Справа № 521/5452/24
Номер провадження № 6/521/349/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року місто Одеса

Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:

головуючий суддя Плавич І.В.,

секретар судового засідання Петренко Д.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню по справі № 521/5452/24 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И В :

Судовим наказом від 30.04.2024 року, виданим Малиновським районним судом м. Одеси, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) - аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви, тобто з 05 квітня 2024 року і до досягнення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь держави суму неоплаченого судового збору в розмірі 302,80 гривень.

23.06.2025 року від боржника за судовим наказом, надійшла заява про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

ОСОБА_1 вважає судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, з підстав, що діти - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 Сергійович16 липня 2008 року, проживають разом з ним Німечинні та перебувають на його утримані.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.05.2024 року у справі N?

523/4139/24 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Від шлюбу у подружжя є двоє дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На момент розлучення діти разом з ОСОБА_2 перебували в Німечинні, куди переїхали по причині агресії російської федерації проти України.

На момент розірвання шлюбу та в процесі судового розгляду справи N?523/4139/24, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була досягнута домовленість, що після розірвання шлюбу діти будуть проживати з батьком, на що ОСОБА_2

погоджувалась.

Відповідно з 29.05.2024 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 Сергійович16 липня 2008 року, переїхали для

проживання до батька - ОСОБА_1 , за адресою:

АДРЕСА_3 , де останній проживає з 01.09.2023

року.

3 03.08.2024 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 16 липня 2008 року, офіційно зареєстровані за місцем проживання за вказаною адресою, що підтверджується довідками Управління у справах громадян міста Гаале (Заале) Республіки Німеччина, які додаються.

Вказані обставини достеменно були відомі ОСОБА_2 , однак не повідомлені суду при поданні заяви про видачу судового наказу.

На підставі вищезазначеного, боржник просив суд:

-визнати судовий наказ від 30.04.2024 року, виданий Малиновським районним судом м. Одеси, яким стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) - аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви, тобто з 05 квітня 2024 року і до досягнення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 - таким, що не підлягає виконанню.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, від представника надійшла заява про розгляд справи за відсутності.

Стягувач ОСОБА_2 будучи повідомленою належним чином про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, заяв або клопотань на адресу суду від неї не надходило.

В зв`язку з тим, що розгляд справи проведено за відсутності всіх учасників справи, фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалось, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 247 України.

Дослідивши заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає скасуванню, перевіривши матеріали справи, встановлено наступне.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.05.2024 року у справі N?

523/4139/24 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Від шлюбу у подружжя є двоє дітей - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На момент розлучення діти разом з ОСОБА_2 перебували в Німечинні, куди переїхали по причині агресії російської федерації проти України.

На момент розірвання шлюбу та в процесі судового розгляду справи N?523/4139/24, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була досфягнута домовленість, що після розірвання шлюбу діти будуть проживати з батьком, на що ОСОБА_2

погоджувалась.

Відповідно з 29.05.2024 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 Сергійович16 липня 2008 року, переїхали для

проживання до батька - ОСОБА_1 , за адресою:

АДРЕСА_3 , де останній проживає з 01.09.2023

року.

3 03.08.2024 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 16 липня 2008 року, офіційно зареєстровані за місцем проживання за вказаною адресою, що підтверджується довідками Управління у справах громадян міста Гаале (Заале) Республіки Німеччина.

Згідно ч. 3 ст. 431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до змісту частин 1, 2 статті 432 ЦПК України, виконавчий лист може бути визнаний судом таким, що не підлягає виконанню лише у випадку: 1) якщо його було видано помилково; 2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або 3) з інших причин. При цьому словосполучення «або з інших причин» стосується саме припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі № 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом ст. 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права. У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Отже, до підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Аліментний обов`язок позивача був заснований на факті батьківства, а виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини у зв`язку з тим, що позивач не є біологічним батьком дитини, підтверджує, що позивач не є (і, відповідно, ніколи не був) батьком дитини.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 80, 259, 353-355, 431, 432 ЦПК України, ст.ст. 34, 39 Закону України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ від 30.04.2024 року, виданим Малиновським районним судом м. Одеси, стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) - аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання заяви, тобто з 05 квітня 2024 року і до досягнення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: І.В. Плавич