П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року м. Київ

Справа № 761/1763/25

Провадження №22-ц/824/14818/25

Резолютивна частина постанови оголошена 29 жовтня 2025 року

Повний текст постанови складено 30 жовтня 2025 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А.М.,

суддів: Саліхова В.В., Шкоріної О.І.

секретаря: Желепи В.В.

сторони: позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Титиренко Юлією Дмитрівною, на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2025 року, ухваленого у складі судді судді Романишеної І.П., -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2025 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних за невиконання умов договору позики.

Згідно позовних вимог, позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 17812, 59 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день подання позову складає 753 160,84 грн., а також вирішити питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Позов обґрунтовано тим, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2019 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 214 150,00 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день подання позову складало 5 641 334 грн 82 коп, 3 % річних за період з 01.01.2019 по 17.05.2019 у розмірі 2411,39 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день подання позову складало 63 523,04 грн., а також стягнуто судовий збір.

На виконання вказаного вище заочного рішення 22.10.2019 Шевченківським районним судом міста Києва видано відповідний виконавчий лист. 28.10.2019 позивач звернувся до Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві із заявою про примусове виконання рішення. Постановою старшого державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Метлушенко Г. О. від 30.10.2019 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №761/20919/19, виданого 22.10.2019 Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення боргу у сумі 5 714 462 грн. 86 коп., реєстраційний номер виконавчого провадження - НОМЕР_1.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Метлушенко Г. О. від 26.10.2022 виконавчий лист № 761/20919/19, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 22.10.2019 про стягнення 5 714 462 грн. 86 коп. повернуто стягувачу, у зв`язку з тим, що вжитими державним виконавцем заходами розшукати майно боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявилось можливим.

Станом на дату звернення з даним позовом рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2019 у справі №761/20919/19 не виконано, заборгованість відповідачем не погашена. З огляду на вищенаведене, станом на день звернення з даною позовною заявою у відповідача наявний перед позивачем борг у розмірі 214 150,00 доларів США, який виник у результаті невиконання зобов?язань за договором позики від 19.02.2018.

Посилаючись на вимоги ч.2 ст. 625 ЦПК України позивач вказує, що в нього виникло право на нарахування 3 % річних на суму боргу за договором позики від 19.02.2018 року за період з 18.05.2019 по 23.02.2022 року.

Наводячи відповідні розрахунки відповідач вважає, що має право на стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі 17812,59 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день подання позову складає 753 160,84 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києвавід 17 січня 2025 року у справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києвавід 19 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3 % річних за невиконання судового рішення задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних у розмірі 15 841, 23 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день подання позову складає 669 806, 81 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6 698, 10 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що початковим моментом нарахування трьох процентів річних на суму боргу, що стягнуто за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2019 року, є 07.09.2019, тобто наступний день з дня ухвалення рішення, оскільки саме невиконання рішення суду від 06.09.2019 р. є підставою даного позову.

З урахуванням наведеного, суд провівши власні розрахунки, у межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про задоволення позову частково та стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних за затримку виконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2019 року в сумі 15841,23 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день подання позову складає 669 806,81 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Титаренко Ю.Д. подавапеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення у оскаржуваній частині, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду у оскаржуваній частині є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неправильній оцінці доказів, наявних у матеріалах справи і як наслідок неправильних висновків суду, що в сукупності призвело до неправильного застосування норм матеріального права при порушенні норм процесуального права.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу, сторона відповідача не скористалсь.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Гордієнко Н.П… підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до звіту про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду (а.с.88), а тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.

Заочне рішення Шевченківського районного м. Києва від 19 червня 2025 року оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних за період з 18 травня 2019 року по 06 вересня 2019 року.

В іншій частині заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2025 року не оскаржується, а тому відповідно до правил частини першої статті 367 ЦПК України справа в цій частині не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Судом установлено, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.09.2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 214 150,00 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день подання позову складало 5 641 334 грн 82 коп., 3 % річних за період з 01.01.2019 по 17.05.2019 у розмірі 2411,39 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день подання позову складало 63 523,04 грн., а також стягнуто судовий збір в розмірі 9605,00 грн.

Рішення суду набрало законної сили 17.10.2019 року та на його виконання 22.10.2022 року Шевченківським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист.

На підставі вищевказаного виконавчого листа від 22.10.2022 року, старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Метлушенко Г.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Метлушенко Г. О. від 26.10.2022 виконавчий лист №761/20919/19, виданий Шевченківським районним судом м. Києва 22.10.2019 про стягнення 5 714 462 грн. 86 коп. повернуто стягувачу, у зв`язку з тим, що вжитими державним виконавцем заходами розшукати майно боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявилось можливим.

З урахуванням тієї обставини, що рішення суду не виконано, заборгованість за договором позики перед позивачем не погашена, останній звернувся до суду, з відповідними вимогами про стягнення 3 % річних за невиконання умов договору позики.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 8.35 постанови від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Такі висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

У пункті 8.22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.

При цьому компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у пункті 54 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та пункті 6.19. постанови від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19).

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку про те, що відповідно до статті 625 ЦК України три відсотки річних стягуються за весь час прострочення такої заборгованості, оскільки кредитор не виконав передбачений договором обов`язок про повернення грошових коштів.

Відповідно до матеріалів справи обов`язок у відповідача про повернення грошових коштів позивачу виник з вересня 2019 року, що було встановлено заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від вересня 06 вересня 2019 року.

Також відповідно до заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від вересня 06 вересня 2019 року було стягнуто в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день подання позову складало 5 641 334 грн 82 коп, 3 % річних за період з 01.01.2019 по 17.05.2019 у розмірі 2411,39 доларів США, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день подання позову складало 63 523,04 грн., тобто були стягнуті відсотки за час який передував до подачі позову.

Разом з тим, після звернення до суду з позовом у відповідача не було припинено обов`язок щодо повернення грошових коштів, проте під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач грошові кошти не повернув та продовжував використовувати їх неправомірно.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16 (провадження № 14-254цс19).

Враховуючи викладене колегія судів дійшла до висновку, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у стягненні 3 відсотків річних за час від подачі позову до винесення рішення, оскільки обов`язок у відповідача повернути грошові кошті не було припинено під час розгляду справі судом першої інстанції, а початок строку з якого підлягає стягненню три відсотки річних є саме час невиконання договору позики саме 01 вересня 2019 року, разом з тим як було встановлено судом частково вже було стягнуто три відсотки річних з відповідача.

Отже, за таких обставин колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення трьох відсотків річних з 18 травня 2019 року по 23 лютого 2022 року, оскільки відповідач не виконав умови кредитного договору то передбачена відповідна відповідальність за ст. 625 ЦК України а рішення суду першої інстанції у оскаржуваній частині підлягає скасуванню.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних в сумі 1971,36 доларів США за період з 18 травня 2019 року по 06 вересня 2019 року, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день позову складає 83354,03 грн.

Згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».

Під час звернення з позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір за оскаржувану частину судового рішення в сумі 7 531,61 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2025 року на користь ОСОБА_1 стягнуто судовий збір в сумі 6698,10 грн.

Оскільки апеляційний суд дійшов до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення в частині відмовлених позовних вимог, до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підляга судовий збір в сумі 833,51 грн.

Під час звернення з апеляційною скаргою до Київського апеляційного суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 1001,00 грн.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 834,51 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Титиренко Юлією Дмитрівною -задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 19 червня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних в сумі 1971,36 доларів США за період з 18 травня 2019 року по 06 вересня 2019 року, що в еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день позову складає 83354,03 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1834,51 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: В.В. Саліхов

О. І. Шкоріна