Справа № 212/9493/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року місто Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Терещук М.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, встановив таке.

До суду звернулася представниця позивача Паладич А.О. Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В судові засідання сторони та/або їх представники не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином. Представниця позивача, звертаючись із позовом, просила розглядати справу без участі представника позивача.

Оскільки всі учасники справи не з`явилися, згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Позиції сторін.

Позивач заявив про стягнення заборгованості договором позики № 76121183 від 05.01.2024, укладеним між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем, у розмірі 31 612,50 грн станом на 18.06.2025, яка складається з: суми заборгованості за основним боргом 9 000 грн, заборгованості за відсотками 22 612,50 грн. Також просить стягнути судовий збір.

Позов обґрунтувала таким. 05.01.2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір позики № 76121183 з відповідачем (на умовах повернення позики в кінці строку позики). Первісний кредитор виконав умови договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти, в свою чергу позичальник не виконав своїх зобов`язань за умовами договору щодо повернення коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. 22.05.2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу № 01.02-14/24, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором № 76121183, за яким ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло прав кредитора відносно відповідача. Станом на дату укладення договору № 01.02-14/24 від 22.05.2024 відступлення права вимоги, сума заборгованості відповідача перед новим кредитором ТОВ «СФЕА ФІНАНС» за договором становила 31 612,50 грн, з яких заборгованість за основним боргом 9 000 грн, заборгованість за відсотками 22 612,50 грн.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

На підтвердження обставини укладення Договору позики надав: договір позики № 76121183 з додатком (а. с. 9-12), Паспорт споживчого кредиту від 05.01.2024 (а. с. 13-14); Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (а. с. 15-24).

На підтвердження обставини перерахування коштів на картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 позивач надав Довідку, видану ТОВ «ФК «ФІНЕКСПРЕС» про виконання безготівкового перерахування коштів на зазначений рахунок (а. с. 27).

На підтвердження обставини відступлення права вимоги за Договором позики від 05.01.2024 № 76121183 від первісного позичальника до позивача останній надав Договір факторингу № 01.02-14/24 від 22.05.2024 (а. с. 29-35), акт приймання-передачі Документації за договором факторингу, акт повернення Прав вимог до договору факторингу (а. с. 36 і зворот), реєстр боржників до Договору факторингу (а. с. 39), та витяг з реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-93/24 від 22.05.2024.

Суд встановив обставини укладення договору позики № 76121183 між позичальником та відповідачем, укладення договору факторингу № 01.02-14/24 від 22.05.2024 року. Однак, дослідивши наданий позивачем реєстр боржників до Договору факторингу № 01.02-14/24 від 22.05.2024, підписаний первісним кредитором та позивачем, суд не виявив у переліку боржників відповідача (а. с. 39).

Позивач долучив також інший документ - Витяг з реєстру боржників (а. с. 40), підписаний лише його представником, який містить посилання на відповідача, але водночасвін містить посилання на договір факторингу № 01.02-93/24 від 22.05.2024: тобто номер договору факторингу не збігається з наданим суду. Витяг також не містить жодних посилань на первісного кредитора та його підписів. Договір факторингу № 01.02-93/24 від 22.05.2024 позивач в якості доказу не долучив.

У зв`язку з цим суд вважає недоведеною обставину виникнення права вимоги у позивача до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики № 76121183 від 05.01.2024 року.

Згідно з ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, якою визначено змагальність серед основних засад цивільного судочинства, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У Постанові ВП ВС від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц міститься такий висновок щодо тягаря доказування: «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний… Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс» (п. 81).

Верховний Суд у своїй Постанові від 21.09.2022 у справі № 645/5557/16-ц зазначив, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача; пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний.

Отже, стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до засади диспозитивності цивільного судочинства, визначеної ст. 13 ЦПК України, суд не може збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених самим ЦПК України. У цій справі відсутні підстави для збирання доказів судом, а тягар збирання і подання доказів повністю покладається на позивача.

Наданих суду доказів в їх сукупності - недостатньо для підтвердження обставини переходу права вимоги за договором позики до позивача. Оскільки ця обставина не доведена (отже, не встановлені судом), не доведені підстава для виникнення у відповідача будь-яких зобов`язань повернути позивачу такі кошти та сплатити відсотки за користування ними, нараховані штрафні санкції тощо. У зв`язку з цим позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача. Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати (судовий збір та витрати на правничу допомогу) належить покласти на позивача.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 12, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС»; місцезнаходження: бульв. Вацлава Гавела, буд. 6, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено та підписано 03 листопада 2025 року.

Суддя: М. В. Швець