Справа № 496/4700/25
Провадження № 2-с/496/56/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області Пендюра Л.О. розглянувши заяву боржника ОСОБА_1 про скасування судового наказу, -

УСТАНОВИВ:

01.08.2025 року Біляївський районний суд Одеської області видав судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» заборгованість за спожитий природній газ у розмірі 28400 грн 02 к. та судовий збір у розмірі 302 грн 80 к.

22.09.2025 року до суду надійшла заява боржника про скасування судового наказу від 01.08.2025 року та стягнення судових витрати за сплату судового збору у розмірі 151 грн 40 к. та витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн, в якій він вказує на те, що в судовому наказі зазначена неправильна адреса належного заявнику домоволодіння за якою утворилася заборгованість та особового рахунку. Станом на 30.06.2025 року по особовому рахунку боржника наявний поточний борг за спожитий природній газ у розмірі 278 грн 52 к., який 25.07.2025 року було сплачено. Відповідно до акту звіряння № 139407 від 10.09.2025 року станом на день звіряння за особовим рахунком боржника числиться поточний борг в розмірі 397 грн 86 к., що не відповідає заборгованості, яку стягувач просить стягнути у своїй заяві.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що заява боржника про скасування судового наказу підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Судовий наказ виданий Біляївським районним судом Одеської області 01.08.2025 року, а направлений боржнику 19.08.2025 року, про те відомостей про отримання судового наказу матеріали справи не містять.

Із заявою про скасування судового наказу боржник звернувся до суду 22.09.2025 року, а тому вважаю, що боржник звернувся до суду у термін встановлений ч. 1 ст. 170 ЦПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 171 ЦПК України у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. В ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали справи, вважаю необхідним заяву задовольнити, скасувати судовий наказ, оскільки вимога боржника та висловлені в заяві доводи щодо скасування вказаного судового наказу свідчать про наявність спору, що повинно вирішуватись в рамках позовного провадження.

Щодо вимог заявника в частині стягнення з ТОВ «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» на його користь судових витрат, які складаються із судового збору, сплаченого за подання заяви про скасування судового наказу, та оплати послуг адвоката, слід зазначити наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

До заяви про скасування судового наказу заявником додано доказ сплати судового збору у розмірі 151 грн 40 к. та акт виконаних робіт, де зазначено, що заявником сплачено 4000 грн за договором про надання правової допомоги.

За змістом положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Звертаю увагу на той факт, що відповідно до частини першої ст. 42 ЦПК України, сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як заява про скасування судового наказу розглядається в порядку наказного провадження.

ТОВ «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» звернулося до суду в порядку наказного провадження, в якому передбачено спрощене судове провадження. Заява про скасування судового наказу також подана у порядку наказного провадження.

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (ч. 2 ст. 42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України «Наказне провадження». Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Зазначаю, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, при цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі. Отже стягувач за правилами наказного провадження буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

Із зазначених норм матеріального права та процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин третьої та восьмої статті 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин першої та другої статті 141 ЦПК України.

Разом з тим, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Отже саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що вимога про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягає, оскільки зі змісту норм ЦПК України заявник позбавлений можливості заперечувати проти вимог боржника, що стосуються відшкодування витрат на правничу допомогу.

У стягненні судового збору, сплаченого при подачі заяви про скасування судового наказу, слід також відмовити, з огляду на те, що відшкодування суми судового збору, сплаченого у наказному провадженні, підлягає відшкодуванню лише на користь заявника шляхом зарахування такого до судового збору, сплаченого у разі пред`явлення ним позову до боржника.

При цьому, з огляду на приписи ч. 2 ст. 164 ЦПК України, можна дійти висновку, що законодавець розподіл судових витрат, що понесені у наказному провадженні, пропонує вирішувати при пред`явленні стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України в ухвалі про скасування судового наказу суд за клопотанням боржника вирішує питання про поворот виконання судового наказу в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу.

Отже, законодавцем визначені процесуальні дії суду, які можуть мати місце разом зі скасуванням судового наказу - поворот виконання судового наказу. Питання стягнення судових витрат судом не вирішується.

При цьому слід зауважити, що скасуванням судового наказу спір по суті не вирішується, а тому підстав для стягнення судового збору на користь заявника та інших витрат немає.

Отже боржник не позбавлений права стягнути відповідні витрати з стягувача (заявника) в порядку позовного провадження.

Керуючись ст.ст. 170, 171, 258-261 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву боржника ОСОБА_1 про скасування судового наказу задовольнити частково.

Судовий наказ, виданий 01.08.2025 року Біляївським районним судом Одеської області, справа № 496/4700/25, за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України», яким стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» (юридична адреса: вул. Шолуденка, буд. 1, м. Київ, , МФО 300465) заборгованість за споживання природного газу у розмірі 28400 грн 02 к. на розрахунковий рахунок із спеціальним режимом використання: НОМЕР_2 в АТ «Ощадбанк», МФО 300465 та судовий збір у розмірі 302 грн 80 к. на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 в АБ «Укргазбанк», МФО 320478 - скасувати.

В решті вимог щодо стягнення понесених судових витрат ОСОБА_1 - відмовити.

Роз`яснити стягувачу, що заявлені ним вимоги можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, визначеному ЦПК України.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленого за подання позовної заяв.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 23 вересня 2025 року.

Суддя Л.О. Пендюра