Справа № 357/6826/25
Провадження № 2/357/3619/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Бебешко М. М. ,

при секретарі Ільницька І. П.,

За участі сторін:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Погребняка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

09 травня 2025 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно з якою позивач, в інтересах якої дії її представник адвокат Семененко Андрій Олегович, просить суд: 1) Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) нанесену шкоду у розмірі 54 094,99 грн; 2) Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн; 3) Розподілити судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України та стягнути з Відповідача сплачений судовий збір та судові витрати пропорційно задоволеним вимогам.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 04.03.2025 року о 10:00 в місті Біла Церква, на перехресті вулиць Польова та та В. Івасюка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 (надалі Позивач), та транспортного засобу «Renault Sceniс» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 (надалі Відповідач) який порушивши правила дорожнього руху здійснив зіткнення з транспортним засобом Позивача. Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2025 року по справі № 357/4499/25 ОСОБА_3 визнано винним у настанні описаної дорожньо-транспортної пригоди та винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. В результаті настання ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а Позивачу відповідно було нанесено матеріальну шкоду. За результатами вищевказаної ДТП Позивач також отримала легкі травми. Таким чином, саме Відповідач є відповідальною особою за відшкодовування шкоди, нанесену ним Позивачу в дорожньо-транспортній пригоді, яка сталась 04.03.2025 року. В свою чергу, на виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р. (надалі Закон № 1961-IV) цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була забезпечена у Приватному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (надалі третя особа, яка не заявляє самостійних вимог) відповідно до чинного Полісу обов`язкового страхування № ЕР/223329086. Керуючись вищезазначеними нормами, Позивач повідомив Страхову компанію про настання страхового випадку та надав останній усі необхідні документи, надання яких передбачається ст. 35 Закону України №1961-IV. Зокрема Потерпіла особа подала Заяву про виплату страхового відшкодування. Відповідно до п. 36.2. статті 36 Закону України № 1961-IV Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Також, Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого Документ сформований в системі «Електронний суд» 08.05.2025 4 майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Страховиком Відповідача було проведено дослідження (складено ремонтну калькуляцію № 25-1277335 18.03.2025 року) розраховано та сплачено страхове відшкодування з урахування зносу на замінені деталі у розмірі 70 162,25 грн. Відповідно до вказаної ремонтної калькуляції № 25-1277335 18.03.2025 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_3 складає 116 331,24 грн. В свою чергу, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу (матеріальний збиток) транспортного засобу становить 70 162.25 грн., вказаний розмір шкоди було відшкодовано потерпілій особі. З огляду на викладене суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).» Одна з останніх позицій Верховного суду з питання відшкодування шкоди з винної особи у разі недостатності коштів виплачених Страховою компанією винної особи та у разі не перевищення ліміту відповідальності викладена в аналогічній справі у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року по справі 755/7666/19. Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає. Також, варто додати, що Позивач витратив кошти на евакуацію та зберігання пошкодженого транспортного засобу у загальному розмірі 7 926 грн., що підтверджується товарними чеками та видатковими рахунком-фактурою. Вказані витрати були понесені позивачем за результатами настання дорожньо-транспортної пригоди, а тому також підлягають стягненню з Відповідача. Таким чином аналізуючи вищевказані обставини в системному зв`язку з наведеною судовою практикою можна дійти висновку, що з Відповідача ОСОБА_3 в порядку ст. ст. 1167, 1194 ЦК України на користь Позивача підлягає стягненню різниця між розміром відновлювального ремонту, та розміром страхового відшкодування, яке виплачене Страховиком винної особи у розмірі 46 168,99 грн. (116 331,24 грн.- 70 162,25 грн.) у відповідності до відомостей ремонтної калькуляції № 25-1277335 18.03.2025 року, а також 7 926,00 грн., які Позивач поніс за евакуацію та зберігання пошкодженого транспортного засобу, що разом складає 54 094,99 грн. Належний Позивачеві автомобіль «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_3 , був основним засобом пересування для Позивача та його родини. Пошкодження належного Позивачеві автомобіля Відповідачем в результаті настання ДТП завдало Позивачеві сильних душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо пошкодження її майна, а також оскільки довелось на певний час відмовитися від поїздок на власному транспортному засобу, що привело до додаткового дискомфорту, завданого настанням дорожньотранспортної події. Крім того, в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди Позивач зазнала травмувань, а саме: забій грудної клітки та забій правого плеча, що підтверджується відповіддю КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА БІЛОЦЕРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ «БІЛОЦЕРКІВСЬКА МІСЬКА ЛІКАРНЯ №2», крім того, вказаною відповіддю підтверджено, що Позивач, як потерпіла у наслідок настання дорожньо-транспортної пригоди була доставлена швидкою медичною допомогою до травматологічного пункту. Підтвердження отриманих травм, також міститься у магнітно-резонансні томографії лівого плечового суглоба, інформації з амбулаторної книги потерпілої особи, а також довідкою від медичного закладу. Враховуючи вказані обставини, страховиком Відповідача було проведено виплату страхового відшкодування за шкоду завдану життю та здоров`ю, а саме 4800,06 грн. Відповідно, враховуючи як пошкодження єдиного автомобіля, так і отримані травми за ДТП призвели до того, що Позивач зазнала значних моральних страждань. Більше того, згідно з Постановою Верховного суду по справі № 761/14285/16-ц від 22 квітня 2019 року: «участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому посилання заявника у касаційній скарзі на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди є безпідставними». З наведеної правової позиції слідує, що сам факт пошкодження майна Позивача внаслідок ДТП (належного йому автомобіля) є вже достатньою підставою для висновку про заподіяння йому моральної шкоди, позаяк пошкодження такого власного майна, на думку Верховного Суду, є обставиною, що безумовно свідчить про наявність негативного впливу на моральний стан Позивача та спричинення душевних страждань. Таким чином, моральна шкода, заподіяна протиправними діями Відповідача, внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб Позивача «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_3 , за внутрішнім переконанням Позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована у розмірі 50 000,00 грн. 15 квітня 2025 року між ОСОБА_2 та Адвокатський об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» був укладений Договір про надання правової допомоги №15/04/25-ПГ. Згідно п. 1.1. Договору безпосередній зміст правової допомоги адвоката за цим Договором полягає у представництві інтересів Замовника у справі про стягнення шкоди нанесеної внаслідок ДТП, яка сталася 04.03.2025 року. Крім того, відповідно Додатку № 1 до Договору про надання правової допомоги № 15/04/25-ПГ вбачається, що вартість правової допомоги становить: 1) 7 000,00 грн., які сплачуються під час укладання договору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 травня 2025 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М.

Ухвалою суду від 12 травня 2025 року позовну заяву було залишено без руху для усунення її недоліків.

13 травня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла заява про виконання ухвали суду про усунення недоліків, з доплатою судового збору в сумі 1937,92 грн.

02 червня 2025 року на адресу суду від ЦМУ ДМС України надійшла інформація щодо реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Через перебування головуючого у щорічній відпустці за період часу з 26 травня 2025 року до 15 червня 2025 року, ухвалою суду від 16 червня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду. Відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 09 липня 2025 року.

Через неявку сторін та їх представників у судове засідання, призначене на 09 липня 2025 року, судовий розгляд у справі, призначений на 09 липня 2025 року судом відкладено та повторно призначено на 07 серпня 2025 року.

В судове засідання, призначене судом на 07 серпня 2025 року учасники справи не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися судом своєчасно та належним чином.

Представник позивача у позовній заяві просив суд розглянути справу без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи.

07 серпня 2025 року на адресу суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_3 про відкладання судового розгляду для надання можливості скористатися правничою допомогою.

Судовий розгляд у справі відкладено із 07 серпня 2025 року на 29 вересня 2025 року.

08 вересня 2025 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Погребняка Володимира Олексійовича надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким останній просив суд поновити строки на подачу відзиву та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відзив обґрунтовано наступним:

Щодо стягнення різниці між вартістю відновлювального ремонту та розміром страхового відшкодування, яке виплачено Страховиком винної особи у розмірі 46 168,99 грн. По-перше: На підтвердження витрат на ремонт пошкодженого автомобіля, позивачем надано ремонтну калькуляцію № 25-1277335 18.03.2025 року, якою встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_5 складає 116 331,24 грн. За правилом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. За змістом ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 ЗУ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. Така оцінка може бути здійснена як суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", так і на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт. Тобто, достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по ремонту пошкодженого в результаті ДТП транспортного засобу є акт виконаних робіт або рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу; платіжне доручення, рахунок або товарний чек на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 липня 2018 року у справі № 924/675/17; від 13 березня 2018 року у справі № 910/9396/17. Разом з тим, Позивач у позовній заяві посилається на ремонтну калькуляцію Audatex, згідно з якою вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Daewoo Lanos» (державний номер НОМЕР_6 ) складає 116 331,24 грн. Однак, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують фактичне понесення витрат у зазначеному розмірі, зокрема: акти виконаних робіт, рахунки, квитанції, чеки чи платіжні доручення, які б підтверджували оплату вказаних сум. Сама по собі калькуляція Audatex є лише орієнтовною оцінкою вартості ремонту і не може вважатися належним доказом на підтвердження фактично понесених витрат. Окрім того, з наданих до суду доказів неможливо встановити чи відремонтований транспортний засіб Позивача за наслідками ДТП, а в разі проведення ремонтно відновлювальних робіт, встановити вартість таких відновлювальних робіт транспортного засобу. Тобто, яка саме сума фактично використаних грошових коштів була витрачена на такі ремонтно-відновлювальні роботи. Отже, у позивача відсутні докази на підтвердження факту відновлення автомобілю, тобто відсутній акт виконаних робіт. З огляду на відсутність доказів, які б підтверджували реальну вартість ремонту автомобіля, як це передбачено ст. 1192 ЦК України, відшкодування зазначених збитків неможливе, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню. По-друге: Також варто зазначити, що на теперішній час середня вартість аналогічного транспортного засобу на веб-сайті auto.ria.com, приблизно складає 85 000 тисяч гривень. В той же час, згідно наданої позивачем до матеріалів справи Калькуляції, орієнтовна вартість ремонтно-відновлювальних робіт та запасних частин складає 116 331,24 грн. Таким чином, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, а тому можна зробити висновок, що транспортний засіб «Daewoo Lanos» д.н.з НОМЕР_3 вважається фізично знищеним. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14.04.2022 № 205/7747/18: «Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц зазначено, що у випадку, якщо транспортний засіб є фізично знищеним, то його власнику відшкодовується виключно різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП (п.п.46-48). Згідно з правовою позицією, яка викладена в постанові КЦС ВС від 17.02.2021 у справі № 753/11069/16-ц, неможливо задовольнити вимоги про відшкодування майнової шкоди з огляду на вартість автомобіля до ДТП з одночасним залишенням автомобіля у власності позивача. Відповідно якщо відсутні докази, які доводять розмір утилізаційної вартості авто, суд позбавлений можливості встановити правильний розмір відшкодування, яке має бути стягнуте з відповідача, і зобов`язаний відмовити у задоволенні позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного та ст. 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вартість ремонтно-відновлювальних робіт та запасних запчастин транспортного засобу Позивача, перевищує вартість аналогічного транспортного засобу. Отже, транспортний засіб Позивача вважається фізично знищеним. У зв`язку з цим, підстав визначати розмір реальних збитків, яких зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля, відповідач не знаходить, а заявлені позовні вимоги на суму грошових коштів 46 168 гривень 99 копійок є недоведеними.

Щодо вимог позивача про відшкодування витрат на транспортування пошкодженого транспортного засобу: Відповідно до наданих позивачем товарних чеків та видаткового рахунка-фактури, підтверджується факт понесення витрат на евакуацію та зберігання пошкодженого транспортного засобу в сумі 7926 грн. Однак, відповідно до ст. 29 Закону України№ 1961-ІV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Отже, наведені норми закону вказують про те, що витрати на евакуацію транспортного засобу із місця ДТП відшкодовуються за рахунок страхової компанії. Таким чином вимога позивача про відшкодування витрат на евакуацію транспортного засобу із місця ДТП пред`явлена до неналежного відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні відшкодування вищезазначеної суми.

Що стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 50 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. Позивач стверджує, що пошкодження належного Позивачеві автомобіля Відповідачем в результаті настання ДТП завдало Позивачеві сильних душевних страждань та негативно вплинуло на моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо пошкодження її майна, а також оскільки довелось на певний час відмовитися від поїздок на власному транспортному засобу, що призвело до додаткового дискомфорту, завданого настанням дорожньо-транспортної події. Крім того, в результаті настання дорожньо-транспортної пригоди Позивач зазнала травмувань, а саме: забій грудної клітки та забій правого плеча. Страховик провів виплату за шкоду завданого життю та здоров`ю у розмірі 4800,06 гривень. Таким чином, позивач стверджує, що моральна шкода, заподіяна протиправними діями Відповідача, внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб Позивача «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_7 , за внутрішнім переконанням Позивача, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована у розмірі 50 000,00 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року зі змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому, слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивач не вказав, в чому проявилися його сильні душевні страждання, а також не зазначив, яка їх природа, тривалість та фактичні наслідки для Позивача. Все обґрунтування завданої моральної шкоди зводиться до загальних фраз, які не характеризують його конкретний фізичний та психологічний стан внаслідок негативних наслідків події дорожньо-транспортної пригоди, та за допомогою такого загального описання, визначення глибини страждань та переживань Позивача, та як результат визначення розміру завданої моральної шкоди є нездійсненним, а оцінка завданої моральної шкоди у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень є надмірною, та такою, що не відповідає дійсним втратам морально-психологічного та фізичного характеру Позивача. Водночас, відповідно до усталеної судової практики та принципів доказування у цивільному процесі, визначення наявності та ступеня моральних страждань, особливо у випадку ствердження про нервово-психічні розлади, можливо виключно на підставі медичних висновків, складених компетентним лікарем або лікарською комісією. Без таких доказів твердження про сильні душевні страждання позивача є суб`єктивними припущеннями, які не можуть слугувати підставою для стягнення надмірної компенсації моральної шкоди. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами), розмір відшкодування моральної шкоди може бути зменшений судом з урахуванням ступеня вини заподіювача і потерпілого та майнового стану відповідача. Щодо обґрунтованості заявленого розміру відшкодування, вважаємо, що заявлений Позивачем розмір моральної шкоди в сумі 50 000 гривень є неспівмірним із реальною заподіяною шкодою, а також порушує принцип справедливості і розумності та зазначений з метою безпідставного збагачення. Вважаємо, що позивачем занадто завищена оцінка такої шкоди, яка не доведена жодним доказом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц). Зауважуємо, що Відповідач визнав свою провину у виникненні ДТП, в результаті якої було пошкоджено належний Позивачу транспортний засіб. Тобто своїми діями відповідач не посилював страждань позивача, а навпаки сприяв якомога швидшому розгляду справи для подальшого вирішення питання щодо відшкодування заподіяної шкоди. Враховуючи викладене, відповідач не погоджується із спричиненням позивачу моральної шкоди у заявленому розмірі

11 вересня 2025 року на адресу суду від представника позивача адвоката Семененко Андрія Олеговича на адресу суду надійшла відповідь на відзив, згідно з якою останній просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідь на відзив обґрунтована наступним:

Стосовно фактичних обставин справи, то внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби учасників отримали механічні пошкодження, що підтверджується зокрема постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2025 року по справі № 357/4499/25 відтак факт отримання матеріальної шкоди підтверджений. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, Документ сформований в системі «Електронний суд» 10.09.2025 2 відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі . Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені , та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Враховуючи вищевказане, Позивачем надані суду всі наявні копії документів, на основі яких було розраховано як розмір нанесеної шкоди, так і сам розмір страхового відшкодування. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Відповідно до роз`яснень викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Стосовно твердження представника Відповідача, про те, що ремонтна калькуляція № 25-1277335 18.03.2025 року є неналежним доказом підтвердження реальних нанесених збитків, зазначаємо, що Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Посилання представника Відповідача на норми ЗУ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" є нерелевантними до обставин справи, адже жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов`язок з визначення оціненої шкоди, у випадках пошкодження КТЗ лише оцінкою суб`єкта оціночної діяльності. У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає. Посилання судів попередніх інстанцій на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з ОСОБА_2 не відповідає фактичним обставинам розглядуваної справи та є помилковими з огляду на таке. Відносини між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «ВУСО», яким було застраховано автомобіль Ford Mondeo, реєстраційний номер НОМЕР_8 ,регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону № 1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того Договором (полісом) обов`язкового страхування № АК/8329741 передбачено франшизу в сумі 1 000 грн. Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування майнової шкоди, суди не звернули уваги, що різниця між виплаченою ОСОБА_1 страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме франшизою та врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу. За таких обставин саме ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ОСОБА_1 таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 касаційний суд приймає за основу ремонтну калькуляцію № 939540 від 24 жовтня 2018 року, використану ПрАТ «СК «ВУСО» при визначенні страхового відшкодування з яким ОСОБА_1 погодилась та не оспорювала у встановленому порядку.» Відповідно, є висновок Верховного суду, згідно з яким ремонтна калькуляція є належним та допустимим доказом, який підтверджує розмір понесених збитків. Крім того, звертаємо увагу Суду, що розмір збитку було визначено позивачем на підставі ремонтної калькуляції складеної за допомогою системи «Audatex» що є офіційною комп`ютерною базою для складання кошторису відновлювального ремонту КТЗ, що затверджується Наказом 24.11.2003 N 142/5/2092 Міністерства Юстиції України Фонду державного майна України. Стосовно твердження представника Відповідача, про те, що розмір збитків повинен був бути підтверджений оцінкою суб`єкта оціночної діяльності, зазначалось вище, що жодним нормативно-правовим актом не встановлено обов`язку з визначення нанесеної шкоди лише на підставі оцінки. Стосовно рахунку від СТО, або АВР, враховуючи вищевказану позицію Верховного суду, визначення розміру збитків також не може обмежуватись вищевказаними документами. Страховиком Відповідача було проведено дослідження (складено ремонтну калькуляцію № 25-1277335 18.03.2025 року) розраховано та сплачено страхове відшкодування з урахування зносу на замінені деталі у розмірі 70 162,25 грн. Відповідно до вказаної ремонтної калькуляції № 25-1277335 18.03.2025 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_3 складає 116 331,24 грн., виплата страхового відшкодування була проведена на підставі вказаної калькуляції, за вирахуванням розміру фізичного зносу, відповідно, на Відповідача лягає тягар, з компенсації різниці між фактичною нанесеною шкодою, визначеною на підставі калькуляції, та розміром страхового відшкодування виплаченим страховиком Відповідача. Стосовно твердження, що в розумінні ст. 1192 ЦК України Позивачем не підтверджено жодним доказом реальну вартість ремонту автомобіля, то вказане твердження є лише припущенням представника Відповідача, адже розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі , вказані позиції визначені в наданій ремонтній калькуляції. Стосовно вартості пошкодженого КТЗ на платформі auto.ria.com «яка приблизно складає 85 000 тисяч гривень» це лише припущення представника Відповідача та дане твердження нічим не підтвердження навіть є незрозумілим якої комплектації при обранні вартості КТЗ було обрано в пошуку на платформі auto.ria.com Підсумовуючи, твердження представника Відповідача, є лише оціночними судженнями та припущеннями, зробленими стосовно наданих, разом з позовною заявою, в свою чергу, в супереч встановленому ст. 81 ЦПК України, обов`язку доказування, який лягає як на позивача так і на відповідача, представник Відповідача не надає жодних доказів на підтвердження зазначених обставин. Водночас Відповідачем на підтвердження своєї позиції не було надано жодних доказів. Так, відповідно до норм ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Звертаю увагу Суду, що Відповідач не скористався своїм правом надати суду контррозрахунок, а все зводиться до незгоди з визначеною сумою відшкодування, яке було визначено Страховиком та намагання Відповідача звернути все до негативного доказування, тобто вважати всі надані Позивачем докази є неналежними та недопустимим. Законами України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов`язання страховика за договором страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу, що є аналогічно у нашому спорі розмір збитків Страхова компанія визначили на підставі ремонтної калькуляції, що є достатньо для визначення розміру шкоди нанесеної внаслідок ДТП. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові №3 50гс15 від 15.04.2015 року. Отже, розмір шкоди є цілком обґрунтованим, всі розрахунки вартості нанесеної шкоди визначені на підставі законодавства України, що підтверджує надані акт огляду та фотографії до нього, ремонтна калькуляція, а заперечення Відповідача ґрунтується на простій незгоді та припущеннях Відповідача. Не погоджуючись з розміром шкоди та не надаючи жодного доказу на противагу наданим доказами Позивача, зводиться до порушення принципу змагальності сторін та застосування принципу «негативного «доказування» до Сторони Позивача, оскільки доказами є будь-який документ, що підтверджує чи спростовує позиції Сторін отриманий у спосіб передбачений законом. Крім того, у випадку, якщо у представника існують сумніви, щодо розміру завданої шкоди, він жодним чином не позбавлений права, на подання клопотання для проведення товарознавчої експертизи з метою визначити вартість відновлювального ремонту пошкодженого КТЗ. Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. Також, зазначаємо, що вказану експертизу можливо провести на підставі наявних кольорових фотографій пошкодженого КТЗ, оскільки вказаний огляд пошкодженого транспортного засобу було проведено страховою компаніє та саме за цими фотографіями було визначено розмір шкоди. Стосовно заперечень представника Відповідача з приводу відшкодування моральної шкоди, зазначаємо, що відповідно до обставин ДТП, та наданих доказів слідує, що потерпіла особа зазначала травмувань, отримала виплату від страхової компанії Відповідача, за шкоду завдану життю та здоров`ю, відповідно, твердження про те, що «Все обґрунтування завданої моральної шкоди зводиться до загальних фраз, які не характеризують його конкретний фізичний та психологічний стан», очевидно, що для представника Відповідача, у випадку, коли особа отримує травми, це на його думку не приводить ні до яких психологічних страждань, проте зазвичай, будь яка шкода, завдана здоров`ю напряму корелюється з отриманням певних психологічних страждань. В свою чергу моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи (ВП ВС від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц) Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (Постанова ВП ВС від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19)) Крім того, як вже зазначалось, в позовній заяві Належний Позивачеві автомобіль «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_3 , був основним засобом пересування для Позивача та його родини і відповідно негативно вплинуло на його моральний стан у зв`язку з перенесеним стресом щодо пошкодження її майна, а також оскільки довелось на певний час відмовитися від поїздок на власному транспортному засобу, що привело до додаткового дискомфорту, завданого у результаті настання дорожньо транспортної події. Згідно з Постановою Верховного суду по справі № 761/14285/16-ц від 22 квітня 2019 року: «участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до душевних страждань, а тому посилання заявника у касаційній скарзі на те, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження заподіяння їй моральної шкоди є безпідставними». З наведеної правової позиції слідує, що сам факт пошкодження майна Позивача внаслідок ДТП (належного йому автомобіля) є вже достатньою підставою для висновку про заподіяння йому моральної шкоди, позаяк пошкодження такого власного майна, на думку Верховного Суду, є обставиною, що безумовно свідчить про наявність негативного впливу на моральний стан Позивача та спричинення душевних страждань, також моральних страждань завдають і описані інші обставини, такі як отримані травми, та неможливість використовувати пошкоджене майно. Також, висновок представника Відповідача, про те, що «водночас, відповідно до усталеної судової практики та принципів доказування у цивільному процесі, визначення наявності та ступеня моральних страждань, особливо у випадку ствердження про нервово-психічні розлади, можливо виключно на підставі медичних висновків, складених компетентним лікарем або лікарською комісією. Без таких доказів твердження про сильні душевні страждання позивача є суб`єктивними припущеннями, які не можуть слугувати підставою для стягнення надмірної компенсації моральної шкоди» можна привести висновок, зроблений у Постанові ВП ВС від 09.11.2022 у справі № 372/1652/18, згідно з яким, слідує, що висновок психолога може слугувати для судді орієнтиром у пізнанні глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, інших обставин, які мають істотне значення, зокрема й можливого грошового еквівалента таких страждань. Проте розмір відповідного відшкодування незалежно від наявності висновку психолога суддя повинен встановити, враховуючи вимоги розумності та справедливості Стосовно твердження представника Відповідача, про те, що розмір моральної шкоди є завищеним, варто зазначити, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи при рівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Так, як представник Відповідача вказує, що розмір моральної шкоди є завищеним, цікавим аспектом є те, який її розмір він вважає справедливим, проте з прохальної частини відзиву на позовну заяву слідує, що такий розмір дорівнює нулю, що абсолютно точно не відповідає ні практиці Верховного суду ні самим обставинам справи.

15 вересня 2025 року на адресу суду від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, яке обґрунтоване наступним:

Щодо відшкодування шкоди та належного відповідача. Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої зазначеної статті). Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Проте, крім загального правила, є спеціальні, передбачені законом. Одним із таких спеціальних правил є норми про страхування особою цивільно-правової відповідальності. У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV). У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки стаття 29 Закону № 1961-IV. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17). Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим. Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16). Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника». Отже, касаційний суд акцентує увагу, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці. Зважаючи на те, що відповідальність Відповідача, який керував транспортним засобом була застрахована, то він не є належним відповідачем в даному цивільному позові, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована і суду, разом з позовною заявою, не надано жодних доказів, що Позивач зверталися до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» за сплатою різниці між страховим відшкодуванням та фактичними витратами, а також не надано доказів того, що «Княжа Вієнна Іншуранс Групп» не здійснила страхову виплату матеріальної/майнової шкоди, або відмовила у виплаті різниці між страховим відшкодуванням та фактичними витратами. Окрім того, слід зауважити, що Позивачем так і не було доведено належними та допустимими доказами фактично понесені витрати на ремонт транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Такими доказами можуть бути, зокрема: акт виконаних робіт або рахунок СТО із зазначенням переліку робіт та використаних матеріалів, що безпосередньо стосуються пошкодженої частини транспортного засобу; платіжне доручення, рахунок чи товарний чек, що підтверджує оплату послуг з ремонту пошкодженого автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.07.2018 у справі № 924/675/17 та від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17. Щодо стягнення моральної шкоди. Позивач просить стягнути моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. У відповіді на відзив, позивач мотивувала спричинену йому моральну шкоду тим, що вона зазнала негативних емоцій переживань з приводу пошкодженого майна внаслідок ДТП, порушено її звичний спосіб життя та стосунків з оточуючими людьми, а також вказано, що транспортний засіб був основним засобом пересування для Позивача та його родини і відповідно негативно вплинуло на його моральний стан у зв`язку з тим, що довелось на певний час відмовитися від поїздок на власному транспортному засобу, що привело до додаткового дискомфорту, завданого у результаті настання дорожньо-транспортної події. Водночас, заявлений розмір є явно завищеним та не підтверджений належними доказами. Фактично лікування Позивача було короткостроковим та не спричинило тривалих чи непоправних наслідків. Окрім того, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При визначенні розміру спричиненої моральної шкоди охоплюється велике коло факторів та явищ, які призводять до душевних страждань та негативних наслідків морального характеру таких як, у даній конкретній справі, позбавлення можливості користуватись автомобілем, переживання щодо якісного виконання робочих обов`язків, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо. На нашу думку, розмір вказаної у позовній заяві моральної шкоди є значно завищеним та має бути не більшим для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Подібна правова позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15 грудня 2020 року. Зауважуємо, що Відповідач визнав свою провину у виникненні ДТП, в результаті якої було пошкоджено належний Позивачу транспортний засіб. Тобто своїми діями відповідач не посилював страждань позивача, а навпаки сприяв якомога швидшому розгляду справи для подальшого вирішення питання щодо відшкодування заподіяної шкоди. Враховуючи викладене, відповідач не погоджується із спричиненням позивачу моральної шкоди у заявленому розмірі.

29 вересня 2025 року на адресу суду від представника позивача адвоката Семененка А.О. надійшло клопотання про відкладення судового розгляду через системний збій у програмному забезпеченні відеоконференцій з судом та прохання розгляд справи проводити в режимі відеоконференції. Судовий розгляд у справі відкладено з 29 вересня 2025 року на 03 листопада 2025 року.

В судовому засіданні 03 листопада 2025 року представник позивача адвокат Семененко А.О. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задоволити, з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Просив суд також стягути витрати на правничу допомогу.

В судовому засіданні 03 листопада 2025 року представник відповідача адвокат Погребняк В.О. заперечив проти задоволення позовних вимог та просив суд в їх задоволенні відмовити, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та у запереченні на відповідь на відзив. Просив суд відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, понесених стороною позивача.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся судом своєчасно та належним чином. Правом на подання письмових пояснень на позовну заяву чи відзив на неї, не скористався.

За таких обставин суд вважає за можливе здійснювати судовий розяглду справи за відсутнсоті представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне:

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.04.2025 року по справі № 357/4499/25 ОСОБА_3 визнано винним у настанні описаної дорожньо-транспортної пригоди та винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Згідно даної постанови 04.03.2025 року о 10:00 в місті Біла Церква, на перехресті вулиць Польова та В. Івасюка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Renault Sceniс» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_3 який порушивши правила дорожнього руху здійснив зіткнення з транспортним засобом ОСОБА_2 .

Страхова відповідальність транспортного засобу позивача «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_3 була застрахована у ПрАТ «УТСК», відповідно до полісу№ 223703802.

25.03.2025 складено протокол технічного огляду транспортного засобу «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_3 .

18.03.2025 складено ремонтну калькуляцію транспортного засобу «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_3 ., згідно з якою вартість ремонту становить 116 331,24 грн; загальна сума вирахувань зношення запчастин без ПДВ становить 46 198,99 грн; загальна сума після вирахувань зношення запчастин становить 70 162,25 грн.

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» 28.03.2025 складено розрахунок суми відшкодування, згідно з якою шкода заподіяна майна ОСОБА_2 пошкодженням транспортного засобу «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_3 (сума стартового відшкодування) , становить 70 162,25 грн. Вартість відновлювального ремонту становить 116 331,24 грн.

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатила ОСОБА_2 70 162,25 грн страхового відшкодування 01.04.2025.

ФОП ОСОБА_4 надано два товарних чеки від 10.03.2025 на евакуацію транспортного засобу «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_3 та його зберігання на суму 2000,00 грн та 4585,00 грн відповідно.

Філією «Укравто Біла Церква» надано рахунок-фактуру та акт наданих послуг від 16.04.2025 на зберігання автомобіля ОСОБА_2 на суму 1068,00 грн.

Позивачем надано чек медичного центру на МРТ плечового суглобу на суму 2200,00 грн від 04.03.20245 та квитанцію АТ «Райффайзен Банк» від 04.03.2025 про перерахування коштів на суму 2200,00 грн

ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатила ОСОБА_2 4800,06 грн за витрати на лікування.

15.04.2025 між ОСОБА_2 та АО «Інслоу Груп» укладено договір про надання правничої допомоги № 15/04/25/ПГ.

16.04.2025 ОСОБА_2 перерахувала на користь АО «Інслоу Груп» 7000,00 грн за договором від 15.04.2025 № № 15/04/25/ПГ

При вирішенні справи суд виходить з наступного:

У частині першій статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується у повному обсязі на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 (провадження №61-26508св18) вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Судом установлено, що вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 70 162,25 грн не оспорюється.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20

Позивачем не надано доказів на підтвердження факту проведення ремонту автомобіля у особи, яка є платником ПДВ, а тому на підставі абз.2 п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір оціненої шкоди має бути зменшений на суму податку на додану вартість.

Відтак, до стягнення з відповідача підлягає матеріальна шкода у розмірі 36 093,88 грн. (116 331,24 грн (загальна сума шкоди) 70 162,25 грн (сума сплаченого страховиком відшкодування) 10 075,11 (сума ПДВ (20% від вартості робіт з ремонту автомобіля).

Правова позиція у подібних за змістом правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 12 липня 2023 року у справі № 591/1861/22 та від 08 вересня 2025 року у справі № 161/3803/24.

Посилання відповідача у своєму відзиві на те, що ремонтна калькуляція від 18 березня 2025 року, якою встановлена вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивачки не є належним та допустимим доказом заподіяння майнової шкоди, є безпідставними, оскільки відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано розрахунок суми страхового відшкодування, здійснений на підставі ремонтної калькуляції від 18 березня 2025 року, який судом оцінено у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.

У тому числі відповідачем не було заявлено клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи, свій, альтернативний висновок експертизи, який би спростовував розархунок суми страхового відшкодування, наданий стороною позивача, стороною відповідача, до суду не надано.

Посилання відповідача на те, що середня вартість аналогічного транспортного засобу становить приблизно 85 000,00 грн, а тому можна вважати транспортний засіб позивачки фізично знищеним, суд не бере до уваги так як матеріали справи не містять доказів ринкової вартості такого транспортного засобу станом до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно з п.30.1 ст. 30 Закону України № 1961-IV, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з цим суд враховує доводи відповідача з приводу того, що винна у ДТП особа не повинна нести витрати на відшкодування вартості на транспортування та стоянку пошкодженого транспортного засобу, так як згідно з вимогами ст. 29 Закону України № 1961-IV. у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст. 28 Закону України № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках - МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). (Постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-954цс16).

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик. Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».

Відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункти 40, 41).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2).

У постанові від 26 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення у майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною в зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи.

Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).

Представник позивача повідомив суд про те, що сума страхового відшкодування позивачу, згідно полісу обов`язкового страхування власників транспортних засобів, передбачена в розмірі 160 000,00 грн.

За таких обставин суд підтримує позицію сторони відповідача, що винна у ДТП особа не має нести тягар відповідальності за відшкодування збитків, обов`язок покладення яких має нести страховик.

Тому, в задоволенні позовної вимоги щодо відшкодування позивачу за рахунок відповідача вартість послуг на евакуацію та зберігання транспортного засобу в суму 7 926,00 грн (2000,00 грн + 4858,00 грн + 1068,00 грн) суд вважає за доцільне відмовити.

При вирішенні питання щодо стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного:

Як зазначено в ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно з роз`ясненнями пунктів 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру спричиненої моральної шкоди охоплюється велике коло факторів та явищ, які призводять до душевних страждань та негативних наслідків морального характеру таких як, у даній конкретній справі, позбавлення можливості користуватись автомобілем, переживання щодо якісного виконання робочих обов`язків, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач мотивувала спричинену їй моральну шкоду тим, що транспортний засіб був основним засобом пересування для позивача та її родини. Пошкодження даного транспортного засобу завдало позивачу сильних душевних страждань та негативно вплинуло на її моральний стан.

Моральну шкоду позивач оцінює в 50 000,00 грн.

Проте, на думку суду, розмір вказаної у позовній заяві моральної шкоди є значно завищеним та має бути не більшим для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Тому, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд доходить висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов`язку по відшкодуванню моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Подібна правова позиція висловлена в Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15 грудня 2020 року.

Суд відхиляє доводи відповідача про відсутність доказів заподіяння моральної шкоди позивачу, так як остання в результаті дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем у якій визнано відповідача, понесла моральну шкоду через пошкодження належного їй колісного транспортного засобу.

За таких обставин суд приходить до висновку про доцільність ухвалення рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в сумі 5 000,00 грн.

Тому, загальна сума шкода, яка підлягає до стягнення з відповідача на корсит позивачки становить 41 093,88 грн (36 093,88 грн (майнової шкоди) + 5 000,00 грн (моральної шкоди)).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ч.2 ст. 141 ЦПК України.

Також, враховуючи те, що судом прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 765,09 грн, що становить 39,48 % від загального розміру задоволених судом позовних вимог

З приводу стягнення витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного:

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу. Розмір грошової компенсації визначає суд на підставі поданих такою особою доказів здійснення відповідних витрат ч.1 ст. 140 ЦПК України.

Розмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів ч.2 ст. 140 ЦПК України.

У випадках, коли сума витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом ч.3 ст. 140 ПК України.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Згідно додаткової постанови Верховного суду від 23 грудня 2021 року в справі № 923/560/17 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 126 цього Кодексу). Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 зі справи N 922/445/19.

На підтвердження витрат на правничу допомогу та витрат на поштову кореспонденцію надано:

Договір про надання правничої допомоги № 15/04/25/ПГ від 15.04.2025, укладений між ОСОБА_2 та АО «Інслоу Груп».

Платіжну інструкцію від 16.04.2025, згідно з якою ОСОБА_2 перерахувала на користь АО «Інслоу Груп» 7 000,00 грн за договором від 15.04.2025 № № 15/04/25/ПГ

За результатами оцінки відповідних доказів та доводів суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн, є документально доведеними, що в свою чергу спростовує доводи представника відповідача про відсутність доказів понесення позивачем витрат на правничу допомогу.

Пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя N R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі N 755/9215/15-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

ВС зауважив, що у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв. Тобто саме зацікавлена сторона має вчиняти певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин п`ятої статті 141 ЦПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові у справі № № 910/12876/19 від 07.07.2021.

Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18.

У разі недотримання вимог щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення.

У справі, що розглядається, було встановлено фіксований розмір гонорару. В цьому випадку фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, не обчислюється. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Водночас, зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, не є обов`язковими для суду у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Тож сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. І з урахуванням конкретних обставин суд може обмежити розмір, зважаючи на розумну необхідність судових витрат у справі.

Правова позиція у подібних за змістом правовідносинах щодо ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, висловлена у додатковій постанові Касаційного господарського суду ВС від 13.02.2024 № 910/12155/22.

Враховуючи, те, що судом прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог в розмірі 39,48% від розміру заявлених до суду позовних вимог, з відповідача на користь позивача витрати за надання правничої допомоги підлягають до стягнення витрати в сумі 2 763,60 грн, що становить 39,48 % від суми заявлених витрат на правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Керуючись ст.2, 12, 80, 81, 265, 268, 354, 355 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 36 093,88 грн. та моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по наданню правничої допомоги в сумі 2 763,60 грн та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 765,09 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_1 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», місце знаходження: 04050, місто Київ, вулиця Глибочицька, будинок 44. Код ЄДРОПУ: 24175269.

Суддя М. М. Бебешко