ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 листопада 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/8640/25

Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1645/25

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,

розглянувши у порядку письмового провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про відшкодування моральної шкоди, -

У С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якому просив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 20 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Мотивуючи заявлені вимоги, зазначав, що, будучи пенсіонером Збройних Сил України, перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», а з 15 травня 2020 року отримує пенсію по інвалідності по 2 групі інвалідності внаслідок поранення, травми, контузії, захворювання пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» із розрахунку 80% відповідних сум грошового забезпечення. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року задоволено його позов та зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити позивачу перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі оновленої довідки від 14 грудня 2021 року № ФЧ61355 про розмір грошового забезпечення, складеної ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 05 березня 2019 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум. На виконання ухваленого рішення суду ГУ ПФУ в Чернігівській області позивачу проведено перерахунок пенсії, визначено суму доплати за період з 01 квітня 2019 року по 01 жовтня 2022 року, яка склала 334 297,89 грн. Однак зазначені кошти позивачу не виплачено. На час звернення ОСОБА_1 з цим позовом наведене вище судове рішення ні в добровільному, ні в примусовому порядку не виконано.

Позивач указував, що протиправні дії ГУ ПФУ в Чернігівській області, які полягають в неправильному обчисленні розміру пенсії і виплаті її в заниженому розмірі, та невиконання ухваленого на користь позивача судового рішення призвели до глибоких душевних страждань через порушення його прав, неможливість реалізувати конституційне право на належний розмір пенсійного забезпечення. Також моральна шкода полягає в душевних стражданнях через порушення звичайного способу життя позивача, адже йому довелося звертатися до відповідача з метою реалізації свого права на перерахунок пенсії та підвищення її розміру, а згодом з приводу виконання рішення суду щодо її отримання. Тривала боротьба за захист прав виснажувала позивача, викликаючи психічне та моральне напруження, стурбованість та тривогу. Завдану моральну шкоду ОСОБА_1 оцінив у 20 000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Чернігівській області, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування дійсних обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до безпідставності висновку суду першої інстанції про заподіяння ОСОБА_1 моральної шкоди діями ГУ ПФУ в Чернігівській області. Відповідач зазначає, що у цій справі управлінням не ставиться під сумнів існування у позивача певного емоційного дискомфорту під час виникнення цього спору, оскільки така реакція сторони, чиє право є порушеним, не може викликати жодного сумніву. Разом з тим, заявником не доведено факту виникнення душевних страждань та причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненням моральної шкоди.

ГУ ПФУ в Чернігівській області указує, що сам лише факт невиплати заборгованості, яка утворилася внаслідок перерахунку пенсії ОСОБА_1 на виконання судового рішення і яка буде виплачена йому в порядку черговості при надходженні коштів відповідного цільового призначення, є недостатньою обставиною для наявності у позивача почуття страждання та приниження.

Звертає увагу суду на те, що позовна заява не містить обставин, з яких виходив позивач при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди та обґрунтованого розрахунку спірної суми. Матеріали справи не містять доказів того, що негативні емоції ОСОБА_1 досягли рівня страждань або приниження, які є моральної шкодою, а також відсутнє обґрунтування розміру морального відшкодування, отже підстави для задоволення позову відсутні.

Позивачем відзив на апеляційну скаргу у встановлений строк не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції констатував доведеність факту завдання ГУ ПФУ в Чернігівській області позивачу моральної шкоди. Зазначив, що протиправність бездіяльності відповідача встановлено рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року, яке набрало законної сили, а посилання відповідача на недоведеність позивачем факту завдання йому моральної шкоди суперечить наявним у справі обставинам.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди районний суд урахував характер страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, вимушені зміни в життєвих стосунках, і, враховуючи принципи розумності, справедливості та співмірності, дійшов висновку, що компенсація в сумі 5 000 грн буде належною сатисфакцією понесених душевних страждань.

Суд, пославшись на положення ст. 170 ЦК України та правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 14 вересня 2022 року в справі № 759/7630/20, зазначив про необхідність стягнення моральної шкоди саме з Державного бюджету України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з прийнятим висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію по 2 групі інвалідності внаслідок поранення, травми, контузії, захворювання пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Наявними у ЄДРСР для вільного доступу даними підтверджено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року у справі № 620/2094/22 позов задоволено повністю. Визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі оновленої довідки від 14 грудня 2021 року № ФЧ61355 про розмір грошового забезпечення, складеної ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на 05 березня 2019 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення. Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі оновленої довідки від 14 грудня 2021 року № ФЧ61355 про розмір грошового забезпечення, складеної ІНФОРМАЦІЯ_2 станом на 05 березня 2019 року, з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.

Рішення суду набрало законної сили 15 липня 2022 року.

У листі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Чернігівській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 02 червня 2025 року наявна інформація про те, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження № 69579350 з виконання виконавчого листа № 620/2094/22, виданого Чернігівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області з 01 квітня 2019 року здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки від 14 грудня 2021 року № ФЧ61355 станом на 05 березня 2019 року. Указане виконавче провадження з виконання рішення немайнового характеру про зобов`язання вчинити певні дії відкрито 08 серпня 2022 року. Згідно з повідомленням ГУ ПФУ в Чернігівській області від 12 грудня 2022 року доплата пенсії ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2019 року по 30 вересня 2022 складає 334 297,89 грн. 03 червня 2025 року у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду, керуючись ст. 378 КАС України, державним виконавцем було направлено до суду заяву про зміну способу та порядку виконання рішення у справі Чернігівського окружного адміністративного суду № 620/2094/22 від 15 червня 2022 року (а.с. 12-13).

Листом начальника ГУ ПФУ в Чернігівській області від 11 червня 2025 року на ім`я ОСОБА_1 засвідчено, що на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року у справі № 620/2094/22 позивачу проведено перерахунок пенсії з 01 квітня 2019 року на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії за нормами, чинними на 05 березня 2019 року, із урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій, в розмірі 80% відповідних сум грошового забезпечення. Доплата пенсії на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року у справі № 620/2094/22 за період з 01 квітня 2019 року по 30 вересня 2022 року складає 334 297,89 грн. Погашення заборгованості, обчисленої на виконання рішення суду, буде здійснено в межах бюджетних призначень, виділених на цю мету. Указано, що станом на 11 червня 2025 року профінансовані доплати пенсій на виконання рішення судів, які набрали законної сили по 19 листопада 2020 року (включно). Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили. Оскільки рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року у справі № 620/2094/22 за позовом ОСОБА_1 набрало законної сили 15 липня 2022 року, доплата буде здійснена в порядку календарної черговості (а.с. 8-10).

Сума перерахунку пенсії позивача у 334 297,89 грн підтверджена відповідними розрахунками, зробленими у Автоматизованій системі розрахунку пенсій ПФУ (а.с. 14).

На час вирішення спору як районним судом, так і судом апеляційної інстанції виплату ОСОБА_1 наведеної вище суми перерахованої пенсії не проведено. Наведену обставину відповідачем не спростовано.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 3 Конституції України проголошує, що держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Це конституційне положення більшу конкретизацію знаходить у ст. 56 Основного Закону, яка закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 постанови Пленуму ВСУ).

При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування (п. 10-1 постанови Пленуму ВСУ).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування та їх посадовими особами визначені ст. 1173, 1174 ЦК України.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, АРК або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Проаналізувавши наведені вище норми законодавства та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

За матеріалами справи встановлено, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію по інвалідності 2 групи внаслідок поранення, травми, контузії, захворювання пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, відповідно до статті 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Вважаючи дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо обчислення розміру пенсії у заниженому розмірі та невиплати перерахованої пенсії протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом порушених прав.

Протиправна бездіяльність ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо непроведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01 квітня 2019 року встановлена судовим рішенням, зокрема, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 червня 2022 року у справі № 620/2094/22, яке набрало законної сили.

Наведене свідчить про те, що у 2022 році ОСОБА_1 , оскаржуючи у судовому порядку дії уповноважених посадових осіб ГУ ПФУ в Чернігівській області, фактично доводив наявність у нього права на перерахунок розміру пенсії, яка призначена відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Саме через протиправність ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії позивач був змушений відстоювати порушені права в судовому порядку, що призвело до порушення звичного способу його життя, руйнування життєвих планів та соціальних зв`язків, необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Порушення відповідачем пенсійного законодавства стало наслідком необхідності звернення до суду за захистом, а також до органів державної виконавчої служби через відмову відповідача добровільно виконати рішення суду повністю. Указані обставини є доводами позову про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями органу державної влади.

Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 зазначив, що моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. З огляду на це, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.

Європейський суд з прав людини в п. 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (п. 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (п. 66 рішення від 28 липня 1999 року у справі «Імобільяре Саффі» проти Італії»).

Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою (рішення у справі «Шмалько проти України», заява № 60750/00, пункт 44, від 20 липня 2004 року). Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному та вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (рішення від 26 квітня 2005 року у справі «Сокур проти України», заява № 29439/02, та від 19 лютого 2009 року у справі «Крищук проти України», заява № 1811/06).

За таких обставин, на переконання колегії суддів, доводи ОСОБА_1 про завдання йому моральної шкоди протиправними діями ГУ ПФУ в Чернігівській області, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили, знайшли підтвердження у ході розгляду справи, у зв`язку з чим районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на її відшкодування за рахунок держави.

Виснувавши про можливість стягнення на користь позивача заявлену у позові суму коштів у розмірі 5 000 грн, суд першої інстанції виходив із засад розумності та справедливості, а також врахував характер страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, вимушені зміни в життєвих стосунках.

Пунктом 6.4 Методичних рекомендацій «Відшкодування моральної шкоди» (лист Міністерства юстиції від 13 травня 2004 року № 35-13/797) роз`яснено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується фізичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

Отже, рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і зумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

На думку колегії суддів, з урахуванням того, що безпосередньо у судових процесах позивач участі не брав, оскільки справа слухалась судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, характеру та обсягу душевних страждань позивача, який є особою з інвалідністю 2 групи, невиконання судового рішення протягом трьох років, що безумовно змінило нормальний життєвий ритм позивача, розмір моральної шкоди у сумі 5 000 грн судом першої інстанції визначено з урахуванням вимог розумності та справедливості, й підстав для його зменшення чи відмови у задоволенні позову не вбачається.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів дійшла до переконання, що суд першої інстанції правильно визначив наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Доводи апеляційної скарги цього висновку суду не спростовують і не дають підстави для скасування судового рішення, яке постановлено з дотриманням вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 серпня 2025 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуюча: Н.В. Шитченко

Судді: Н.В. Висоцька

О.Є. Мамонова