Провадження 2/127/4581/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань Сєдінкіної Ю.В.

розглянувши в загальному провадженні у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

14.07.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Свою позицію обґрунтовував тим, що з 25.02.2022 року проходить військову службу за призовом під час мобілізації і з 06.12.2023 року обіймав посаду заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 МОУ, яка входить до складу військової частини НОМЕР_1 . В період з 18 по 31 січня 2024 року на виконання наказу командира проводив службове розслідування щодо уточнення причин та умов неприбуття на лікування за направленням та відсутності на службі солдата ОСОБА_2 та склав акт № 188. За наслідками розслідування командиром військової частини НОМЕР_2 видано наказ № 12 від 31.01.2024 року, яким службове розслідування визнано завершеним і солдата ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності з накладенням стягнення «сувора догана». Оскільки солдат ОСОБА_2 не з`явився для проходження військової служби, командиром військової частини НОМЕР_2 відповідно до п.п. 14 п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби в Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року направлено подання командиру військової частини НОМЕР_1 про зарахування в його розпорядження військовослужбовця ОСОБА_2 . Разом з тим, командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 178 від 04.03.2024 року про призначення службового розслідування за фактом відсутності належного контролю за місцезнаходженням військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 і за наслідками проведеного службового розслідування складено акт № 7128 від 03.04.2024 року, зі змісту якого вбачається, що капітан ОСОБА_1 провів службове розслідування (витяг з наказу № 12 від 31.01.2024 року) за фактом уточнення причин та умов неприбуття на лікування за направленням та відсутності солдата ОСОБА_2 в неповній мірі, притягнув до дисциплінарної відповідальності лише солдата ОСОБА_2 . В акті зроблено висновок, відповідно до якого в діях капітана ОСОБА_1 вбачається неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, що призвело до проведення службового розслідування не до кінця (витяг з наказу № 12 від 31.01.2024 року). Як вказано в акті, під час службового розслідування встановлена вина ОСОБА_1 , яка виразилась у непрямому умислі, а також зазначено, що своїми діями капітаном ОСОБА_1 порушено вимоги ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ. Причиною правопорушення, вчиненого капітаном ОСОБА_1 , стала його особиста недисциплінованість.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 69 від 03.04.2024 року ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладене стягнення «сувора догана». Цей наказ доведений до особового складу військової частини на нараді в присутності офіцерів військової частини НОМЕР_2 .

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.09.2024 року визнано протиправним та скасовано п. 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 69 від 03.04.2024 року «Про результати службового розслідування за фактом відсутності належного контролю за місцезнаходженням військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 " в частині накладення на заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_3 капітана ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «сувора догана», а також скасовані п. 5 і п. 6 наказу. Суд дійшов висновку, що наказ № 69 від 03.04.2024 року в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не відповідає критерію обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень і відповідач необґрунтовано притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, вказана в акті службового розслідування № 7128 від 03.04.2024 року та наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 69 від 03.04.2024 року інформація, яка не містить конкретизації вчинених позивачем протиправних дій, є недостовірною та завідомо неправдивою, вона поширена відповідачем і дискредитує позивача як бойового офіцера ЗСУ, заступника командира батальйону, порочить його честь, гідність та ділову репутацію. Неправомірними діями відповідача ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, яка виразилась у моральних стражданнях та переживаннях, порушенні душевної рівноваги. Крім того, з метою ще більшого приниження, командиром військової частини НОМЕР_1 до вищестоящої військової частини НОМЕР_4 без будь-яких підстав було подано план переміщення його до роти резерву військової частини НОМЕР_4 , а у подальшому, на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_4 № 133 від 23.05.2024 року ОСОБА_1 призначено на нижчестоящу посаду заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення стрілецької роти військової частини НОМЕР_5 і наказом командира військової частини НОМЕР_4 № 168 від 30.05.2024 року його виключено зі списків перемінного особового складу 335 роти резерву військової частини НОМЕР_4 .

На підставі ст.ст. 23, 270, 277 ЦК України позивач ОСОБА_1 просив визнати недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену військовою частиною НОМЕР_1 в акті службового розслідування № 7128 від 03.04.2024 року та наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 69 від 03.04.2024 року щодо неналежного виконання позивачем своїх службових обов`язків під час з`ясування причин та умов неприбуття на лікування за направленням та відсутності солдата ОСОБА_2 ; стягнути з відповідача на користь позивача 1 грн. моральної шкоди.

11.08.2025 року до суду надійшов письмовий відзив на позов, згідно якого військова частина НОМЕР_1 заперечила проти позовних вимог і просила відмовити в задоволенні позову. Доведення наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 69 від 03.04.2024 року на службовій нараді не свідчить про поширення недостовірної інформації, оскільки доведення наказу відбулось на виконання вимог ст. 97 Дисциплінарного статуту ЗСУ, а реалізація наданих законодавством повноважень в процесі службової діяльності не може ототожнюватись із поширенням недостовірної інформації відносно військовослужбовця. Крім того, інформація, яка містилась в наказі на момент його доведення, не містила жодного елементу (ознак) недостовірності. Більше того, така інформація не набула ознак недостовірності навіть після скасування наказу в судовому порядку. Також відповідач вважає, що матеріали позову не містять належних обґрунтувань завдання моральної шкоди позивачу, доказів погіршення його здоров`я внаслідок дій (бездіяльності) відповідача (медичний висновок тощо) і доказів того, що рішення, дії відповідача зумовили фізичні, душевні, психологічні страждання останнього.

Судом проведені наступні процесуальні дії у справі.

16.07.2025 року ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху для сплати судового збору.

23.07.2025 року Вінницьким міським судом Вінницької області відкрите загальне позовне провадження і призначене підготовче засідання у справі.

15.09.2025 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без руху, закрите підготовче провадження у справі і призначено справу до судового розгляду по суті на 20.10.2025 року.

В судовому засіданні представник позивача Мазуренко Л.О. позовні вимоги повністю підтримала, просила позов задоволити і захистити права ОСОБА_1 в обраний ним спосіб. Додала, що негативною позивач вважає інформацію в акті і в наказі про особисту недисциплінованість, щодо неналежного виконання службових обов`язків позивачем.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні приймав участь в режимі відео конференції. Суду повідомив, що негативна інформація про нього викладена в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності і була поширена шляхом оголошення наказу на нараді в присутності офіцерів. Наказ скасований, але командування не вчиняє жодних дій щодо зняття дисциплінарного стягнення і проведення належних виплат. Інформація, що викладена в акті службового розслідування № 7128 від 03.04.2024 року була поширена відповідачем шляхом передання цього акту з військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 засобами зв`язку, він був прийнятий посадовою особою частини і переданий начальнику штабу, тому ця недостовірна інформація стала відомою широкому колу осіб. Такий розголос впливає на проходження військової служби і на його репутацію до цього часу, його звільнено із займаної посади і призначено на нижчестоящу посаду. Просив позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи не надходило.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України і те, що відповідачем поданий відзив у справі, суд вважав можливим розглянути справу у відсутність представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

При вирішенні спору суд застосовує норми Книги другої, а також глави 3 Цивільного кодексу України, оскільки правовідносини виникли між сторонами з приводу поширення інформації, яку позивач вважає негативною, такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію.

Судом встановлено, що 04.03.2024 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 178 було призначено службове розслідування за фактом відсутності належного контролю за місцезнаходженням військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , яке доручене офіцеру відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 старшому лейтенанту ОСОБА_3 (а.с. 13).

За результатами службового розслідування 03.04.2024 року складений акт № 7128 (а.с. 26-28), згідно якого було встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 17.01.2024 року солдат ОСОБА_2 був направлений на лікування до ВМКЦ ЦР, але з 17.01.2024 року самовільно залишив місце несення служби (не госпіталізувався до лікувального закладу відповідно до отриманого направлення). Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 18.01.2024 року № 23 було призначено службове розслідування з метою уточнення причин та умов неприбуття на лікування за направленням та відсутності на службі солдата ОСОБА_2 . Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (з основної діяльності) від 31.01.2024 року № 12 за результатами службового розслідування також встановлено, що солдат ОСОБА_2 вибув з військової частини на лікування до ВМКЦ ЦР 07.12.2023 року та лише 17.01.2024 року згідно відповіді ВМКЦ ЦР з`ясувалось, що даний військовослужбовець не перебував на лікуванні у ВМКЦ ЦР. За результатами службового розслідування до дисциплінарної відповідальності було притягнуто лише ОСОБА_2 , проте також вбачається відсутність належного контролю за наявністю особового складу, оскільки про те, що військовослужбовець не прибув на лікування і без законних підстав був відсутній у військовій частині НОМЕР_2 стало відомо лише через 42 доби.

Капітан ОСОБА_1 провів службове розслідування (витяг з наказу № 12 від 31.01.2024 року) за фактом уточнення причин та умов неприбуття на лікування за направленням та відсутності на службо солдата ОСОБА_2 в неповній мірі, притягнув до дисциплінарної відповідальності лише солдата ОСОБА_2 , також солдату ОСОБА_2 у період з 07.12.2023 року до 19.03.2024 року були здійснені нарахування грошового забезпечення відповідно до довідки військової частини НОМЕР_2 від 22.03.2024 року№ 1609/859 про нараховані суми грошового забезпечення та додаткових винагород в сумі 21 333,11 грн. Такі виплати відбулись через те, що капітан медичної служби ОСОБА_4 не проконтролював солдата ОСОБА_2 на лікуванні і пізно подав запит на встановлення факту перебування солдата ОСОБА_2 на стаціонарному лікуванні в ВМКЦ ЦР м. Вінниці.

В діях капітана ОСОБА_1 вбачається неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, що призвело до проведення службового розслідування не до кінця (витяг з на казу № 12 від 31.01.2024 року) та факту того, що ОСОБА_2 виплачувались кошти з 07.12.2023 року до 19.03.2024 року в сумі 21 333,11 грн.

Виходячи з матеріалів службового розслідування вина капітана ОСОБА_1 виражається у непрямому умислі.

Причиною правопорушення стала особиста недисциплінованість капітана ОСОБА_1 .

За порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, капітана ОСОБА_1 заступника командира військової частини НОМЕР_2 запропоновано притягнути до дисциплінарної відповідальності «сувора догана» (а.с. 26-28).

03.04.2024 року командиром військової частини НОМЕР_1 прийнятий наказ № 69 за результатами службового розслідування за фактом відсутності належного контролю за місцезнаходженням військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 , згідно якого за порушення вимог ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на капітана ОСОБА_1 накладене дисциплінарне стягнення «сувора догана». Відповідно до п. 9 наказ довести до особового складу частини, що його стосується (а.с. 29-30).

Згідно листа командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_5 на запит адвоката Мазуренко Л.О. наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 03.04.2024 року № 69 було доведено капітану ОСОБА_1 на службовій нараді (а.с. 37).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 04.09.2024 року у справі № 120/5977/24 визнано протиправним та скасовано п. 2 наказу № 69 від 03.04.2024 року командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування за фактом відсутності належного контролю за місцезнаходженням військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_2 " в частині накладення на заступника командира батальйону з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення «сувора догана» (а.с. 6-10). Також скасований п. 5 наказу в частині врахування факту накладення дисциплінарного стягнення при підготовці проекту наказу про преміювання за березень 2024 року та внесення накладеного дисциплінарного стягнення до службової картки заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_1 ; скасований п. 7 наказу № 69 від 03.04.2024 року в частині врахування факту накладення дисциплінарного стягнення при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення за березень 2024 року.

При розгляді справи Вінницький окружний адміністративний суд встановив, що норми ст.ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України в зазначеному наказі визначають загальні правила поведінки військовослужбовця та не вказують на жодне конкретне порушення позивачем службової дисципліни, з огляду на що, допущено не дотримання вимог ст. 98 Дисциплінарного статуту ЗСУ. Відповідачем ні в акті службового розслідування, а ні в оскаржуваному наказі не конкретизовані протиправні дії позивача щодо кожного порушення зазначених статей, що свідчить про формальний підхід командира при накладенні дисциплінарного стягнення на ОСОБА_1 . З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку про те, що наказ №69 від 03.04.2024 року в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не відповідає критерію обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, тому відповідач необґрунтовано притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності (а.с. 6-10).

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що вважає інформацію відносно нього, викладену в акті службового розслідування № 7128 від 03.04.2024 року та в наказі № 69 від 03.04.2024 року про неналежне виконання службових обов`язків, особисту недисциплінованість недостовірною, такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію, тому просив визнати її такою і стягнути завдану моральну шкоду в розмірі 1 грн.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Таким чином, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканими і фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації (ст. 299 ЦК України).

За змістом статей 94, 277, 299 ЦК України, частини четвертої статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

У статті 32 Конституції України також визначено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб і на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (частина 2 статті 34).

У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є демонстрація в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, а так само поширення за допомогою електронних засобів, що за своїм змістом або формою ганьблять гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спеціальним способом захисту права є право на відповідь та спростування цієї інформації (ч. 1 ст. 277 ЦПК України).

Крім того, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню (ст. 280 ЦПК України).

Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка

міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у

постановах органів досудового слідства, висновках судових

експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та

інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про

накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом

установлено інший порядок оскарження.

Такий правовий висновок також викладений у постановах Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 757/4403/16-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 332/293/17.

Інформація, яку позивач просить визнати недостовірною і такою, що на його думку принижує честь, гідність та ділову репутацію, міститься в акті службового розслідування № 7128 від 03.04.2024 року та наказі № 69 від 03.04.2024 року, разом з тим, для спростування інформації, що міститься акті службового розслідування і у рішенні про

накладення на особу дисциплінарного стягнення, законом визначений інший порядок оскарження.

Позивач скористався належним способом захисту і оскаржив наказ № 69 від 03.04.2024 року в судовому порядку, про що є відповідне рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 04.09.2024 року.

В даному випадку мало місце складання службовими особами військової частини письмових документів в межах посадових обов`язків, а не поширення недостовірної інформації.

Таким чином, у даній справі позивач ОСОБА_1 не довів наявності спору, порушення його немайнових прав та факту поширення відповідачем інформації, яку позивач вважав недостовірною, у зв`язку з чим позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 15, 277, 297, 299 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-82, 89, 258-259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6

- відповідач військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7

Повне рішення складене 30.10.2025 року.

Суддя: