ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у розгляді справи ОСОБА_1

на рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 25 березня 2025 року у складі судді Мариніна О.В.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем є батьками малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які мешкають разом з матір`ю.

05 серпня 2024 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська видано судовий наказ про стягнення з боржника ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у розмірі 1/3 всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Вказує, що старший син ОСОБА_6 , хворіє та згідно медичного висновку № 21 від 01 серпня 2023 року має захворювання, яке відповідає розділу VII пункту 3 підпункту 3.11. дитині встановлено інвалідність з дитинства, він потребує постійного догляду та сторонньої регульованої допомоги, тому позивач не може повноцінно працювати, оскільки постійно наглядає за дитиною. Крім того, постійне лікування та реабілітація коштує багато грошей, а призначеної соціальної допомоги не вистачає.

Вважає, що потребує матеріальної допомоги, оскільки не може повноцінно працювати у зв`язку із інвалідністю дитини, її доходу не вистачає на життя та утримання дітей, а відповідач знаходиться у працездатному віці, є військовослужбовцем та має змогу допомагати. Крім того, позивач перебуває у декретній відпустці по догляду за молодшим сином, ОСОБА_5 .

З урахуванням викладеного, просила суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь аліменти на своє утримання, як матері, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, у розмірі 1/4 всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дня звернення до суду до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпра від 25 березня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання матері, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю, у розмірі 1/4 всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 22 жовтня 2024 року та до повноліття дитини або закінчення часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею. Рішення у межах суми платежу аліментів за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення позову, виходячи з норм статті 88 СК України, згідно з якою якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Рішення суду першої інстанції мотивоване наявністю підстав для задоволення позову, оскільки відповідач визнав позов та має можливість надавати матеріальну допомогу позивачу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 як особа, яка не брала участі у справі, звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона не брала участі в розгляді справи в суді першої інстанції, але оскаржуваним рішенням зачіпаються її права, як отримувача аліментів на утримання спільної із відповідачем дитини сина ОСОБА_7 . Вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 почали вчиняти дії для зменшення частки аліментів на утримання сина ОСОБА_8 , шляхом створення штучних процесів, не дивлячись на проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_3 однією сім`єю. Так, 30 липня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей. 05 серпня 2024 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх ідтей ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 30 липня 2024 року. Виконавчий документ перебуває на примусовому виконанні. 22 жовтня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю. Звертає увагу, що відповідач визнав позов та не заперечував надавати матеріальну допомогу в розмірі, визначеному позивачем. Оскаржуваним у даній справі рішенням позов задоволено. 17 березня 2025 року ОСОБА_3 звернувся до Новокодацького районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_1 , де третя особа ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів з 1/4 до 1/6 частин. Вважає, що суд першої інстанції при ухвалені рішення по даній цивільній справі, в тому числі через зловживання процесуальними правами учасників справи, що полягає в приховуванні відомостей про іншу дитину та введення в оману суду щодо фактичних обставин, які мають важливе значення для її справедливого вирішення, дійшов помилкового висновку, який не може залишатися в силі. Звертає увагу суду, що матеріали справи не містять належних та достатніх доказів того, що дитині ОСОБА_4 встановлена інвалідність та він не може обходитися без постійного стороннього догляду, що є обов`язковою умовою при реалізації права на утримання.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю, з огляду на наступне.

Згідно положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не брала участі в справі в суді першої інстанції. Обґрунтовуючи своє право на апеляційне оскарження рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 25 березня 2025року, посилається на те, що ухваленням рішення порушується її право на отримання від відповідача аліментів, які були присуджені на її користь на підставі рішення Ленінського районного м. Дніпропетровська від 23 травня 2016 року.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями реалізації права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною першою статті 352 ЦК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або наступні обставини: судове рішення безпосередньо стосується її прав, інтересів та обов`язків, тобто судом вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або у рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їхні процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.

Тобто, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права та/або обов`язки, або породжують для особи правові наслідки.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Верховний Суд неодноразово у своїх судових рішеннях вказував, що вирішення питання про те, чи стосується прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, рішення суду першої інстанції є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Саме такий висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18) та Верховний Суд у постановах від 10 вересня 2021 року у справі № 1522/29828/12 (провадження № 61-6594св21), від 14 липня 2022 року у справі № 209/1817/19-ц (провадження № 61-5774св22).

У справі, яка переглядається, суд встановив, що правовідносини щодо сплати аліментів мають місце виключно між платником аліментів, у цьому випадку відповідачем ОСОБА_3 та отримувачем аліментів - позивачем ОСОБА_2 .

У зв`язку із цим, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 , яка має спільну дитину з відповідачем, на утримання якої стягуються аліменти, не має відношення до спірних правовідносин зі сплати аліментів останнім на утримання матері, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю.

Право ОСОБА_1 на отримання аліментів на дитину захищено судовим рішенням.

Та обставина, що відповідач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, не породжує право ОСОБА_1 на апеляційне оскарження рішення у цій справі.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають право на отримання від відповідача аліментів з різних самостійних підстав, які не виключають одна одну.

Тобто отримання аліментів одним, не виключає отримання аліментів іншим, відповідно, аліментні зобов`язання платника на користь різних осіб у цьому випадку існують паралельно та не є конкуруючими.

Стаття 182 СК України, як і стаття 205 СК України визначають перелік обставин, які враховуються судом при визначені розміру аліментів. Серед таких обставин є і наявність інших осіб на утриманні платника аліментів.

Отже факт наявності у платника аліментів інших осіб на утриманні, незалежно від того, як виконується такий обов`язок платником: добровільно, чи на підставі судового рішення, враховується лише при визначені розміру аліментів, та не впливає на право стягувача отримувати аліменти. Для врахування судом таких обставин при визначені розміру аліментів залучення іншої особи, на чию користь стягуються аліменти з цього ж платника, не є необхідним.

У статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом положень статті 192 СК України підставою для зміни розміру аліментів є обставини, які настали (виникли) після призначення аліментів, тобто ті обставини, які не існували на час вирішення спору про стягнення аліментів. Судове рішення про стягнення аліментів не породжує нового зобов`язання платника аліментів, а лише підтверджує існуюче у разі виникнення спору.

Наявність обставини, які за законом можуть бути підставами для зменшення розміру аліментів, є предметом доказування окремого судового розгляду у іншому провадженні, де ОСОБА_1 може заперечувати факт виникнення обставин, за яких розмір аліментів на утримання сина може бути зменшений, і саме в цьому провадженні їй належить захищати свої права та інтереси.

Зміст статті 352 ЦПК України свідчить про те, що право апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції особи, яка не брала участі у справі, ґрунтується не на гіпотетичній зацікавленості, а на правовій зацікавленості, яка обумовлюються змістом норм матеріального права.

Лише встановивши, що оскаржуване рішення безпосередньо встановлює, змінює або припиняє права та/або обов`язки особи, яка не брала участь у розгляді справи, або породжує для цієї особи правові наслідки, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції за апеляційної скарги такої особи.

Положення чинного законодавства не визначають як підставу для зменшення розміру аліментів на утримання дітей факт постановлення судом рішення про стягнення з платника аліментів на користь інших осіб, перебування яких на утриманні платника враховано судом при вирішенні спору про стягнення аліментів на дітей.

Отже, у отримувача аліментів відсутня необхідність оскаржувати в апеляційному порядку наступні рішення про стягнення аліментів на користь інших утриманців платника, яких останній був зобов`язаний утримувати в силу закону і на час вирішення спору про стягнення аліментів, оскільки суд при визначені розміру аліментів на дітей зобов`язаний в силу положень статті 182 СК України враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, баби/діда, прабаби/прадіда і такі обставини не є підставою для зменшення розміру раніше призначених аліментів.

Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що дитина є особою з інвалідністю та потребує постійного стороннього догляду є необґрунтованими та спростовуються медичним висновком №21 від 01 серпня 2023 року, згідно якого ОСОБА_4 хворіє на ВВР легень, має кістозно-аденоматозну мальформацію І типу, дизонтогенетичні кісти нижньої частки правої легені, правобічну деструктивну пневмонію, правобічний пневмоторек, хронічну дихальну недостатність II ступеню. Має захворювання, яке відповідає розділу VII пункту 3 підпункту 3.11, що дає право на одержання допомоги на дітей-інвалідів віком до 16 років. Тобто вищезазначене свідчить про те, що дитина очевидно не може самостійно себе обслуговувати, та потребує постійного стороннього догляду, допомоги та нагляду.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що провадження за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у розгляді справи ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 25 березня 2025року підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 255, 260, 261, 362, 377 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою особи, яка не приймала участі у розгляді справи ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду міста Дніпра від 25 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання матері, яка здійснює догляд за дитиною з інвалідністю- закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст ухвали складено 30 жовтня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна