ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 629/699/25
Номер провадження 22-ц/818/2971/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 березня 2025 року в складі судді Попова О.Г. по справі № 629/699/25 за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа Лозівська міська територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року ОСОБА_2 , заінтересована особа Лозівська міська територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області, звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Заява мотивована тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 з 05 грудня 2008 року по 23 лютого 2013 року. Після розірвання шлюбу вони помирились та стали мешкати разом і вести спільне господарство та побут за адресою: АДРЕСА_1 , однак шлюб вже не реєстрували. Їх спільне проживання підтверджується медичною карткою ОСОБА_3 , квитанціями про оплату комунальних послуг, показаннями свідків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 загинув внаслідок ДТП. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_3 , перебуває на розгляді в Київському районному суді м. Харкова (справа 953/4431/22).

Вказала, що вона займалась похованням ОСОБА_3 , у подальшому доглядала за його матір`ю, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та залишила заповіт на її ім`я, за яким вона успадкувала квартиру.

Встановлення факту спільного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю, як жінки та чоловіка, необхідно їй для підтвердження права на отримання страхового відшкодування. Іншого способу встановлення даного факту, ніж у судовому порядку, у неї немає.

Просила встановити факт проживання її та ОСОБА_3 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з травня 2013 року по дату його смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 березня 2025 року, в якому ухвалою суду від 10 квітня 2025 року виправлено описку, заяву ОСОБА_2 задоволено, встановлено факт проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з травня 2013 року по дату його смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що заявницею надані належні та достатні докази щодо факту її спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 до дня його смерті, встановлення якого необхідно їй для підтвердження права на отримання страхового відшкодування.

На вказане судове рішення 29 березня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Здєльник С.І. до суду апеляційної інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким залишити заяву ОСОБА_2 без розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що його не було залучено до участі у справі, тоді як рішення суду стосується його прав та обов`язків. Київським районним судом м. Харкова розглядається кримінальне провадження (справа № 953/4431/22) за обвинуваченням його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в якому ОСОБА_2 заявлений позов до нього про відшкодування моральної шкоди та до ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» про стягнення страхового відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд не врахував, що встановлення такого факту безпосередньо вплине на права й обов`язки інших осіб його та ПАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», не встановив, чи є інші особи, заінтересовані у вирішенні даної справи, та не перевірив, чи впливатиме встановлений факт на права і обов`язки цих осіб. ОСОБА_2 не надала до суду належні та допустимі докази, які засвідчують факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та ведення ними спільного господарства. Дружні відносини заявниці з матір`ю ОСОБА_3 , складання останньою заповіту на ім`я заявниці не свідчать про її спільне проживання з померлим однією сім`єю. Після смерті ОСОБА_4 заявниця успадкувала не ту квартиру, в якій, як вона зазначає, вони проживали з ОСОБА_3 , а зовсім іншу. У суді не доведений факт спільного витрачання коштів на утримання квартири, оплати комунальних послуг. Письмові покази свідків не є належними та допустимими доказами. Суд не витребував матеріали справи № 953/4431/22 за обвинуваченням його у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, в якому ОСОБА_2 заявлений цивільний позов. У ході розгляду кримінального провадження заявниця повідомляла, що вони з ОСОБА_3 розлучились з метою оформлення субсидії, тобто вона з 2014 року є отримувачем субсидії на оплату житлово - комунальних послуг, яку отримувала як одинока особа, що спростовує твердження заявниці про наявність спільних витрат та ведення спільного бюджету з ОСОБА_3 . Враховуючи, що рішення суду може вплинути на перерахунок ОСОБА_2 субсидії, суд не залучив Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду сторони-учасники судового розгляду не з`явилися.

Судові повістки-повідомлення про розгляд справи 23 жовтня 2025 року надіслані апеляційним судом на адресу учасників справи:

на ім`я ОСОБА_2 повернута на адресу апеляційного суду з відміткою від 13 травня 2025 року «адресат відсутній за вказаною адресою», що у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є днем вручення судової повістки (а.с. 107-108). Крім того, про день, час та місце судового засідання ОСОБА_2 повідомлялась відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 94);

ОСОБА_1 отримав поштою 29 квітня 2025 року (а.с. 102);

представник ОСОБА_1 адвокат Здєльник С.І. отримав в електронному кабінеті 23 квітня 2025 року (а.с. 98);

Лозівська міська територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області отримала в електронному кабінеті 23 квітня 2025 року (а.с. 99).

23 жовтня 2025 року через систему Електронний суд від представника ОСОБА_2 - адвоката Остапенко С.Ю. о 15 год. 32 хв. надійшло клопотання про проведення судового засідання у цій справі, призначеного на 16 год. 15 хв. 23 жовтня 2025 року в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Відповідно до положень статті 212 ЦПК України учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.

Згідно ч. 2 ст. 212 ЦПК України учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Конструкція норми, що закріплена в ч. 2 ст. 212 ЦПК України, дає підстави вважати, що вимога щодо подання заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання є імперативною.

Вбачається, що клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції сформовано через систему "Електронний суд" та подано до суду 23 жовтня 2025 року (у день судового засідання по справі), тобто поза межами п`ятиденного строку, встановленого цивільним процесуальним законодавством для звернення з вказаним клопотанням.

Разом з тим, в порушення ч. 2 ст. 212 ЦПК України заявником не надано доказів надсилання даної заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції іншим учасникам справи.

Відтак, подання клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції без дотримання вищевказаних вимог, позбавляє апеляційний суд можливості належним чином вирішити питання щодо розгляду цивільної справи в режимі відеоконференції з дотриманням прав та інтересів осіб, які беруть участь у цій справі.

За таких обставин, апеляційний суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Остапенко С.Ю. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити,виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 грудня 2008 року по 23 лютого 2013 року (а.с. 8, 9).

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

З копії медичної картки ОСОБА_3 вбачається, що в графі адреса мешкання зазначено: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

З наданих ОСОБА_2 копій рахунків на оплату комунальних послуг вбачається, що за вказаною адресою відкриті особові рахунки на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 13-18).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_3 , перебуває на розгляді в Київському районному суді м. Харкова (справа 953/4431/22).

Організацією поховання ОСОБА_3 займалася ОСОБА_2 , що підтверджується листом замовлення від 17 травня 2021 року за № 19, виданим ФОП ОСОБА_5 (а.с. 11).

Мати ОСОБА_3 ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 19, 20). Після смерті ОСОБА_4 . ОСОБА_2 успадкувала за заповітом квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 15 травня 2023 року, виданим приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу Харківської області Завадою М.В., зареєстрованим в реєстрі за № 744, та витягом з Державного реєстру речових прав від 15 травня 2023 року за № 332297518 (а.с. 21, 22).

З письмових пояснень свідків: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вбачається, що вони підтверджують факт сумісного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 разом до дня його смерті (а.с. 32-51).

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічні за змістом висновки щодо встановлення факту викладені в постановах Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі № 201/1935/20 (провадження № 61-8149св20), від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19 (провадження № 61-872св21), від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 29 червня 2022 року у справі № 205/6338/21 (провадження № 61-19306св21).

Частиною 6 статті 294 ЦПК України передбачено, що якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.

До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №127/11013/17, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц, від 31 серпня 2022 року у справі № 712/11298/20, від 29 листопада 2023 року у справі № 756/3889/20.

Відповідно до статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», чинного на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктами 27.2, 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Наведена норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою (див. висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20)).

У разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті (частина 1 статті 1200 ЦК України).

Тлумачення частини 1 статті 1168, частини 1 статті 1200 ЦК України дає підстави для висновку, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не має правового значення для відшкодування моральної шкоди у разі смерті потерпілого, а така обставина як факт перебування на утриманні у разі пред`явлення позову про відшкодування моральної шкоди встановлюється під час розгляду такого позову в мотивувальній частині судового рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 693/528/21, провадження № 61-13926св23.

Відповідно до частини 1 статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини 1 статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про її права та обов`язки. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

У справі, що переглядається, ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Необхідність встановлення цього факту заявниця обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у дорожньо-транспортній пригоді загинув ОСОБА_3 , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2013 року. Відповідно до положень статті 1200 ЦК України та статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважала, що має право на відшкодування завданої моральної шкоди.

У заяві ОСОБА_2 вказала, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_3 , перебуває на розгляді в Київському районному суді м. Харкова (справа 953/4431/22).

З відомостей ЄДРСР вбачається, що у кримінальному провадженні №0000703 від 16 травня 2021 року за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (справа 953/4431/22), потерпілою ОСОБА_2 було заявлено цивільний позов про стягнення з ПрАТ «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП» на її користь матеріальної шкоди у розмірі 9440,00 грн та моральної шкоди у розмірі 72 000,00 грн; стягнення з ОСОБА_1 на її користь різниці суми моральної шкоди, що перевищує 12 мінімальних заробітних плат на день настання страхового випадку 228 000,00 грн. Вказаний цивільний позов ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23 липня 2025 року залишено без розгляду на підставі заяви ОСОБА_2 . При цьому, судом зазначено, що залишення позовної заяви без розгляду не позбавляє позивача права повторного звернення до суду. У вказаному кримінальному провадженні 25 липня 2025 року ухвалено вирок, який наразі не набрав законної сили, та перебуває на стадії апеляційного перегляду.

Отже, як встановлено судом, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник спір про відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_3 .

Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Враховуючи, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право на відшкодування шкоди, завданої смертю ОСОБА_3 від ДТП, в якому обвинувачується ОСОБА_1 , заява ОСОБА_2 про встановлення факту підлягає залишенню без розгляду, та її вимоги мають розглядатися у порядку позовного провадження з використанням відповідних процесуальних інститутів.

При цьому, колегія суддів звертає увагу заявниці на те, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не має правового значення для відшкодування моральної шкоди у разі смерті потерпілого, а така обставина як факт перебування на утриманні у разі пред`явлення позову про відшкодування моральної шкоди встановлюється під час розгляду такого позову в мотивувальній частині судового рішення.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду за умов, якщо факти, які підлягають встановленню, мають юридичний характер, тобто відповідно до закону викликають юридичні наслідки - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 305/279/16-ц (провадження № 61-30299св18)).

Оскільки встановлення такого факту як проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу не породжує правових наслідків у правовідносинах щодо відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, цей факт не підлягає встановленню в порядку окремого провадження.

Отже, ОСОБА_2 не позбавлена права із дотриманням вимог цивільного процесуального законодавства звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, та в межах такої справи доводити обставини щодо наявності у неї відповідного права на відшкодування шкоди на підставі статті 1200 ЦК України та статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Враховуючи вищевикладене, оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про залишення заяви ОСОБА_2 без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 підлягав сплаті судовий збір у розмірі 726,72 грн (605,6 х 150% х 0,8) (а.с. 80), які у зв`язку з її задоволенням підлягають стягненню з ОСОБА_2 на його користь.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 18 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа Лозівська міська територіальна громада в особі Лозівської міської ради Харківської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_2 право на звернення до суду в порядку позовного провадження.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 726 (сімсот двадцять шість) грн 72 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2025 року

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина