Справа № 159/5723/23 Головуючий у 1 інстанції: Лесик В. О.
Провадження № 22-ц/802/901/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

з участю :

секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника позивача Мельник В.М.,

представників відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в місті Луцьку у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2025 року та за апеляційними скаргами позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та відповідача ОСОБА_5 на додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк) звернулось до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 01.03.2021 року ОСОБА_6 отримав кредити у розмірі 380000 грн та 11.03.2021 року - в розмірі 500000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами згідно з умовами договорів. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_6 помер.

Позивач стверджував, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України після смерті ОСОБА_6 прийняли спадщину, до складу якої входять, у тому числі кредитні зобов`язання померлого, так як не відмовились від спадщини у встановлені законом строки та проживали і були зареєстровані із спадкодавцем на момент його смерті.

Після подання змін до позовних вимог позивач вказував, що станом на дату смерті позичальника заборгованість останнього за кредитним договором №-КД-1 від 01.03.2021 року становила 346806,25 грн, яка складається із 332682,87 грн заборгованості за кредитом, 14123,38 грн - заборгованість за відсотками, а також за кредитним договором № -КД-1 від 11.03.2021 заборгованість становила 281125,67 грн, яка складається із: 270000,02 грн за тілом кредиту і 11125,65 грн відсотки за користування кредитом. Враховуючи, що після смерті відповідачами продовжувалось погашення кредиту, заборгованість відповідачів перед позивачем станом на день подачі остаточних змінених позовних вимог становила всього 243154,74 грн за кредитним договором від 01.03.2021 року та 145000,01 грн за кредитом від 11.03.2021 року, яку позивач просив стягнути з відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 18.03.2025 позов у частині вимог до ОСОБА_5 залишено без розгляду за заявою позивача, оскільки встановлено, що вона відмовилась від прийняття спадщини в користь ОСОБА_4 .

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2025 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №-КД-1 вiд 11.03.2021 року в розмірі 145000,01 грн, тобто в межах вартості спадкового майна, отриманого у спадщину, а саме: з ОСОБА_4 , що не перевищує частки та ОСОБА_3 , що не перевищує частки вартості отриманого спадкового майна.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №-КД-1 вiд 01.03.2021 року в розмірі 243154,74 грн, тобто в межах вартості спадкового майна, отриманого у спадщину, а саме: з ОСОБА_4 , що не перевищує частки та ОСОБА_3 , що не перевищує частки вартості отриманого спадкового майна.

Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь АТ КБ «Приватбанк» судовий збір у розмірі по 2911,16 грн з кожного.

Додатковим рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2025 року стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_5 3500 грн судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги. В решті вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду від 29 травня 2025 року, відповідач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, вважає висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи. Вказує, що вона не погоджується з розрахунками позивача та мотивами суду в рішенні про повне задоволення позову. Зазначала, що після смерті свого чоловіка ОСОБА_6 вона частково погасила суму боргу в межах її частки у спадщині. Тобто, за кредитним договором №-КД-1 вiд 01.03.2021 року в розмірі 105666,83 грн, та за кредитним договором №-КД-1 вiд 11.03.2021 року - в розмірі 136125,65 грн. На думку відповідачки, суд, не врахувавши наведеного, належним чином не встановив, яка заборгованість була на момент смерті боржника і не взяв до уваги її аргументи та докази, що після відкриття спадщини вона здійснювала оплату боргів спадкодавця, а інший спадкоємець ОСОБА_3 нічого не сплачував. Натомість суд вирішив розділити між спадкоємцями залишок боргу спадкодавця перед кредитором, який був наявний на момент ухвалення рішення суду, не враховуючи розмір боргу на момент відкриття спадщини і внесені нею платежі. Просила ухвалити нове судове рішення про задоволення позову із врахуванням частки спадкоємців у спадщині та наведених в апеляційній скарзі обрахунків сплаченого нею боргу після смерті позичальника.

У поданому АТ КБ "ПриватБанк" відзиві на апеляційну скаргу позивач вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального та процесуального права. АТ КБ "ПриватБанк" вказує, що в апеляційній скарзі ОСОБА_4 порушує право зворотньої вимоги до ОСОБА_3 , що не є предметом розгляду даної цивільної справи. Зазначає, що ОСОБА_4 не здійснювала погашення заборгованості померлого ОСОБА_6 у дати ІНФОРМАЦІЯ_2 , 13.10.2022 та 24.11.2023, а апелянтом не доведено протилежне шляхом надання квитанцій про здійснення погашення. Також заперечила щодо стягнення з банку витрат на правничу допомогу за розгляд справи в апеляційному суді у сумі 5000 грн, просить суд відмовити у задоволенні стягнення таких витрат повністю, а у разі задоволення апеляційної скарги, їх зменшити в порядку ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України.

10 липня 2025 року АТ КБ "ПриватБанк" подало апеляційну скаргу на додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2025 року в частині витрат на правничу допомогу та вважає, що воно в цій частині прийняте без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального права. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що розмір стягнутих судом витрат є надто завищеним та не відповідає критеріям співмірності та розумності. Стороною відповідача не доведено необгрунтованість дій позивача, що є підставою для стягнення понесених витрат на правничу допомогу у разі залишення позову без розгляду. Не доведено, що банк звернувся з позовом до суду, діючи недобросовісно та діючи умисно, оскільки лише під час розгляду справи стало відомо про відмову ОСОБА_5 під спадщини в користь ОСОБА_4 .

У відзиві на апеляційну скаргу банку відповідач ОСОБА_5 вказує, що доводи позивача, наведені у скарзі, не заслуговують на увагу суду, вважає, що суд правильно дійшов висновку щодо необхідності компенсувати їй понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, хоча вона не погоджується з частковим задоволення її заяви.

З апеляційною скаргою на додаткове рішення від 20 червня 2025 року звернулась і ОСОБА_5 , в якій указує, що не погоджується з мотивами, викладеними в ньому, вважає, що часткове задоволення заяви було прийняте без належної оцінки доказів по справі, з порушенням норм матеріального та процесуального права та не відповідає обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_5 позивач АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що вважає її необґрунтованою та просить відмовити у її задоволенні. Вказує, що дії позивача у даній справі були обґрунтованими як щодо пред`явлення позову до неї, так і щодо подачі процесуальних заяв під час розгляду справи, які затягнули розгляд справи, тому думка апелянта, що витрати мають бути покладені на інших відповідачів, не відповідає ні обставинам справи, ні нормам чинного законодавства.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційних скарг та відзивів на апеляційні скарги і перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_4 та АТ КБ «ПриватБанк» належить задовольнити, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення, виходячи з таких міркувань.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що борг спадкодавця перед банком, який нараховано з урахуванням виплачених коштів спадкоємцем ОСОБА_4 після смерті спадкодавця, становить: за кредитним договором № -КД-1 від 11.03.2021 року в розмірі 145000,01 грн та за кредитним договором №-КД-1 від 01.03.2021 року - в розмірі 243154,74 грн, а всього на суму 388154, 75 грн. При цьому, судом встановлено, що відповідачами обсяг спадкового майна не оспорювався, вартість спадкового майна, яке успадкували кожен з відповідачів у розмірі своєї частки, явно перевищує суму боргу спадкодавця, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Також суд при ухваленні додаткового рішення задовольнив частково заяву відповідача ОСОБА_5 покликаючись на норми ст. ст. 137, 141 ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду в повному обсязі, оскільки вони не відповідають нормам матеріального права та процесуального права та встановленим у справі обставинам, які мають значення для справи, з огляду на наступне.

Судом установлено, що 01.03.2021 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №-КД-1, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 380000 грн. Термін повернення кредиту 01.02.2024 року. (п.А2.,п.А.3 договору).

Відповідно до п.А.7 договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 14,45% річних від суми залишку заборгованості.

11.03.2021 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № -КД-1 (а.с.23-29).

Кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 500000 грн із терміном повернення кредиту до 01.03.2023 року ( п.А2.,п.А.3 договору).

Відповідно до п.А.6 даного договору за користування кредитом позичальник сплачує проценти у розмірі 14,41% річних від суми залишку заборгованості.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 17 серпня 2022 року, виданим Ковельським відділом ДРАЦС у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

23 березня 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку зі смертю боржника направило приватному нотаріусу претензію кредитора про включення його вимог у спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у загальному розмірі 1260540 грн.

27 червня 2023 року КБ «ПриватБанк» було направлено листи-претензії до відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 , як до спадкоємців, у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, з вимогою здійснити оплату боргу після смерті ОСОБА_6 .

Згідно із спадковою справою №19/2022, заведеною приватним нотаріусом Ковельського районного нотаріального округу Ваврищук В. С., щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , судом установлено, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прийняли спадщину в порядку, встановленому ч. 3 ст. 1268 ЦК України, та успадкували майно у частках, а саме ОСОБА_4 успадкувала частки майна і відповідно ОСОБА_3 - частку майна, яке складається з нерухомого та рухомого майна.

Зі змісту заяви ОСОБА_5 вбачається, що вона відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 в користь ОСОБА_4 .

Нотаріально засвідченим договором про поділ спадщини та довідками про оціночну вартість об`єктів нерухомості й експертними висновками підтверджено, що ОСОБА_4 успадкувала земельну ділянку 0,100 га в селі Мощена Ковельського району, кадастровий номер :03:006:0272, вартістю 155272, 73 грн; земельну ділянку площею 0,1000 га в селі Мощена Ковельського району, кадастровий номер :03:006:0273, вартістю 155272, 73 грн; земельну ділянку площею 0,1000 га в селі Мощена Ковельського району, кадастровий номер :03:006:0275, вартістю 155272, 73 грн; земельну ділянку площею 0,1000 га в селі Мощена Ковельського району, кадастровий номер :03:006:0277, вартістю 155272, 73 гривні; 90/100 частки в статутному капіталі ТзОВ «Самчук Транс» ; автомобіль «Mersedes-Benz», модель Vito, 2005 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 ; автомобіль «Toyota», модель RAV-4 HYBRID, 2021 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 ; транспортний засіб марки «KOGEL», модель SNCO24, 2003 р.в., д.н.з. НОМЕР_4 .

Відповідач ОСОБА_3 успадкував: частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , вартістю 4151157, 00 грн; земельну ділянку площею 0,696 га, кадастровий номер :21:025:0033, що знаходиться в АДРЕСА_1 , вартістю 138550,56 грн; земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:006:0271, що знаходиться в селі Мощена Ковельського району, вартістю 155272,73 грн; земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:006:0274, що знаходиться в селі Мощена Ковельського району, вартістю 155272,73 грн; земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:006:0276, що знаходиться в селі Мощена Ковельського району, вартістю 155272,73 грн; транспортний засіб «Kogel», модель SNCO24, 1988 року виготовлення, д.н.з. НОМЕР_5 ; автомобіль «Volvo», модель FN, 1995 р.в, д.н.з. НОМЕР_6 ; автомобіль марки «SCHMITZ», модель SCS 24L, 2006 р.в, д.н.з. НОМЕР_7 .

Судом встановлено і визнається сторонами, що з урахуванням того, що грошові зобов`язання перед банком за вказаними кредитами зі сплати основної суми кредиту були пов`язані частково із забезпеченням гарантією відповідно до Порядку надання державних гарантій на портфельній основі у 2020 році, затвердженого постановою КМУ від 25.11.2020 № 1151, борг спадкодавця станом на день його смерті за кредитним договором №-КД-1 від 01.03.2021 року становив 346806,25 грн, що складається із 332682,87 грн заборгованості за кредитом, 14123,38 грн - заборгованість за відсотками, а також за кредитним договором № -КД-1 від 11.03.2021 заборгованість становила 281125,67 грн, яка складалася із : 270000,02 грн за тілом кредиту і 11125,65 грн відсотки за користування кредитом.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №-КД-1 від 01.03.2021 року станом на 20.02.2025 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), в тому числі залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом складає у розмірі 243154,74 грн.

Згідно із розрахунком заборгованості за договором № -КД-1 від 11.03.2021 року станом на 24.02.2025 року загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), в тому числі залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом складає у розмірі 145000,01 грн.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори.

Статтями 626, 627, 628, 629 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 509, 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно із частиною першою статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

У разі смерті позичальника за кредитним договором (договором позики) за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в основному зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

При цьому, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину, не відмовилися від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Звертаючись до суду із указаним позовом, банк посилався на те, що спадкоємцями позичальника ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_5 , а тому просив з них на підставі статті 1281 ЦК України стягнути заборгованість за вищевказаними кредитними договорами.

Однак, встановивши в судовому засіданні з витребуваних судом матеріалів спадкової справи, що відповідач ОСОБА_5 відмовилась у встановлений законом строк від спадщини в користь ОСОБА_4 , позивач залишив свої позовні вимоги до ОСОБА_5 без розгляду.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватися у межах вартості отриманого ними у спадщину майна.

Отже, як зазначалося вище, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вказані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно в межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника у разі його смерті за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.

Такий принцип регулювання спірних правовідносин ґрунтується на засадах розумності, пропорційності і справедливості та виключає можливість необґрунтованого покладення на спадкоємців боржника обов`язку погасити борг у розмірі більшому, ніж вартість набутого ними майна, що призведе до безпідставного погіршення їх майнового стану у зв`язку з виконанням зобов`язання, стороною якого вони не є і згоди на укладення якого не надавали.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 552/4892/19, від 09 листопада 2022 року у справі № 295/15702/20.

Ураховуючи предмет спору в даній справі, до обов`язку позивача, як кредитора спадкодавця, належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1282 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, - обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна. Отже, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 24 листопада 2021 року в справі № 615/473/20, від 22 червня 2022 року в справі № 592/8674/20 , від 05 жовтня 2022 року в справі № 521/10631/20 , від 04 березня 2020 року в справі № 2609/30529/12, від 15 липня 2020 року в справі № 645/1566/16-ц .

Задовольняючи позов про стягнення боргу позичальника з його спадкоємців, суд відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що стягнення здійснюється в межах вартості майна, одержаного в спадщину (подібні висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року в справі № 916/617/17 , від 11 жовтня 2023 року в справі № 523/2357/20).

Згідно із частинами 5 7 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, що переглядається, встановлено, що на момент смерті ОСОБА_6 , а саме на 16 серпня 2022 року, заборгованість за кредитним договором №-КД-1 від 01.03.2021 року складала 346806,25 грн (332682,87 грн залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) та 14123,38 грн - загальний залишок заборгованості за процентами).

На підтвердження доводів часткової оплати боргу відповідачкою ОСОБА_4 надано відповідні квитанції та вказана оплата зафіксована розрахунком заборгованості за даним договором станом на 20.02.2025 року (а.с.7-9 т.1, а.с. 1257-1258 т.4, а.с.98 т.1, а.с. 42 т.3, а. с.152 т.2, а.с. 43 т.3). Таким чином, на час розгляду даного позову ОСОБА_4 погасила заборгованість за цим договором на суму 105666,83 грн.

Щодо кредитного договору № -КД-1 від 11.03.2021 року, то розмір заборгованості спадкодавця ОСОБА_6 станом на день його смерті становила 281125,67 грн (270000,02 грн - залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) та 11125,65 грн - загальний залишок заборгованості за процентами). Відповідачка ОСОБА_4 здійснювала часткові оплати і за цим договором, зокрема оплатила всю заборгованість за відсотками на загальну суму 11125,65 грн (а.с. 10-12 т.1, а. с. 1260-1261 т.4).

Згідно з поданими нею квитанціями про оплату заборгованості за тілом кредиту ОСОБА_4 погасила борг на суму 136125,65 грн (а.с.97 т. 1, а.с. 42 т.3, а.с.98, 203 т. 1, а.с.42, 43 т.3, а.с. 1260-1261 т. 4).

Заперечення представника позивача щодо того, що платником у квитанціях вказана ОСОБА_5 , а тому банк не приймає частину суми погашення заборгованості як оплату боргу саме відповідачкою ОСОБА_4 , колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки в квитанціях хоч і вказана платником ОСОБА_5 , однак у призначеннях платежу зазначено, що платежі вносяться відповідачкою ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу за спірними кредитними договорами. Дану обставину в суді пояснила представник відповідачок ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ОСОБА_1 , зазначивши, що кошти вносила в банківські установи ОСОБА_5 за дорученням матері ОСОБА_4 .

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердила обставини, наведені в апеляційній скарзі, щодо погашення боргу після смерті позичальника лише його дружиною ОСОБА_4 .

Виходячи із наданих доказів часткової сплати боргу, наведених вище норм закону, колегія суддів вважає, що борг ОСОБА_4 в межах її частки спадщини (3/4) за кредитним договором №-КД-1 від 01.03.2021 року складає 154437,86 грн (346806,25 х - 105666,83), а ОСОБА_3 - 86701,56 грн (346806,25 х ).

Розмір боргу за кредитним договором № -КД-1 від 11.03.2021 року із урахуванням часткової сплати спадкоємцем ОСОБА_4 в межах її частки спадщини становить 74718,60 грн (281125,67 х 136125,65), а ОСОБА_3 70281,42 грн (281125,67 х 0).

Отже, оскільки судом встановлено, що вартість спадкового майна, отриманого кожним спадкоємцем, значно перевищує суму кредитної заборгованості, то слід стягнути з кожного із спадкоємців конкретну суму заборгованості за обома кредитними договорами, відповідно до їх частки у прийнятій спадщині та частки.

Між тим, суд не повністю дослідив указані обставини справи та зробив помилковий висновок про стягнення заборгованості зі спадкоємців боржника, які прийняли спадщину, вказавши у резолютивній частині рішення про стягнення з обох відповідачів однієї суми заборгованості за кожним із договорів та зазначивши, що вона не повинна перевищувати відповідно частки для ОСОБА_4 та частки для ОСОБА_3 від вартості отриманого спадкового майна, а також без урахування часткової оплати боргу вже після смерті позичальника лише одним із відповідачів.

Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачі, прийнявши спадщину, повинні повернути борг за зобов`язаннями спадкодавця в розмірі, указаному позивачем, без урахування всіх обставин справи та перевірки розміру заборгованості боржників на день відкриття спадщини, а також погашення боргу після відкриття спадщини, та не зазначення в рішенні суду розміру стягнення боргу з кожного спадкоємця, відповідно до його частки у спадщині, є необґрунтованим та помилковим.

За таких обставин суд першої інстанції зробив передчасний висновок про задоволення позовних вимог у повному обсязі, тому рішення суду належить скасувати й ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову банку, стягнувши на користь позивача заборгованість спадкодавця за кредитним договором № -КД-1 від 01 березня 2021 року в сумі 241139,42 грн: з ОСОБА_4 в розмірі 154437,89 грн та з ОСОБА_3 в розмірі 86701,56 грн, а також за кредитним договором № -КД-1 від 11 березня 2021 року - 1450001,01 грн: з ОСОБА_4 в розмірі 74718,60 грн та з ОСОБА_3 в розмірі 70281, 41 грн.

Щодо доводів апеляційних скарг АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 на додаткове рішення цього ж суду від 20 червня 2025 року апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення про розподіл судових витрат на правничу допомогу, визнав частково доведеним понесення ОСОБА_5 , щодо якої постановлено ухвалу від 18.03.2025 про залишення позову без розгляду, витрат на правничу допомогу на суму 3500 грн.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зводяться, зокрема до того, що відповідачем ОСОБА_5 не доведено необгрунтованість дій позивача, що є підставою для стягнення понесених витрат на правничу допомогу у разі залишення позову без розгляду, оскільки у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, лише внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково, незалежно від результатів вирішення спору. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити: які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими; чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду; чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Відповідно до норм ч.5 ст.142 ЦПК України у разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом 15 днів з дня постановлення ухвали про залишення позову без розгляду. За умови дотримання відповідною стороною вимог ч.9 ст.141 цього Кодексу.

Із системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України слідує, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

У зазначеній справі з огляду на обставини справи та доводи заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на позивача витрат відповідача ОСОБА_5 на професійну правничу допомогу на підставі частини п`ятої статті 142 ЦПК України, оскільки, на думку колегії суддів, в даному випадку не встановлено необґрунтованості дій банку стосовно подання позову до відповідача ОСОБА_5 .

Як видно з матеріалів справи та вказано АТ КБ "ПриватБанк" в апеляційній скарзі, про відмову спадкоємця ОСОБА_5 від спадщини стало відомо позивачу під час розгляду справи після витребування судом спадкової справи. Відтак, під час подання позовної заяви про стягнення заборгованості зі спадкоємців банку не було відомо про відсутність права вимоги відносно ОСОБА_5 . Доказів повідомлення/інформування банку про наявність таких обставин відповідач суду не надала. Отже, твердження представника відповідачки про те, що через необґрунтовані дії позивача ОСОБА_5 була залучена в судовий процес, який тривав з листопада 2023 року, є хибним. Не доведено, що банк звернувся з позовом до суду, діючи недобросовісно та умисно. На підтвердження даних обставин стороною відповідача не надано жодних доказів.

Отже, вирішуючи вимоги відповідача ОСОБА_5 про компенсацію здійснених нею витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції виходить з того, що відсутні підстави для визнання дій позивача необґрунтованими, оскільки звернення позивача до суду за захистом порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, його дії, направлені на захист своїх прав, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою його обов`язок відшкодувати понесені відповідачем витрати на правову допомогу.

До подібних правових висновків дійшов і Верховний Суд при розгляді справи № 521/3011/18 у постанові від 14 січня 2021 року.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для покладення на позивача витрат відповідача ОСОБА_5 на професійну правничу допомогу, а тому додаткове рішення слід скасувати.

Виходячи з того, що додаткове рішення підлягає скасуванню з підстав, наведених у доводах апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», апеляційна скарга ОСОБА_5 також залишається без задоволення.

Згідно з пунктами 1-3 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм процесуального права.

Приймаючи до уваги, що місцевим судом постановлено рішення та додаткове рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із ухваленням нового судового рішення.

06 жовтня 2025 року ОСОБА_4 подала заяву про розподіл/відшкодування/компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, в якій просить стягнути з позивача АТ КБ «Приватбанк» на користь відповідача ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5000,00 грн. З огляду на норми ст.141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову (на 99,48%), апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_4 щодо рішення суду (майнових вимог на 0,52%) та апеляційних скарг позивача щодо додаткового рішення, то пропорційно до задоволених вимог слід задовольнити частково заяву про стягнення з банку в користь ОСОБА_4 понесені нею судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції за сплату судового збору та на правничу допомогу всього в сумі 49, 12 грн ( 23,12 грн (0,52% від суми 4445,34 грн судового збору) +26 грн ( 0,52% від суми 5000 грн за правову допомогу).

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» та відповідача ОСОБА_4 задовольнити.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2025 року та додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2025 року в даній справі скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість спадкодавця за кредитним договором № -КД-1 від 01 березня 2021 року: з ОСОБА_4 в розмірі 154437 (сто п`ятдесят чотири тисячі чотириста тридцять сім) гривень 86 копійок та з ОСОБА_3 в розмірі 86701 (вісімдесят шість тисяч сімсот одна) гривня 56 копійок.

Стягнути на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість спадкодавця за кредитним договором № -КД-1 від 11 березня 2021 року: з ОСОБА_4 в розмірі 74718 (сімдесят чотири тисячі сімсот вісімнадцять) гривень 60 копійок та з ОСОБА_3 в розмірі 70281 (сімдесят тисяч двісті вісімдесят одна) гривня 41 копійка.

Стягнути на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати за сплату судового збору: з ОСОБА_4 в розмірі 3437 (три тисячі чотириста тридцять сім) гривень 35 копійок та з ОСОБА_3 в розмірі 2354 (дві тисячі триста п`ятдесят чотири) гривні 74 копійки.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в користь ОСОБА_4 понесені судові витрати на сплату судового збору та на правничу допомогу всього в сумі 49 (сорок дев`ять) гривень12 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді