Справа № 632/430/25
провадження № 2/632/339/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 рокум. Златопіль

Златопільський міськрайонний суд Харківської області у складі судді Кочнєва О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін по справі цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

11.03.2025 року позивач особі свого представника за електронною довіреністю адвоката Тараненко Артема Ігоровича засобами Електронного суду звернувся до суду із позовною заявою, в якій просив суд стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за кредитним електронним договором №469726903 від 17.02.2022 року, укладеним між відповідачкою та товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» на суму 10200,00 грн. при укладенні договору строком на 30 календарних днів до 19.03.2022 року, вимогу за яким було передано спочатку другому кредитору ТОВ «Таліон плюс» на підставі договору факторингу №28/1118-01 звід 28.11.2019 року подальшими додатковими договорами до нього, які продовжували строк договірних відносин між первинним та другим кредитором (від 28.11.2019 року №19, від 31.12.2020 року №26 та 31.12.2021 року №27) на підставі реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022 року, згодом від другого кредитора третьому ТОВ «Онлайн фінанс» на підставі договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 року, а вже від третього кредиту позивачу на підставі договору факторингу №26/12/Е від 26.12.2024 року, вимоги за яким склали 13738,38 грн., з яких 10200,00 грн. - заборгованість за кредитом та 3538,38 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, нараховані двома частинам: 757,38 грн. - за період з 17.02.2022 року до 05.05.2022 року та 2780,52 грн. - за період з 05.05.2022 року до 16.06.2022 року.

Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 2422,20 грн. та 6000,00 грн. витрат на правову допомогу у порядку ст.137 ЦПК України, які складаються із 1000,00 грн. - витрат на вивчення матеріалів справи та 5000,00 грн. - складання позовної заяви.

При цьому представник позивача просив суд розглянути справу за відсутності позивача та підтримав заявлені позовні вимоги.

В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка, отримавши кошти у товаристві з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», вимога за якою була згодом придбана іншими кредиторам, і згодом позивачем, належним чином свої зобов`язання не виконувала, що є підставою для стягнення з неї отриманих кредитних коштів, що відповідає вимогам укладеного первинного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора.

Ухвалою судді від 17.03.2025 року провадження у праві відкрито у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.83).

Позивач та його представник вказану ухвалу отримали засобами електронного суду (а.с.85-86), а відповідачка вказану ухвалу отримала у порядку п.6 ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.87).

Заяви, клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися, відповідачка відзив на позовну заяву не подавала.

25.04.2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо зміни найменування місцевих загальних суддів» від 26.02.2025 року, відповідно до норм якого найменування Первомайського міськрайонного суду Харківської області було змінено на Златопільський міськрайонний суд Харківської області. При цьому відповідно до норм вказаного закону було доповнено підпунктом 3 пункт 3-1 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», відповідно до якого зміна найменування місцевого загального суду не призводить до його реорганізації чи ліквідації або утворення нового суду.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

17.02.2022 року між відповідачем та первинним кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» був укладений договір кредитної лінії №469726903, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти від позивача у розмірі 10200,00 грн. строком, який визначається строком сплати процентів, перший транш яких повинен бути сплачений до 19.03.2022 року відповідно до умов, викладених у розділі 8 вищевказаного договору (а.с.20, зворотній бік - 28). Відповідачка підписала вказаний договір одноразовим електронним ідентифікатором.

Кошти відповідачці були перераховані в день укладання договору 17.02.2022 року через банківську установу, що підтверджується відповідним платіжним дорученням первинного кредитора від 17.02.2022 року (а.с.38)та зараховані на картку відповідачаки, що підтверджується довідкою №11_1/2024 на ім`я первинного кредитора від АТ КБ «Приватбанк» (а.с.39-40).

Як вбачається із наданого суду розрахунку заборгованості першого та другого кредиторів загальний розмір заборгованості склав 13738.38 грн., з яких 10200,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 3538,38 грн. - заборгованість за процентами, з яких 757,86 грн. - нараховані первинним кредитором до 05.05.2022 року, а інша частина другим кредитором у період з 06.05.2022 року до 16.06.2022 року (а.с.68-69). Позивач вказану суму не змінював та пред`явив до стягнення у розмірі, що стягується (а.с.70).

28.11.2018 року між первинним кредитором та другим кредитором - ТОВ «Таліон плюс» - був укладений договір факторингу №28/1118-01, відповідно до якого право вимоги до боржників переходить до фактора в день підписання реєстру прав вимоги за оплати фактором клієнту фінансування у розмірі 100,00 грн. за кожен реєстр прав вимоги, строк дії договору закінчується 28.11.2019 року (п.4.1, п.2.3 та п.8.2)(а.с.41-46).

На підставі додаткової угоди №19 від 28.11.2019 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2019 року дію вищевказаного договору факторингу між першим та другим кредитором продовжено до 31.12.2020 року шляхом викладення п.8.2 первинного договору факторингу в новій редакції (а.с.47).

На підставі додаткової угоди №27 від 31.12.2021 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2019 року (вже в редакції договору від 31.12.2000 року), укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», був продовжений строк дії вказаного договору до 31.12.2022 року (а.с.48).

На підставі додаткової угоди №31 від 31.12.2022 року до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2019 року (вже в редакції договору від 31.12.2000 року), укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон плюс», був продовжений строк дії вказаного договору до 31.12.2023 року (а.с.49).

05.05.2022 року на підставі реєстру прав вимоги №176 вимоги щодо відповідачки були передані другому кредитору (а.с.51-52).

30.10.2023 року між другим кредитором ТОВ «Таліон плюс» та третім кредитором - товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» - було укладено договір факторингу №30/1023-01, відповідно до якого другий кредитор передавав, а третій кредитор приймав вимоги щодо боржників за відповідним реєстрами (а.с.53-56). Відносно відповідачки вимоги на суму 13738,38 грн. були передані третьому кредитору на підставі реєстру прав вимоги №2 від 20.12.2023 року (а.с.57-58).

26.12.2024 року між третім кредитором та позивачем було укладено договір факторингу №26/12/Е, відповідно до якого третій кредитор передавав, а позивач як четвертий кредитор приймав вимоги щодо боржників за відповідними реєстрами (а.с.59-63). Відносно відповідача вимоги на суму 13738,38 грн. були передані позивачу на підставі реєстру боржників до договору факторингу від 26.12.2024 року (а.с.65-66) разом із актом прийому-передачі реєстру боржників у кількості 1140 осіб на суму 48573560,30 грн. від 26.12.2024 року (а.с.67).

Вирішуючи справу по суті суд погоджується, що відповідачка належним чином не виконала укладений із первинним кредитором договір, що призвело до порушення прав первинного кредитора та виникнення заборгованості, а тому вимоги позивача в частині стягнення як тіла кредиту, так і процентів підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У порядку ст.141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу суд не погоджується із їх розміром, заявленим до стягнення позивачем, оскільки вважає такі витрати не справедливими та не розумними.

27.12.2024 року укладено договір про надання правничої допомоги №27/12/23-01 між позивачем та адвокатським бюро «Тараненко та партнери» (далі - Договір про правничу допомогу)(а.с.71-72).

Відповідно до додаткової угоди №11 до Договору про правничу допомогу від 27.12.2024 року встановлено, що адвокатське бюро бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу позивачу щодо представлення інтересів у суді, у тому числі у стягненні заборгованості з відповідачки (а.с.73-74).

Згідно із актом прийому-передачі наданих послуг від 22.11.2024 року визначено, що адвокатське бюро «Тараненко та партнери» надало послуги позивачу на суму 6000,00 грн. в даній справі як правову допомогу, яка складається із 5000,00 грн. - за складання позовної заяви та 1000,00 грн. - вивчення матеріалів справи (а.с.80).

Відповідно до п.3.6 Договору про правничу допомогу гонорар сплачується виключно в разі стягнення коштів з відповідача не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем фактичного отримання коштів на рахунок позивача, тобто сплата витрат на професійну правничу допомогу пов`язана із вирішенням справи судом по суті.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката, адвокатського бюро та адвокатського об`єднання за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом або іншою формою здійснення адвокатської діяльності час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

З матеріалів справи вбачається, що позивач не поніс вказані витрати, однак вони особою, яка надала правничу допомогу, надані та пов`язані із вирішенням спору, що вказує на те, що вони підлягають стягненню з відповідача.

В той же час такі витрати в даній справі з точку зору стороннього спостерігача не можуть бути співмірними щодо проведеної роботи, оскільки для підготовки позову за наявності сталої та передбачуваної практики Верховного суду в даній справі слід було лише вірно розкласти відповідні документи, зазначити відповідача та долучити документи для підтвердження розрахунку заборгованості, тобто виконати роботу не професійного правника, а помічника адвоката або професійного клерка-діловода. Жодних нових правових аргументів чи необхідності додаткових дій з боку позивача для подачі позову матеріали справи не містять. Крім цього, складання позовної заяви охоплюється вивченням матеріалів справи щодо відповідачки.

Тому розумним і достатнім розміром витрат на правову допомогу в даній справі є 3000,00 грн., що відповідає критерію реальності наданих у справі адвокатським бюро «Тараненко та партнери» адвокатських послуг.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12-14, 76-82, 137, 141, 259, 263-265, 274, 275, 279, 351-352, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 610, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за договором кредитної лінії №469726903 від 17.02.2022 року, укладеним між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , який припинив свою дію 16.06.2022 року, у розмірі 13738,38 грн. (тринадцять тисяч сімсот тридцять вісім грн. 38 коп.), яка складається із 10200,00 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 3538,38 грн. - заборгованості за нарахованими в межах строку дії договору процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судові витрати у справі, які складаються із судового збору у розмірі 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві грн. 40 коп.) та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі грн. 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду безпосередньо або шляхом використання підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 03 листопада 2025 року.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС», код ЄДРПОУ - 42986956, адреса: 02090, м. Київ, Харківське шосе, буд. 19, офіс 2005, електронна пошта: , тел. НОМЕР_3.

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя - Олег КОЧНЄВ