ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7954/25 Справа № 183/3445/25 Суддя у 1-й інстанції - Дубовенко І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача Никифоряка Л.П.,

суддів Гапонова А.В., Новікової Г.В.,

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідачі: Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», Державне геофізичне підприємство «Укргеофізика»,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга Державним геофізичним підприємством «Укргеофізика» на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Дубовенко І.Г.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2025року ОСОБА_1 подав в суд позов проти Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості по заробітній платі у розмірі 18 612,82грн.

Існування таких вимог позивач обґрунтовував тим, що з 14 травня 2001 року працював в Придніпровській геофізичній розвідувальній експедиції Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», яка є відокремленим структурним підрозділом Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», на посаді водія. Звільнений 21 серпня 2023 року за власним бажанням, згідно зі статтею 38 КЗпП України. На момент звільнення Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція ДГП «Укргеофізика» мала заборгованість по заробітній платі перед позивачем у розмірі 18 612,82грн, яка так і не була виплачена. На звернення з приводу виплати заборгованості по заробітній платі Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція ДГП «Укргеофізика» посилалася на відсутність належного фінансування з боку Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика». У зв`язку з наявністю заборгованості по заробітній платі, яка не виплачена при звільненні, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про її стягнення у примусовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2025року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі при звільненні в сумі 18 612,82грн. У решті позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а також з того, що саме з відповідача ДГП «Укргеофізика» підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі, оскільки Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція ДГП «Укргеофізика» є відокремленим підрозділом ДГП «Укргеофізика», не є юридичною особою, не наділена цивільно-процесуальною дієздатністю та не може виступати стороною в цивільному процесі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

23 червня 2025року Державне геофізичне підприємство «Укргеофізика» подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи Електронний суд апеляційну скаргу на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2025року.

В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не врахував, що саме на роботодавця - Придніпровську геофізичну розвідувальну експедицію ДГП «Укргеофізика» покладається відповідальність за порушення законодавства про працю та обов`язок провести розрахунок з працівником, незважаючи на його статус відокремленого структурного підрозділу.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи не скористались своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2025року апеляційну скаргу було залишено без руху.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 вересня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

25 вересня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.

Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами

З копії трудової книжки серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_1 прийнятий на роботу до Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» 14 травня 2001року на підставі наказу №21 від 14 травня 2001року (а.с.21-23).

Наказом Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» №21 від 21 серпня 2023року ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно зі ст. 38 КЗпП України.

Згідно з довідкою Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» №119 від 09 квітня 2025 року, підписаної в.о. начальника Придніпровської ГРЕ Боровик І.А., ОСОБА_1 дійсно працював в Придніпровській ГРЕ на посаді водія та заборгованість Придніпровської ГРЕ по заробітній платі перед ним станом на 09 квітня 2025року становить 18 612,82грн (а.с.17).

Доказів сплати заборгованості по заробітній платі як при звільненні, так і на момент ухвалення судом першої інстанції рішення суду від 20 травня 2025року відповідачами суду не подано.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вирішального значення надав тому, що позивачем доведено розмір заборгованості та наявність підстав для захисту порушеного права позивача шляхом стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати йому при звільненні заробітної плати.

Водночас, суд першої інстанції виходив з того, що Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» в силу статті 95 ЦК України є відокремленим підрозділом Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» та не є юридичною особою, не наділена цивільною-процесуальною дієздатністю, а тому не може виступати стороною у цивільному процесі.

Суд виснував, що підстави для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості по заробітній платі відсутні, саме з Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» на користь позивача підлягає стягненню вказана заборгованість, а тому у задоволенні позовних вимог до Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» належить відмовити.

Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Статтею 43 Конституції України визначено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з частиною 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Нормами частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічні положення закріплені у частині 1 статті 115 КЗпП України.

Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, сума остаточного розрахунку, тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Проте, при звільненні остаточний розрахунок з позивачем не проведено та не виплачено позивачу заробітну плату, розмір заборгованості за якою згідно з довідкою Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» №119 від 09 квітня 2025 року становить 18 612,82грн.

Суд першої інстанції, встановивши, що не виконано обов`язок щодо сплати всіх належних позивачу сум при звільненні, дійшов правильного висновку про доведеність розміру заборгованості по заробітній платі та наявність правових підстав для захисту порушеного права позивача шляхом стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати позивачу при звільненні заробітної плати.

Крім того, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що підстави для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості відсутні та заборгованість по заробітній платі на користь позивача підлягає стягненню саме з відповідача Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика».

Так, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).

Згідно з частиною 4 статті 95 ЦК України керівники філій та представництв призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності.

У Цивільному кодексі України не встановлюється спеціальних вимог щодо довіреності керівника відокремленого підрозділу. Підставою видачі такої довіреності буде виступати акт органу юридичної особи про призначення фізичної особи керівником філії або представництва. Довіреність керівника відокремленого підрозділу має комплексний характер. У частині першій статті 237 ЦК України прямо передбачено, що представник має право або зобов`язаний вчиняти тільки правочини (хоча, наприклад, допускаються винятки відносно, отримання заробітної плати, представництва акціонерів). Всі інші дії не охоплюються цивільним законодавством і регулюються іншими нормами, або взагалі позбавлені такого. До них відносяться й дії щодо процесуального представництва. Від імені юридичних осіб має право виступати керівник відокремленого підрозділу, а не сам підрозділ, адже поміж керівником і юридичною особою існують відносини представництва і його повноваження підтверджуються довіреністю юридичної особи.

Процесуальні повноваження керівника відокремленого підрозділу мають бути вказані у довіреності юридичної особи. З урахуванням цивільно-правового положення філій та представництв недопустимою є участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу, як складової частини юридичної особи, що його створила.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.

Згідно з копією Положення про Придніпровську геофізичну розвідувальну експедицію Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», затвердженою наказом генерального директора Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» № 116 від 06 червня 2019року, Придніпровська геофізична розвідувальна експедиції Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» (далі «Експедиція») створена на підставі наказу Міністерства геології Української РСР № 282 від 12 жовтня 1979року і є відокремленим структурним підрозділом без статусу юридичної особи Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» (пункт 1.1).

Експедиція не є юридичною особою, представляє інтереси Підприємства і здійснює всі його функції або їх частину, що пов`язана з діяльністю Експедиції, та наділена самостійністю при здійсненні фінансово-господарської діяльності в межах, визначених цим Положенням, рішеннями керівника Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», довіреністю, виданою Підприємством начальнику Експедиції (пункт 1.6). Підприємство зобов`язане брати участь у фінансуванні і матеріально - технічному забезпеченні діяльності Експедиції в порядку, розмірах і способами, передбаченими законодавством, цим Положенням і рішеннями керівника Підприємства (пункт 4.13). За пунктом 4.19 Положення, якщо господарська діяльність Експедиції виявляється збитковою, остання мусить разом з керівником Підприємства прийняти всі необхідні заходи для покриття збитків шляхом відповідного використання коштів та майна Експедиції.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція є відокремленим підрозділом Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика».

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне геофізичне підприємство «Укргеофізика» є юридичною особою.

Таким чином, стягуючи заборгованість по заробітній платі з Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість підлягає стягненню саме з юридичної особи - Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», в той час як у задоволенні позовних вимог до відокремленого підрозділу - Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» належить відмовити.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно з пунктом 7.3 Положення Експедиція несе відповідальність за своєчасну виплату заробітної плати працівникам, не спростовують висновків суду про те, що заборгованість по заробітній платі має бути стягнута саме з юридичної особи - Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», структурним підрозділом якого є Придніпровська геофізична розвідувальна експедиція.

Тож встановивши фактичні обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що вчинення дій, направлених на виконання рішення суду (виплата позивачу заборгованості по заробітній платі) вже після ухвалення судом першої інстанції судового рішення за результатами розгляду справи, не впливає на правомірність винесеного судом рішення та не є підставою для скасування рішення суду.

Саме з такого розуміння вищезазначених норм процесуального та матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, на підставі статті 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» - залишити без задоволення.

Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 травня 2025року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 30 жовтня 2025року.

Судді: