Справа №463/9980/25
Провадження №2-о/463/291/25
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

27 жовтня 2025 року суддя Личаківського районного суду м. Львова Мармаш В.Я., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, суд, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт самостійного виховання нею дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею.

Вивчивши зміст заяви, суд дійшов до наступного висновку.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у цивільному процесі в порядку окремого провадження. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, наводиться у ст. 315 ЦПК України і не є вичерпним.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Справи про встановлення інших юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, розглядаються в порядку окремого провадження.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Із заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом розгляду у цій справі є встановлення в порядку окремого провадження факту, що має юридичне значення. Зокрема, заявник просить встановити факт самостійного виховання та утримання нею дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з нею,без участі батька ОСОБА_2 .

Метою встановлення факту заявник визначила необхідність звільнення з військової служби.

Разом з цим, суд вважає, що саме по собі встановлення судом факту виховання та утримання дитини матір`ю без участі батька не породжує для заявника юридичних наслідків, тобто від встановлення вказаних фактів не буде залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав останньої.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Зокрема, мати (батько) має право звернутися до суду з позовом про позбавлення другого з батьків батьківських прав через ухиляння його від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

При цьому, одночасно з позбавленням батьківських прав, суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Жодний нормативно-правовий акт, що регулює сімейні відносини та захист прав дітей, не зобов`язує підтверджувати актом факт відсутності участі батьків у вихованні дитини, або підтверджувати його безумовну та одноосібну участь у вихованні та піклуванні.

Такий факт може бути підтверджений за рішенням суду виключно в разі вирішення питання щодо позбавлення особи батьківських прав.

Відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них.

Тому за неналежне виконання обов`язку щодо виховання дітей, передбачена відповідальність.

У своїй заяві ОСОБА_1 фактично просить встановити обставину ухилення батька від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання дитини, що спричиняє доведеність підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Відповідно до ч.2-3 ст.155СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Таким чином, встановлення обставин щодо ухилення одного з батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення його батьківських прав щодо цієї дитини, та встановлюється під час розгляду справи про позбавлення батьківських прав, що розглядається в порядку позовного провадження.

Отже, подана заява не може бути предметом судового розгляду в порядку окремого провадження у цивільній справі, так як законодавством визначено порядок вирішення цього питання у позовному провадженні.

Такі обставини як проживання дитини разом з матір`ю, виховання та утримання не можуть кваліфікуватись як юридичні факти в розумінні ст. 315 ЦПК України, оскільки пов`язані з виконанням батьками своїх обов`язків, визначених положеннями Сімейного Кодексу України.

Батьківський обов`язок презюмується законодавством і лише під час вирішення сімейних правовідносин він може бути спростований. Тому відсутні підстави для повторення цієї правової аксіоми, шляхом встановлення факту судом, адже він нічого не з`ясовуватиме та не доповнюватиме, а по відношенню до батька дитини буде встановлювати обставину ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Таким чином, вимоги заявника про встановлення факту неучасті батька у вихованні дитини та самостійного виховання і утримання матір`ю дитини не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень ст.ст. 293, 315 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За таких обставин, відповідно до положень ч. 4 ст. 315 ЦПК України потрібно відмовити у відкритті провадження по даній справі.

Тому суд приходить до висновку, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, слід відмовити.

З врахування наведеного та керуючись ст. 315 ЦПК України, -

постановив:

у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення- відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду в порядку і строки передбачені ст.ст. 353, 354, 355, п.15.5 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя: Мармаш В. Я.