Провадження № 22-ц/812/1731/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 листопада 2025 року м. Миколаїв

справа № 481/1086/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області, постановлену 07 серпня 2025 року під головуванням судді Васильченко-Дрига Н.О., повне судове рішення складено цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди.

Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_2 , з яким він мав дружні стосунки, відповідно до усної домовленості у серпні 2024 року за допомогою найманого ним працівника забрав у нього 10 книжних полиць, пообіцявши заплатити 500 грн. та до цього часу не розрахувався. У зв`язку з викладеними обставинами він звертався до органів поліції, однак обшук проведений не був. Враховуючи, що у грудні 2024 року він мав змогу продати ці книжні полиці за 10 000 грн., позивач просив стягнути з відповідача цю суму.

Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 24 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, а ухвалою того ж суду від 07 серпня 2025 року - позовну заяву повернуто позивачу на підставі ч. 3 ст.185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду. Апелянт зазначає, що ним було усунено недоліки зазначені в ухвалі суду від 24 липня 2025 року про залишення позовної заяви без руху, а саме 05 серпня 2025 року подано заяву в якій він зазначив, що йому не відомі ідентифікаційний код та серія і номер паспорта відповідача та його номер телефону. Разом з тим, суд не врахував викладені факти та безпідставно повернув позовну заяву.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в п. 6 ч. 1 ст.353 цього Кодексу розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки, зазначені в ухвалі суду від 24 липня 2025 року про залишення позову без руху.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Так, статтею 175 ЦПК України передбачено, що у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.185 ЦПК України 1. Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху також у разі, якщо позовну заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвалою судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 24 липня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України. Суд першої інстанції виходив з того, що у позовній заяві позивачем не зазначено повних відомостей щодо відповідача, а саме: дати народження, реєстраційного номеру облікової картки платника податків чи номера і серії паспорта для фізичних осіб - громадян України, позовна заява не містить чіткого змісту позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини та розрахунків суми, яку необхідно стягнути в якості матеріальної шкоди, а також в порушення ч. 5 ст. 177 ЦПК України не надано таких доказів.

На виконання ухвали від 24 липня 2025 року ОСОБА_1 подав заяву, в якій вказав, що йому не відомі дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер і серія паспорта та номер телефону відповідача. Також вказав, що його позовні вимоги, викладені у позовній заяві, ґрунтуються на основі спірного конфлікту з відповідачем за нерозрахунок за книжні полиці, що підтверджується його зверненнями до поліції.

Дослідивши зміст позовної заяви та додатково доданих позивачем до суду першої інстанції, документів колегія суддів дійшла наступного.

Так, зі змісту позовної заяви та заяви про усунення недоліків вбачається, що позовна заява ОСОБА_1 містить чіткий зміст позовних вимог та виклад обставин, якими він обґрунтовує ці вимоги, а саме, позивачем зазначено, що відповідач через свого найманого працівника заволодів його книжними полицями не сплативши кошти, які обіцяв, позивач зазначає обставини за яких це сталось, наводить обґрунтування ціни позову. До того ж позивачем до заяви про усунення недоліків додано докази, якими, на його думку, ці обставини підтверджуються. Зокрема надано заяви до ВП № 1 Баштанського РВП ГУНП в Миколаївській області.

Колегія суддів звертає увагу, що чинним ЦПК України не визначено ані ступеню деталізації обґрунтування позовних вимог, ані конкретного переліку доказів, які мають бути подані на підтвердження тієї чи іншої вимоги.

На стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19.

Отже суд першої інстанції повинен надавати оцінку доказам під час розгляду справи по суті, а відсутність належного доказу на підтвердження викладених позовних вимог, не є підставою для залишення позовної заяви без руху та, в подальшому, її повернення позивачеві в порядку ст. 185 ЦПК України.

Не може бути підставою для повернення позовної заяви і не зазначення позивачем реєстраційного номеру облікової картки платника податків, номеру і серії паспорта для фізичних осіб - громадян України, оскільки згідно пункту 2 частини 3 статті 175 ЦПК України такі відомості зазначаються позивачем, якщо вони йому відомі. Тоді як у своїй заяві про усунення недоліків ОСОБА_1 вказував, що йому такі відомості не відомі.

Також апеляційний суд враховує, що такі персональні дані відповідача як реєстраційний номер облікової картки платника податків, номер і серія паспорта, є персональними даними, що можуть бути не відомі позивачу і не можуть бути витребувані без втручання суду.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі "Буланов та Купчик проти України", яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (пункт 25 рішення у справі "Кутій проти Хорватії").

Також ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (пункт 110 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі "Шишков проти Росії").

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

Отже, ухвала суду першої інстанції обмежує права позивача та перешкоджає йому у доступі до правосуддя.

Також колегія суддів виходить з того, що визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 189, п.п. 5, 7, 10 ч. 1 ст. 197 ЦПК України можливо на стадії підготовчого провадження.

Оцінка законності та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 має бути надана судом під час розгляду справи по суті.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для визнання позовної заяви ОСОБА_1 неподаною та її повернення, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції для вирішення питання про можливість відкриття провадження у справі у передбаченому законом порядку відповідно до приписів ст. 379 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 379, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Новобузького районного суду Миколаївської області від 07 серпня 2025 року скасувати, а матеріали позовної заяви ОСОБА_1 направити до того ж суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова

Повна постанова складена 03 листопада 2025 року