Провадження 2/127/5138/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І.Е.,

за участю: секретаря судового засідання Обертун Н.М.,

адвоката позивачки - Геращенко Т.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась адвокат Геращенко Тетяна Василівна, діючи в інтересах ОСОБА_2 , з позовом до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів на утримання дітей.

Позов мотивований тим, що судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2023 по справі № 127/5662/23 стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі частки від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 28.02.2023 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2023 по справі № 127/9910/23 вирішено зменшити розмір аліментів, що стягуються на підставі вказаного судового наказу, на тверду грошову суму в розмірі 1 500, 00 гривень на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дітьми повноліття. З травня 2025 року відповідач проходить військову службу. На сьогоднішній день позивачка не працює, ніяких доходів не отримує, оскільки перебуває у відпустці у зв`язку із вагітністю і пологами. У зв`язку із тим, що позивачці важко забезпечити спільним з відповідачем синам належну матеріальну підтримку, а добровільно відповідач відмовляється сплачувати аліменти в більшій сумі, позивачка змушена звернутися до суду з даною позовною заявою. Також в порівнянні з травнем 2023 року, в якому було зменшено суму аліментів, відповідач з 05.05.2025 призваний на військову службу та отримує стабільну і високу заробітну плату. Встановлений розмір аліментів судом на утримання спільних з відповідачем синів, на думку позивачки, є мізерним та незначним на даний час.

Вищевикладене й стало підставою для звернення адвоката позивачки до суду із вимогами про зміну розміру аліментів, визначеного рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2023 у справі № 127/9910/23 з твердої грошової суми в розмірі 1 500, 00 гривень на кожну дитину щомісячно на частку заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою суду від 22.08.2025 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін і запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом.

У строк, визначений ухвалою суду від 22.08.2025, від відповідача відзив на позов не надійшов. Водночас, 22.10.2025 від відповідача надійшло клопотання про залишення розміру і способу стягнення аліментів без змін.

23.10.2025 суд дійшов висновку про прийняття до розгляду вищевказаного клопотання відповідача, яке за своїм змістом є відзивом на позовну заяву, та доданих до нього доказів, про що постановлено відповідну ухвалу без оформлення окремого документа, яку занесено до протоколу засідання.

Так, відповідач вказав у відзиві (клопотанні), що заперечує щодо задоволення позовних вимог, оскільки у нього погіршився стан здоров`я, виявлено хронічний вірусний гепатит С у занедбаній формі, він має пошкодження колінних суглобів та потребує оперативного втручання та тривалої реабілітації. Також відповідач у зв`язку із проходженням військової служби набув супутні захворювання у вигляді хронічного простатиту на стадії загострення, пієлонефрит та хронічну попереково-крижову радикулопатію. Крім того відповідач повідомив, що змінився його сімейний стан, він має дружину, яка є інвалідом 3 групи по онкологічному захворюванню і має супутні захворювання серцево-судинної та нервової системи, а також яка у зв`язку з тривожно-депресивним розладом та панічними атаками, немає змоги працювати і знаходиться на утриманні відповідача. Відповідач зазначив, що його матеріальне становище не є таким, що змінилось на краще, а тому просив суд залишити визначений судовим рішенням розмір аліментів і спосіб їх стягнення.

Ухвалою суду від 23.10.2025 клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі залишено без розгляду.

У судовому засіданні адвокат позивачки позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на доводи, викладені у відзиві (клопотанні).

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 07.10.2008 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 3648. (а.с. 9)

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 10.04.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 1393. (а.с. 10)

Також судом встановлено, що позивачка є матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьком якого є ОСОБА_6 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження дитини. (а.с. 11)

16.03.2023 Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/5662/23 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі частки від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи стягнення з 28 лютого 2023 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вказаний судовий наказ згідно відомостей з ЄДРСР, які перебувають у публічному доступі, набрав законної сили 16.03.2023. (а.с. 6)

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2023 у справі № 127/9910/23, яке згідно відомостей з ЄДРСР, які перебувають у публічному доступі, набрало законної сили 15.06.2023, зменшено розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 16.03.2023 у справі № 127/5662/23, з частки від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 на тверду грошову суму в розмірі 1 500, 00 гривень на кожну дитину, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дітьми повноліття. (а.с. 7-8)

З відпускного квитка від 30.04.2025, виданого військовою частиною НОМЕР_3 , вбачається, що старшого солдата ОСОБА_2 звільнено у зв`язку з вагітністю та пологами з 01.05.2025 по 03.09.2025. (а.с. 12)

Із довідки № 5671, виданої 23.06.2025 ІНФОРМАЦІЯ_4 , і довідки № 282, виданої 13.05.2025 військовою частиною НОМЕР_4 , вбачається, що солдат ОСОБА_1 перебуває на військові службі за призовом під час мобілізації на особливий період у військовій частині НОМЕР_4 на підставі наказу від 05.05.2025. (а.с. 13, 84)

Згідно довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , виданої військовою частиною НОМЕР_4 , вбачається, що розмір його грошового забезпечення за червень 2025 року складає 27 206, 20 гривень. (а.с. 14)

З договору про надання освітніх послуг Вінницьким технічним фаховим коледжем № 18/ОДк від 31.07.2024 та договору № 2-18/ОДк від 09.08.2024 про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівців вбачається, що син позивачки та відповідача ОСОБА_3 навчається у Вінницькому технічному фаховому коледжі за денною формою здобуття освіти за освітньо-професійною програмою «Фінанси та оціночна діяльність» за спеціальністю 072 Фінанси, банківська справа, страхування та фондовий ринок, для здобуття освітньо-професійного ступеня фахового молодшого бакалавра. Термін навчання три роки. Вартість за перший рік навчання становить 20 000, 00 гривень. (а.с. 15-16зв.)

Судом встановлено, що позивачка на виконання вищевказаних договорів оплатила вартість навчання сина, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. (а.с. 17-18)

Згідно довідки № 01/07/25 від 23.07.2025, виданої ФОП ОСОБА_7 , ОСОБА_4 навчався на курсах з Інтернет-програмування з 12.10.2024 по 01.06.2025; за цей період за використання річного пакету навчально-методичних матеріалів ОСОБА_2 оплатила суму в розмірі 9 700, 00 гривень. (а.с. 24-27)

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку/ОСББ № 420, виданої начальником (головою) Квартального комітету «Набережний-1» 10.06.2025, вбачається, що позивачка разом із трьома дітьми та чоловіком проживає за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 28)

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 17.05.2024 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_8 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб. (а.с. 67)

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 687484 від 04.04.2024, ОСОБА_9 встановлено третю групу інвалідності; протипоказано помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праві. (а.с. 68)

З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 27.05.2025 вбачається, що дружині відповідача - ОСОБА_10 встановлено ряд діагнозів, зокрема G53.9 (онкозахворювання). (а.с. 78)

З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 24.01.2020 вбачається встановлення ОСОБА_1 наступних діагнозів: хронічна хвороба нирок І, хронічний пієлонефрит, латентний перебіг; сечокислий діатез. Перебував на стаціонарному лікуванні з 18.01.2020 до 24.01.2020. (а.с. 74)

Згідно довідки ВЛК № 2025-0505-1017-4282-7 від 05.05.2025 ОСОБА_1 встановлено наступні діагнози: хронічний вірусний гепатит С, помірна активність запального процесу, фіброз F2 за Metavir від 05.12.2024; деформуючий остеоартроз колінних суглобів справа І-ІІ (першого-другого) ступеню, ІІ (другого) ступеню зліва; пошкодження заднього рогу медіального меніску з параменісковими кістами, помірне порушення функції. ОСОБА_1 визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. (а.с. 66)

За наслідками огляду 17.02.2023 ОСОБА_1 лікарем ортопедом-травматологом пацієнту було рекомендовано, зокрема, оперативне лікування: артроскопія правого колінного суглобу; парціальна резекція заднього рогу медіального меніску лівого колінного суглобу. (а.с. 73)

З виписок із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 28.06.2025 вбачається встановлення ОСОБА_1 насутних діагнозів: хронічна попереково-крижова радикулопатія в фазі загострення з вираженим больовим синдромом та порушенням статико-динамічної функції хребта; хронічний простатит (середнього ступеня тяжкості). (а.с. 76-77)

З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 10.07.2025 вбачається встановлення ОСОБА_1 наступних діагнозів: остеохондроз хребта, неуточнений, попереково-крижовий відділ (середнього ступеня тяжкості); гонартроз, неуточнений (середнього ступеня тяжкості, стадія загострення); хронічний тубулоінтерстиціальний нефрит, неуточнений (середнього ступеня тяжкості, стадія загострення); гастродуоденіт, неуточнений, без згадки про кровотечу (середнього ступеня тяжкості, стадія загострення); хронічний простатит (середнього ступеня тяжкості, стадія загострення). (а.с. 75)

З витягу із медичної картки амбулаторного хворого № 855975 вбачається, що ОСОБА_1 13.10.2025 встановлено діагноз N41.0 гострий простатит. (а.с. 72)

Адвокат позивачки звернулась до суду в порядку ст. 192 СК України, зазначивши обставини, які на думку позивачки, є підставою для зміни способу стягнення аліментів на утримання дітей і їх розміру, встановленого судовим рішенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Сторонами по справі у відповідності до ч. 4 ст. 83 ЦПК України не було повідомлено про неможливість подання доказів у встановлений законом строк. Заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду учасником справи для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є підробленим, до суду не надходили.

Суд вважає, що кожна із сторін по даній справі була належним чином поінформована про право надати суду будь-які докази для встановлення наявності або відсутності обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, а також прокоментувати їх. Крім того, сторони по справі не були позбавлені можливості повідомити суду й інші обставини, що мають значення для справи.

Також, судом в ухвалі від 22.08.2025 було роз`яснено сторонам по справі наслідки ненадання суду доказів по справі, дії в разі неможливості надання доказів, а також право і порядок звернення до суду із заявами та клопотаннями.

Отже, кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та положення ч. 8 ст. 279 ЦПК України, судом досліджуються письмові пояснення, викладені в заявах по суті і докази, надані разом із ними.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачкою у позові та відповідачем у відзиві на позовну заяву (клопотання від 22.10.2025) та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи наведене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що сторони мають спільних неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом із матір`ю позивачкою по справі і на утримання яких з відповідача за рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2023 у справі № 127/9910/23 з 15.06.2023 щомісячно стягуються аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1 500, 00 гривень на кожну дитину.

Згідно із ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

У цій справі позивачка заявила, по суті, вимогу не про зміну (збільшення) розміру аліментів, а про зміну способу їх присудження, тобто зміну розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду від 12.05.2023 у справі № 127/9910/23, у певній твердій грошовій сумі на розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дітей, що відповідає вимогам ст.ст. 181-184, 192 СК України.

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом, зокрема у постановах від 03.09.2018 у справі № 134/192/17, від 30.06.2020 у справі № 343/945/19, від 16.06.2021 у справі № 643/11949/19, від 12.01.2022 у справі № 545/3115/19, від 23.05.2022 у справі № 752/26176/18, від 19.02.2025 у справі № 367/10126/19.

Таким чином, обрання способу стягнення аліментів у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі здійснюється саме за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Судом прийнято до уваги, що закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

З позовної заяви вбачається, що позивачкою, з якою проживають діти, наразі обрано спосіб стягнення аліментів з батька дітей саме у частці від його доходу.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч. 2 ст. 182 СК України).

Суд не визначає мінімального розміру аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів суд ураховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема ч. 2 ст. 182 СК України.

Враховуючи право, в даному випадку позивачки, вибору щодо способу стягнення аліментів, судом прийнято до уваги, що змінюючи спосіб стягнення аліментів, в даному випадку, зміниться й їх розмір в бік збільшення.

При визначені наявності підстав для збільшення розміру аліментів, визначених рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2023 у справі № 127/9910/23, судом враховано, що належних і допустимих доказів, які б підтверджували погіршення здоров`я одержувача аліментів або поліпшення здоров`я платника аліментів, погіршення матеріального становища позивачки останньою суду не надано. При цьому судом прийнято до уваги, що зміна сімейного становища позивачки сама по собі не свідчить про погіршення її майнового стану. Водночас, адвокатом позивачки надано докази покращення матеріального становища платника аліментів з часу ухвалення судом вищевказаного рішення про стягнення аліментів.

Суд звертає увагу на те, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.

Водночас, ті обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою вони проживають, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів, які стягуються за судовим рішенням з 15.06.2023, хоча він і підлягав індексації, є наразі недостатніми для належного утримання дітей і задоволення їх потреб.

Так, судом встановлено, що відповідач є військовослужбовцем та отримує стабільний щомісячний дохід, який становить 27 206, 20 гривень без урахування податків, зборів та інших обов`язкових платежів, що підтверджується довідкою з в/ч НОМЕР_4 і визнано відповідачем в судовому засіданні.

Відповідачем повідомлено суду, що він не має на утриманні інших дітей, крім спільних із позивачкою, водночас повідомлено, що він має на своєму утриманні дружину, якій внаслідок онкозахворювання й ряду супутніх захворювань встановлено третю групу інвалідності та яка в силу свого стану здоров`я не може працювати та отримувати самостійний дохід. Крім того, відповідач зауважив, що внаслідок свого стану здоров`я і стану здоров`я його дружини, вони потребують постійного лікування.

Доводи відповідача про те, що він повністю утримує свою дружину, не підтверджені належними й допустимими доказами. Водночас, судом прийнято до уваги, що у відповідності до положень ст. 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який, зокрема, є особою з інвалідністю III групи, якою є дружина відповідача у даній справі.

Також судом прийнята до уваги очевидна потреба позивача у лікуванні, консультаціях, відповідних обстеженнях і прийому ряду медичних препаратів внаслідок наявних у нього захворювань, зокрема тих, які були встановлені йому після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, хоча доказів саме розміру таких витрат суду не надано. Не надано відповідачем доказів й розміру витрат пов`язаних із лікуванням дружини, хоча така потреба вбачається із наданих відповідачем доказів по справі.

З матеріалів справи не вбачається постійний розмір вищевказаних витрат, однак безумовно такі витрати наявні.

Разом з тим, на час ухвалення судового рішення суду не повідомлено ні позивачкою, ні відповідачем відомостей щодо: стану здоров`я дітей; наявності на праві власності, володінні та/або користуванні у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Стороною позивача не надано доказів здійснення витрат платником аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Водночас, в ході розгляду справи відповідач повідомив, що власного житла не має, проживає із дружиною за місцем її реєстрації. При цьому судом встановлено, що з останнього місця проживання відповідача, де він був зареєстрований у встановленому законом порядку, він був знятий з реєстрації 02.07.2024, про що, як зазначив відповідач в засіданні, йому не було досі відомо. Як повідомив відповідач, квартира, де він був зареєстрований, належить на праві власності його сестрі ОСОБА_11 , на підтвердження чого ним надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 83)

Твердження відповідача про те, що вони із дружиною мають заборгованість за житлово-комунальні послуги, не заслуговують на увагу, адже належних і допустимих доказів того, що відповідач із своєю дружиною є споживачами послуг, рахунок на сплату яких було надано відповідачем на підтвердження заборгованості, суду не надано.

Будь-які інші обставини, які б мали істотне значення для вирішення даної справи, сторонами суду не повідомлено.

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом прийнято до уваги, що аліменти на утримання дитини необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

Законом України «Про Державний бюджет на 2025 рік» встановлено прожитковий мінімум на дитину з 6 до 18 років в розмірі 3 196, 00 гривень.

Прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, мінімального набору непродовольчих товарів і мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Тобто обсяг прожиткового мінімуму містить два елементи - фізіологічний та соціальний. Фізіологічний мінімум - це вартісне вираження матеріальних цінностей, конче необхідних для існування людини та соціальну частину - певний набір духовних цінностей мінімально прийнятого рівня життя.

Закон України «Про прожитковий мінімум» відповідно до ст. 46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.

Отже, законодавець визначив вартісну величину, яка є мінімально достатньою, в даному випадку, для дитини з урахуванням її віку.

Судом прийнято до уваги, що аліменти на утримання дитини необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для її життя. Розмір аліментів, зокрема, обумовлюється фінансовими можливостями обох батьків, які в рівній мірі зобов`язані утримувати дитину, забезпечувати її потреби необхідні для її віку, розвитку тощо. При цьому, чинне сімейне законодавство передбачає достатнім розмір аліментів на утримання обома батьками однієї неповнолітньої дитини в сумі прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Крім того, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч. 2 ст. 182 СК України). Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Водночас, стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно зі становищем одержувача аліментів.

Судом встановлено, що зміна способу стягнення аліментів в розмірі визначеному позивачкою, що матиме наслідком й збільшення їх розміру, в даному випадку, погіршить становище платника аліментів, враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини. Також судом прийнято до уваги, що обов`язок утримувати дітей до досягнення ними повноліття покладено на обох батьків.

Враховуючи вищевикладене, достатніх підстав для зміни способу стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі визначеному позивачкою, судом не встановлено.

Суд вважає, що за даних обставин, частка заробітку (доходу) відповідача на утримання двох неповнолітніх синів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, буде достатнім розміром аліментів.

Отже, враховуючи вищевикладене та положення ч. 1 ст. 192 СК України, суд дійшов до переконання у наявності достатніх підстав для зміни способу стягнення аліментів, встановленого рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2023 у справі № 127/9910/23 в твердій грошовій сумі у розмірі по 1 500, 00 гривень щомісячно на кожну дитину, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання дітей аліментів у розмірі частки заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити, враховуючи їх необґрунтованість та недоведеність належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову в повному обсязі.

Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дітей, є гарантією їх прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання батька окремо від дітей не повинно впливати на обсяг його прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Суд звертає увагу, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України.

У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, на що звернув увагу в п. 23 Постанови Пленуму № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України від 15.05.2006.

Таким чином, визначений даним судовим рішення розмір аліментів підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки з часу набрання даним рішенням законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Зважаючи на обґрунтування позову і додані до нього докази, слід зауважити, що звичайні регулярні витрати становлять основу аліментів, а будь-які додаткові витрати, обумовлені особливими обставинами та спрямовані на розвиток здібностей, лікування тощо, є додатковими витратами на дитину і не можуть враховуватися при визначенні розміру аліментів.

Суд вважає за необхідне роз`яснити позивачці, що згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. В разі спору щодо участі у додаткових витратах, такі витрати визначаються за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 179 СК України аліменти є власністю дитини, а не того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються. При цьому на отримувача аліментів покладається обов`язок розпоряджатися аліментами лише за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Суд звертає уваги сторін по справі, що ухвалення даного судового рішення не позбавляє платника або одержувача аліментів права звернутися до суду в разі зміни згодом матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, на підставі ч. 1 ст. 192 СК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд прийшов до наступного висновку.

Позивачка на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні даного позову точно визначити неможливо, оскільки даний позов носить вимоги немайнового характеру, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. На що також звернув увагу ВССУ в п. 36 Постанови Пленуму № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 (із змінами від 25.09.2015).

Отже, враховуючи те, що позивачка на момент звернення до суду була звільнена від сплати судового збору, часткове задоволення позову, а також положення ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 605, 60 гривень, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До ухвалення рішення у справі ні позивачка, ні відповідач не повідомили суд про неможливість надання доказів, що підтверджують розмір понесених інших витрат; про причини неможливості надання таких доказів. Відповідно суд, ухвалюючи рішення у справі, не має підстав та обов`язку вирішувати питання щодо встановлення учасникам справи терміну для надання суду доказів щодо розміру понесених витрат, як і призначати засідання для вирішення питання про судові витрати, вказуючи про це у резолютивній частині рішення (п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України).

Отже, доказів понесення учасниками справи інших судових витрат суду не надано.

Враховуючи те, що дане судове рішення підлягає виконанню з часу набрання ним законної сили, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2023 по справі № 127/9910/23 не перебуває на примусовому виконанні, суд не визначає строк його виконання, керуючись ст. 267 ЦПК України (припинення станом на день набрання законної сили даним судовим рішенням та повернення виконавчого листа до суду після завершення виконання (погашення заборгованості по аліментах)).

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства», ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 155, ст. 179, ч. 1 ст. 180, ч. 3 ст. 181, ст.ст. 182, 183, 192 СК України, ст. 15 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 5, 11-13, 76-83, 89, 133, 141, 174, 258, 259, 263-265, 267, 274, 275, 278, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначений рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.05.2023 у справі № 127/9910/23, з твердої грошової суми у розмірі по 1 500, 00 гривень щомісячно на кожну дитину на частку заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з часу набрання даним судовим рішенням законної сили та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605, 60 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_5 ; РНОКПП НОМЕР_5 ; місце проживання АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_6 ; РНОКПП НОМЕР_6 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 .

Рішення суду складено 27.10.2025.

Суддя