Провадження № 22-ц/812/1821/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 жовтня 2025 року м. Миколаїв

справа № 478/611/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником адвокатом Болюбаш Іриною Олександрівною, на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області, ухвалене 29 липня 2025 року під головуванням судді Сябренко І.П., повне судове рішення складено 06 серпня 2025 року,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Казанківської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом.

Позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилась спадщина що складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,86 га., кадастровий номер: :01:000:0053, розташованої в межах території Дмитрівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області. Вона, як спадкоємець першої черги за законом звернулась до органів нотаріату у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, але отримала усну відмову, оскільки надані нею документи не підтверджували родинні відносини із спадкодавцем, а саме у її свідоцтві про народження та у свідоцтві про смерть матері ОСОБА_2 малися розбіжності в зазначені по-батькові матері. Так, у первинному виданому свідоцтві про народження, яке на день звернення до суду не збереглось, та у повторно виданому свідоцтві про народження серії № НОМЕР_1 від 07.03.2014 року, виданому Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, по батькові матері було зазначено « ОСОБА_3 », а в свідоцтві про смерть матері - « ОСОБА_4 ».

Як вказала позивач, вона через юридичну необізнаність та скрутне фінансове становище на протязі тривалого часу намагалася самостійно виправити зазначені вище розбіжності, звертаючись до органів державної реєстрації актів цивільного стану, однак неодноразово отримувала відмову щодо внесення змін до актового запису про смерть матері, або до актового запису про своє народження.

У серпні 2024 року звернувшись до адвоката за юридичною консультацією їй стало відомо, що відділом державної реєстрації актів цивільного стану їй було безпідставно відмовлено у внесенні змін до актового запису про народження та видачі нового свідоцтва про народження, оскільки розбіжності по-батькові « ОСОБА_3 » та « ОСОБА_4 » є наслідками невірного перекладу з російської мови на українську мову при реєстрації її актового запису про народження. У зв`язку з чим, 23 серпня 2024 року їй Новобузьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було видано повторно свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , в якому в графі мати зазначена ОСОБА_2 .

16 вересня 2024 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Боненко Т.Л. із заявою про прийняття спадщини, але отримала роз`яснення, що у зв`язку з тим, що вона до органів нотаріату на протязі шести місяців з дня смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не зверталася, та не проживала разом із нею на день її смерті, то вважається такою, що спадщину не прийняла, та було рекомендовано для продовження строку для прийняття спадщини звернутися до суду.

25 березня 2025 року позивач ОСОБА_1 вдруге звернулася до приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенка О.О. із заявою про видачу свідоцтва про спадщину за законом на майно померлої - ОСОБА_2 , проте нотаріусом було в цьому відмовлено в зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Вказану постанову вона отримала 19 травня 2025 року.

Посилаючись на те, що встановлений законом строк для прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин, позивач просила визначити додатковий строк терміном три місяці для подання заяви про прийняття спадщини з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви про прийняття спадщини у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Болюбаш І.О., посилаючись на порушення судом норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Адвокат Болюбаш І.О. зазначала, що суд першої інстанції не надав належної уваги доводам, що у позивачки не збереглись докази її звернення до відділу ДРАЦС з питання внесення виправлень до документів через виявлені розбіжності у написанні по батькові матері та що підтвердити документально факти таких звернень на час розгляду справи судом неможливо, оскільки матеріали про внесення змін у відділах ДРАЦС зберігаються лише протягом 5 років, що підтверджується листом Новобузького відділу ДРАЦС у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22 серпня 2025 року на її адвокатський запит, через що зробив хибні висновки про відсутність таких звернень. Враховуючи викладене, позивачка з об`єктивних та незалежних від неї причин, не може підтвердити суду свої намагання в період з 2006 року по 2014 рік впорядкувати документи, необхідні для оформлення своїх спадкових прав. А факт звернення у 2014 році з цього питання підтверджено копією відповіді Казанківського відділу ДРАЦС, яка міститься в матеріалах справи. Щодо того, що на момент смерті матері з останньою проживав рідний брат позивачки ОСОБА_5 , який є спадкоємцем за законом, представник позивачки зазначає, що оскільки смерть брата не була зареєстрована, а інформація щодо ймовірної дати його смерті різнилась, ОСОБА_1 мала підстави вважати, що він живий і допускала факт прийняття ним спадщини, через що не хотіла втручатись у його право власності, вважала, що справедливим буде, якщо він успадкує майно, оскільки він проживав з матір`ю та доглядав за нею. Саме ця обставина об`єктивно вплинула на поведінку позивачки і пояснює відсутність квапливості у зверненні до нотаріуса. Позивачка зв`язку із братом не підтримувала, пізніше їй стало відомо, що брат спадкові права на майно не оформлював.

Як вказала апелянт, оцінюючи доводи про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, суд першої інстанції фактично зосередився лише на тривалості пропуску строку (18 років), але не дослідив належним чином, чому цей строк був пропущений, не оцінив у сукупності всіх наведених обставин і доказів, чим порушив ст. 89 ЦПК України. Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини можуть бути й обставини, пов`язані з істотними труднощами та необізнаністю спадкоємця. Позивачка не могла реалізувати своє право на подання заяви про прийняття спадщини через формальні помилки у свідоцтвах (розбіжність у написанні по батькові матері), відмови відділу ДРАЦС у внесенні змін, відсутність належних роз`яснень та через очікування, що брат, який проживав із матір`ю, з`явиться і оформить на себе спадкове майно. Ці причини є об`єктивними, а обставини непереборними, що не дали можливості позивачці своєчасно скористатися своїм правом спадкоємця і звернутися із відповідною заявою до нотаріальної контори у передбачений законом строк.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Болюбаш І.О. - підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник відповідача Казанківської селищної ради - в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частини першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними (постанова Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, постанова Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц).

Отже, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

Правозастосовча практика Верховного Суду у подібних правовідносинах є незмінною та усталеною також станом на 2024 рік, що підтверджується, зокрема постановами Верховного Суду від 14 лютого 2024 року у справі № 357/8183/22, від 08 квітня 2024 року у справі № 334/2358/23, від 09 жовтня 2024 року у праві № 619/2906/23.

З матеріалів справи вбачається, що згідно Свідоцтва про народження (повторне) серії НОМЕР_3 від 23.08.2024 року позивачка ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та її батьками є: батько ОСОБА_7 та мати ОСОБА_8 (а.с. 15).

Відповідно до Свідоцтва про шлюб (повторне) серії НОМЕР_4 від 18.02.2014 року, 22.05.1988 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та змінила прізвище на « ОСОБА_10 ».

Згідно Свідоцтва про шлюб (повторне) серії НОМЕР_5 від 20.12.2012 року, 12.05.1992 року ОСОБА_11 зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 та змінила прізвище на « ОСОБА_13 ». (а.с. 16,17)

Згідно свідоцтва про смерть (повторно) серії НОМЕР_6 від 04.03.2021 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12).

З повідомлення Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Казанківського районного управління юстиції у Миколаївській області, за вих.№03/06.1-02-09 від 21.03.2014 року, вбачається, що в актовому записі про смерть №06 від 17 лютого 2006 року складеному (українською мовою) виконавчим комітетом Дмитрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області зазначено по-батькові « ОСОБА_4 », стосовно пред`явлених документів, а саме у свідоцтві про народження є розбіжності в зазначені по-батькові матері, а саме: - в свідоцтві про народження зазначено по-батькові матір « ОСОБА_3 »; - в актовому записі про смерть « ОСОБА_4 ». Через виявлені розбіжності в написанні по-батькові матері повторно видати свідоцтво про смерть на « ОСОБА_3 » не видається можливим. Рекомендовано звернутися до суду для вирішення питання щодо підтвердження родинних стосунків (а.с.21).

Після смерті ОСОБА_2 залишилося спадкове майно, зокрема земельна ділянка, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4.86 га., розташована в межах території Дмитрівської сільської ради Баштанського (Казанківського) району Миколаївської області, яка їй належала згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №746587, виданого 15 листопада 2005 року на підставі розпорядження Казанківської райдержадміністрації від 19 травня 2005 року за №260-р (а.с.14).

Згідно інформації зі Спадкового реєстру від 16.09.2024 відсутні відомості щодо заведених спадкових справ та виданих на їх підставі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 (а.с.23).

Згідно довідки Дмитрівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області від 17.02.2015 року № 51 на день смерті ОСОБА_8 , разом із нею з 1980 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , її син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Заповіт Дмитрівською сільською радою не посвідчувався, відомості про інших спадкоємців сільській раді не відомо (а.с. 19).

Згідно відповіді приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Боненко Т.Л. від 16 вересня 2024 року №528/01-16 на звернення ОСОБА_1 останній було роз`яснено, що вона пропустила встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та рекомендовано звернутися до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.22)

Доказів звернення позивачки до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після своєї матері протягом періоду до 16 вересня 2024 року матеріали справи не містять.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 квітня 2025 року у справі № 478/1691/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Казанківської селищної ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за законом залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України (а.с. 25).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за №81506523 від 12 червня 2025 року вбачається, що приватним нотаріусом Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко О.О. 25 березня 2025 року заведено спадкову справу за №23/2025, після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.48).

З матеріалів спадкової справи слідує, що із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_1 звернулась 25 березня 2025 року, а постановою приватного нотаріуса Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області Горбенко О.О. від 19 травня 2025 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку із пропуском передбаченого законом строку на прийняття спадщини (а.с. 27, 50).

Позивачка на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_2 не проживала. Згідно довідки виконкому Казанківської селищної ради від 10.09.2020 р. позивачка з 12.05.1992 року є зареєстрованою у АДРЕСА_2 (а.с. 11)

Приписами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України покладено на кожну із сторін обов`язок із доведення обставин, на які вони посилаються, як на підтвердження своїх вимог та заперечень.

За такого, саме на спадкоємця, який пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини, покладається обов`язок з доведення наявності перешкод для подання такої заяви та поважності таких обставин.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини, ОСОБА_1 посилалась на юридичну необізнаність, скрутне фінансове становище, тривале впорядкування документів для усунення розбіжностей у написанні по батькові матері у зв`язку з відмовами органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні відповідних змін.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із недоведеності позивачкою існування об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для вчинення дій із своєчасного прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_2 .

Така оцінка встановлених районним судом обставин справи є вірною.

Так судом першої інстанції було вірно враховано, що позивачка не надала доказів того, що вона зверталась до органів нотаріату у встановлені законом строки із заявою про прийняття спадщини, а звернення до органів державної реєстрації актів цивільного стану щодо внесення змін до актового запису про смерть та повторної видачі свідоцтва про смерть матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не впливає на поважність причин пропуску строків звернення із відповідною заявою до нотаріуса з огляду на тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, та не доводить наявність обставин, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для подання заяви про прийняття спадщини, враховуючи, що ОСОБА_1 була обізнана про смерть її матері, що не заперечується позивачкою.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позивачка мала можливість вчасно звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте протягом тривалого часу (більше 18 років після відкриття спадщини) не вчиняла дій щодо прийняття спадщини і не навела переконливих аргументів про наявність перешкод у зверненні до нотаріуса протягом визначеного законом строку на прийняття спадщини та, навіть, вже після завершення.

За таких обставин, надавши належну правову оцінку зазначеним позивачем причинам пропуску зазначеного строку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_2 .

Законодавство не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини та такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи.

Тобто суд, розглядаючи такі позови, встановлює саму по собі наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 з об`єктивних та незалежних від неї причин не може підтвердити свої намагання в період з 2006 року по 2014 рік впорядкувати документи, оскільки у неї не збереглись докази таких звернень до відділів ДРАЦС та документально підтвердити дані факти неможливо, враховуючи тривалість зберігання таких документів в органах ДРАЦС, - не заслуговують на увагу, оскільки наявність розбіжностей по батькові матері не є перешкодою для подання заяви про прийняття спадщини.

Не свідчить про поважність причин пропуску передбаченого законом строку на прийняття спадщини і правова необізнаність та скрутний майновий стан, на що також посилається позивачка. Крім того, зі змісту апеляційної скарги слідує, що ОСОБА_1 взагалі не мала наміру приймати спадщину, що відкрилась після смерті матері, доки не дізнавшись, що її брат не оформив свої спадкові права, а до того часу оскільки вважала справедливим, щоб спадкове майно залишилось її брату, який проживав разом із померлою і доглядав її.

За такого обставини, на які посилається ОСОБА_1 як на поважність причин пропуску строку на прийняття спадщини, не доводять існування об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для спадкоємця на вчинення цих дій протягом такого тривалого часу.

Отже, з огляду на встановлені у справі обставини, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (постанови Верховного Суду: від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц, від 19 травня 2020 року у справі № 175/1941/16-ц, від 31 березня 2021 року у справі № 463/4616/18, від 06 жовтня 2021 року у справі № 234/17030/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18).

Згідно наданої нотаріусу довідки Казанківської селищної ради від 08.04.2025 р. № 0203-714/8/1129 ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день своєї смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1 . На день відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 - разом зі спадкодавцем був зареєстрований син померлої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Матеріали справи містять суперечливі відомості щодо факту та дати смерті ОСОБА_5 , згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 12 травня 2021 року, актовий запис про його смерть відсутній, між тим позов заявлений до Казанківської селищної ради (а.с. 112,113)

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Болюбаш Іриною Олександрівною, залишити без задоволення.

Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 29 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повне судове рішення складено 03 листопада 2025 року