області від 27 жовтня 2011 року у справі № 6-55/11 були направлені до суду першої інстанції для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження;

- ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2024 року відмовлено у відновленні втраченого судового провадження, оскільки після фізичного зниження справи такі документи в паперовому чи електронному вигляді в суді відсутні;

- представник ОСОБА_1 неодноразово наголошувала та наполягала в суді першої інстанції на обов`язкову участь в судових засіданнях ОСОБА_2 , оскільки лише вона мала всі необхідні документи для відновлення знищеного судового провадження. Проте ОСОБА_2 в судові засідання не з`явилася, хоча була повідомлена належним чином. Це призвело до неможливості відновити судове провадження, до відмови у прийнятті апеляційної скарги та до негативних наслідків для боржниці ОСОБА_1 .

V. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

9. 07 травня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Овдійчук О. О. подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, обґрунтовуючи таким:

- в цьому випадку не зрозуміло, чому боржниця ОСОБА_1 , з якої протягом 15 років періодично стягувалася заборгованість на користь ОСОБА_2 на підставі ухвали Млинівського районного суду Рівненської області від 27 жовтня 2011 року у справі № 6-55/11, і яка протягом 15 років вчиняла фактично перешкоди у стягненні з неї боргу, приймала участь у період 2011-2025 років у численних судових засіданнях у справах, які були пов`язані зі справою № 6-55/11, не подавала апеляційну скаргу на цю ухвалу раніше;

- дії ОСОБА_1 щодо оскарження процесуального документа через 15 років порушують принцип правової визначеності, свідчать про зловживання процесуальними правами та спрямовані на унеможливлення виконання рішення суду про стягнення заборгованості;

- оскільки судове провадження у справі № 6-55/11 знищене і ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2024 року відмовлено у його відновленні, розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Млинівського районного суду Рівненської області від 27 жовтня 2011 року є неможливим;

- Рівненський апеляційний суд в ухвалі від 30 грудня 2024 року дійшов правильного висновку про те, що він позбавлений можливості перевірити законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та прийняти судове рішення в межах повноважень, визначених статтею 374 ЦПК, яке б ґрунтувалося на засадах верховенства права, було законним і обґрунтованим та відповідало завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом;

- виходячи зі змісту апеляційної скарги, мета звернення адвоката Казбулатової О. М. до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження не пов`язана із захистом прав та інтересів ОСОБА_1 , а лише із зацікавленістю у перевірці законності заміни сторони виконавчого провадження, що свідчить про намагання ОСОБА_1 та її представника переглянути через 15 років судове рішення;

- ОСОБА_1 було відомо про ухвалу Млинівського районного суду Рівненської області від 27 жовтня 2011 року та про заміну стягувача, оскільки вона приймала участь у розгляді декількох справ, в яких досліджувалися ці обставини;

- постановою Рівненського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року у справі № 6-55/11 залишено без змін ухвалу Млинівського районного суду Рівненської області від 14 січня 2025 року, якою відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про відновлення знищеного судового провадження.

VІ. Рух справи в суді касаційної інстанції

10. 26 січня 2025 року представник ОСОБА_1 звернулася із касаційною скаргою на ухвалу суду апеляційної інстанції.

11. Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2025 року касаційну скаргу залишено без руху.

12. Ухвалою Верховного Суду від 18 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження.

13. 12 травня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

14. Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про розгляд касаційної скарги у судовому засіданні з викликом учасників справи, справу призначено до судового розгляду.

VІІ. Позиція Верховного Суду

15. Переглянувши оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції в межах розгляду справи судом касаційної інстанції (стаття 400 ЦПК), Верховний Суд зазначає таке.

16. Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках ? на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).

17. Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу (частина друга статті 352 ЦПК).

18. Відповідно до статті 489 ЦПК втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

19. У частинах першій, другій статті 494 ЦПК визначено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

20. У разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів (частина третя статті 494 ЦПК).

21. Тлумачення статті 494 ЦПК свідчить, що обсяг документів втраченого судового провадження, які підлягають відновленню, віднесено на розсуд суду та залежить від мети такого відновлення.

22. У статті 357 ЦПК визначено повноваження апеляційного суду щодо повернення апеляційної скарги, зокрема, згідно з частиною п`ятою цієї статті апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо:1) апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено; 2) до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження особа, яка подала скаргу, подала заяву про її відкликання; 3) скаргу подано в інший спосіб, ніж до суду апеляційної інстанції; 4) скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

23. Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частини перша, друга та третя статті 367 ЦПК).

24. Відповідно до частини дев`ятої статті 10 ЦПК, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

25. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК).

26. Велика Палата Верховного Суду наголосила на тому, що необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) полягає в тому, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11).

27. Застосування судом аналогії закону можливе лише у разі, якщо є прогалина у законодавстві, тобто є суспільні відносини, які відносяться, зокрема до сфери процесуального права, проте ці відносини не врегульовані жодним чином нормами процесуального права. Відтак, якщо певні цивільні процесуальні відносини не врегульовані ЦПК, вони регулюються тими правовими нормами, що регулюють подібні за змістом процесуальні відносини. Ці правила є універсальними, тому що вони розраховані на врегулювання усіх цивільних процесуальних відносин у разі наявності прогалин у цивільному процесуальному законодавстві. Водночас під час застосування правил про аналогію закону варто, перш за все, з`ясувати характер спірних суспільних відносин. Якщо спірні відносини є цивільними процесуальними відносинами, прогалина в законодавстві буде мати місце тоді, коли у ЦПК немає норми права, спрямованої на врегулювання таких спірних відносин. Для застосування аналогії закону потрібно віднайти в актах цивільного процесуального законодавства правову норму, яка регулює подібні за змістом цивільні процесуальні відносини (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2023 року у справі № 2-7985/2003).

28. Верховний Суд вже виснував, що той факт, що у ЦПК не визначено повноважень для суду апеляційної інстанції щодо повернення апеляційної скарги у разі втрати судового провадження та неможливості його відновити повністю або в необхідній частині, не є прогалиною у законодавстві, яка підлягає довільному усуненню. Отже, застосування судом апеляційної інстанції аналогії права і повернення апеляційної скарги на підставі статті 357 ЦПК у справі, що переглядається, є недопустимим, оскільки процесуальний закон не визначає такої підстави для повернення апеляційної скарги, як неповне відновлення судового провадження, і це не є прогалиною у законодавчому регулюванні (див. постанову Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 2-7772/10).

29. Отже, на переконання Верховного Суду, повернення апеляційним судом апеляційної скарги у зв`язку з тим, що втрачене судове провадження відновлено лише частково, суперечить нормам процесуального права та позбавляє заявника права на перегляд ухвали суду першої інстанції, що свідчить про порушення права на доступ до суду.

30. У постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 321/1154/18 вказано, що «мовчання законодавця» щодо ненадання певних повноважень суду апеляційної інстанції, не можна розцінювати як прогалину у праві, що виключає можливість формулювання судом правила поведінки, яке розширює повноваження апеляційного суду у неправовий спосіб. З наведених підстав Верховний Суд дійшов висновку, що застосування судом апеляційної інстанції за аналогією закону частини п`ятої статті 357 ЦПК як правової підстави для повернення апеляційної скарги є недопустимим, оскільки процесуальне законодавство не містить такої підстави для повернення апеляційної скарги як неповне відновлення судового провадження, й зазначене не є прогалиною у законодавчому регулюванні, враховуючи відмінність у призначенні та повноваженнях суду апеляційної інстанції. У розумінні приписів статті 494 ЦПК суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження або у разі перегляду судового рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у відновленні втраченого судового провадження чи відновлено його частково, зобов`язаний ухвалити відповідне судове рішення у межах своєї компетенції та повноважень.

31. Виходячи з викладеного, у цій справі апеляційний суд не врахував, що той факт, що у ЦПК не визначено повноважень для суду апеляційної інстанції щодо повернення апеляційної скарги у разі втрати судового провадження та неможливості його відновити повністю або в необхідній частині, не є прогалиною у законодавстві, яка підлягає довільному усуненню. Застосування судом апеляційної інстанції аналогії закону і повернення апеляційної скарги на підставі статті 357 ЦПК у цій справі є недопустимим, оскільки процесуальний закон не визначає такої підстави для повернення апеляційної скарги, як неможливість відновлення судового провадження, і це не є прогалиною у законодавчому регулюванні.

32. Апеляційний суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 в апеляційному порядку оскаржує ухвалу суду першої інстанції про заміну сторони у виконавчому провадженні правонаступником, і в цьому випадку ОСОБА_2 має можливість підтвердити та надати відповідні докази, що вона є спадкоємицею першої черги, яка прийняла спадщину, тобто має необхідні документи для відновлення знищеного судового провадження.

33. З огляду на викладене необґрунтованим є висновок суду апеляційної інстанції, що він за наявності у його провадженні апеляційної скарги ОСОБА_1 та відмови суду першої інстанції у відновленні втраченого судового провадження позбавлений можливості перевірити законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції й ухвалити судове рішення в межах повноважень, визначених статтею 374 ЦПК.

34. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 травня 2024 року у справі № 2-о-29/11 (провадження № 61-8577св23).

35. Разом з тим, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою від 31 липня 2025 року Млинівський районний суд Рівненської області задовольнив заяву про видачу дубліката виконавчого листа № 22-251/09 від 02 квітня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики у розмірі 676 139,01 грн. Згідно з ухвалою від 27 жовтня 2011 року у справі № 6-55/11 Млинівський районний суд Рівненської області за заявою ОСОБА_2 замінив стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання цього ж виконавчого листа.

36. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1

VІІІ. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

37. За результатами розгляду касаційної скарги Верховний Суд вважає, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена без додержання норм процесуального права, у зв`язку із чим касаційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, що відповідає змісту статті 411 ЦПК.

Із цих підстав,

керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 415, 416, 419 ЦПК, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Казбулатова Оксана Миколаївна, задовольнити.

2. Ухвалу Рівненського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року скасувати.

3. Справу № 6-55/11 передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

4. З моменту ухвалення постанови судом касаційної інстанції ухвала Рівненського апеляційного суду від 30 грудня 2024 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В. І. Крат Д. А. Гудима І. О. Дундар Є. В. Краснощоков П. І. Пархоменко