Номер провадження: 22-ц/813/3198/25
Справа № 501/1551/21
Головуючий у першій інстанції Тюмін Ю. О.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої злочином, на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Тюміна Ю.О. 10 січня 2022 року у м. Чорноморськ Одеської області,

встановила:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина, спадкоємцем майна померлої за заповітом був ОСОБА_5 , до якого ОСОБА_1 звернулась у 2008 році з позовом про визнання заповіту недійсним. На представництво своїх інтересів у справі щодо спадкування уповноважила ОСОБА_3 за нотаріально посвідченою довіреністю.

15 жовтня 2008 року ОСОБА_2 отримала від позивачці 4000 доларів США та 11000 грн. для проведення почеркознавчої експертизи.

В подальшому у цивільній справі № 2-665/08 позов було залишено без розгляду, проте ОСОБА_1 не уповноважувала ОСОБА_2 подавати заяву про залишення позову без розгляду.

Вважала, що відповідач незаконно заволоділа її майном у формі грошей шляхом скоєння шахрайства.

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 18 вересня 2018 року ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2, 3 ст. 190 КК України, призначено покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі. Від відбуття покарання звільнено на підставі ст. ст. 75, 76 КПК України з випробувальним терміном три роки.

Вирок суду ОСОБА_1 , як потерпілою та цивільним позивачем, було оскаржено в апеляційному порядку, зокрема, в частині відмови у відшкодуванні майнової та моральної шкоди, завданої злочином.

За наслідками апеляційного перегляду справи за апеляційними скаргами прокурора, потерпілих, обвинуваченої вирок у відношенні ОСОБА_3 було скасовано, кримінальне провадження за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України за відсутністю в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. В частині кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, вирок скасовано, звільнено ОСОБА_3 від відповідальності на підставі ст. 49 КК України за закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Позивач зазначала, що ОСОБА_3 в суді визнавала свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, за епізодами шахрайства відносно потерпілих, в тому числі й відносно неї.

Оскільки подана ОСОБА_1 апеляційна скарга на вирок суду першої інстанції в частині цивільного позову про відшкодування завданої злочином шкоди залишилась поза увагою апеляційного суду безпідставно, тому остання подала цивільний позов в порядку цивільного судочинства про відшкодування завданої злочином шкоди.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд:

- на підставі ст. 1166 ЦК України стягнути з ОСОБА_2 на її користь, на відшкодування майнової шкоди 120840 грн., яка складається із завданої заволодінням шахрайським шляхом шкоди у розмірі 4000 доларів США, що еквівалентно 109840 грн., та 11000 грн.;

- на підставі ст. 1167 ЦК України стягнути з ОСОБА_2 на її користь, на відшкодування моральної шкоди, 50000 грн.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 10 січня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 заволоділа грошовими коштами ОСОБА_1 шахрайським шляхом, у кримінальній справі при постановленні вироку у задоволенні цивільного позову про відшкодування шкоди було відмовлено безпідставно, на що апеляційний суд при перегляді вироку увагу не звернув. ОСОБА_2 визнала себе винною у шахрайстві по відношенню до ОСОБА_1 , а тому має відшкодувати завдану злочином матеріальну та моральну шкоду.

Постановою Одеського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 січня 2022 року скасовано, провадження у справі закрито.

Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено. Постанову Одеського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції обґрунтована тим, що вирок у кримінальній справі було скасовано та закрито кримінальне провадження. При цьому, скасовуючи вирок, суд апеляційної інстанції не вирішив питання щодо цивільного позову ОСОБА_1 у кримінальному провадженні. Таким чином, суд апеляційної інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для закриття провадження у справі.

Згідно положень ч. 1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Сторони про розгляд справи на 14 жовтня 2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 .

Судова повістка, надіслана на адресу ОСОБА_3 , повернулась до суду апеляційної інстанції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто, вказана судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки, що кореспондується із положеннями п. 3, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України та правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17).

Крім того, сповіщення ОСОБА_3 про розгляд справи було здійснено за допомогою месенджера Viber на підставі Порядка надсилання судових повісток, повідомлень і викликів учасникам судового процесу в електронній формі, затвердженого наказом ДСА України від 23 січня 2023 року № 28.

Враховуючи, що оскільки в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, то колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно п.п. 1-3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального права; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла сестра позивачки ОСОБА_4 . Після її смерті відкрилась спадщина, спадкоємцем майна померлої за заповітом був ОСОБА_5 , до якого ОСОБА_1 звернулась у 2008 році із позовом про визнання заповіту недійсним. На представництво своїх інтересів у справі щодо спадкування позивачка уповноважила ОСОБА_3 нотаріально посвідченою довіреністю.

15 жовтня 2008 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 4000 доларів США та 11000 грн. для проведення почеркознавчої експертизи.

В подальшому, у цивільній справі № 2-665/08 позов було залишено без розгляду, однак ОСОБА_1 не уповноважувала ОСОБА_2 подавати заяву про залишення позову без розгляду.

На підставі викладеного ОСОБА_1 вважає, що відповідач незаконно заволоділа її майном у формі грошей шляхом скоєння шахрайства.

Вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 18 вересня 2018 року (справа №501/3035/15-к) ОСОБА_3 було визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 190 КК України, та призначено їй покарання: за ч. 2 ст. 190 КК України у виді двох років позбавлення волі, за ч. 3 ст. 190 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. У відповідності до ст. 70 КК України остаточно призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі. У відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробувальним терміном, встановивши іспитовий строк три роки. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 25760 грн. і моральну шкоду в розмірі 10000 грн. Цивільний позов ОСОБА_8 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 майнову шкоду у сумі 8000 грн. Відмовлено ОСОБА_1 в задоволені позовних вимог. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз судові витрати, пов`язані з проведенням експертиз у розмірі 22358,00 грн. Речові докази по справі документи залишено в матеріалах кримінального провадження

Таким чином, у кримінальній справі № 501/3035/15-к у відношенні ОСОБА_2 Іллічівський міський суд Одеської області виніс вирок від 18 вересня 2018 року, яким, серед іншого, відмовив потерпілій у кримінальному провадженні ОСОБА_1 у задоволенні цивільного позову про відшкодування завданої злочином майнової та моральної шкоди.

Вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 18 вересня 2018 року у кримінальній справі № 501/3035/15-к переглядався в апеляційному порядку за апеляційними скаргами прокурора, особи, яка притягнута до кримінальної відповідальності, та потерпілих.

ОСОБА_1 , як потерпіла та цивільний позивач, оскаржувала вирок суду першої інстанції, зокрема, в частині відмови у задоволенні поданого нею у кримінальному провадженні цивільного позову про відшкодування завданої злочином шкоди.

За результатами апеляційного перегляду кримінальної справи № 501/3035/15-к ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року, зокрема, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на вирок було залишено без задоволення.

В той же час, змінені апеляційні скарги захисника обвинуваченої та самої обвинуваченої ОСОБА_3 було задоволено.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року (т.1 а.с. 26-32) вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 18 вересня 2018 року у кримінальному проваджені № 0000267, внесеному до ЄРДР 19 червня 2014 року, відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, скасовано та звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження № 0000267, внесене до ЄРДР 19 червня 2014 року за обвинуваченням ОСОБА_3 .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року (т.1 а.с. 15-25) апеляційна скарга ОСОБА_1 була залишена без задоволення, а вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 08 вересня 2018 року у кримінальному проваджені № 0000267, внесеному до ЄРДР 19 червня 2014 року відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, скасовано та закрито кримінальне провадження в цій частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні обвинуваченої складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Отже, вирок у кримінальній справі було скасовано та закрито кримінальне провадження. При цьому, скасовуючи вирок, суд апеляційної інстанції не вирішив питання щодо цивільного позову ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, у зв`язку із чим позивачка у травні 2021 року звернулась до суду із даним позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, а також просила поновити пропущений ОСОБА_1 процесуальний строк для пред`явлення цивільного позову, який був пропущений з поважних причин - тривалістю досудового слідства та розгляду справи в кримінальному провадженні судами першої та апеляційної інстанцій, а також у зв`язку із тим, що Одеській апеляційний суд при розгляді справи №501/3035/15-к право потерпілої (цивільного позивача) про стягнення шкоди, не забезпечив.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ч. 1 ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Згідно ч.ч. 1, 4 та 7 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 2 ст. 265 ЦК України, якщо суд залишив без розгляду позов, пред`явлений у кримінальному провадженні, час від дня пред`явлення позову до набрання законної сили судовим рішенням, яким позов було залишено без розгляду, не зараховується до позовної давності.

У даному випадку колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_1 , з дотриманням процесуальних строків, передбачених ст. 128 КПК України, пред`явила цивільний позов у кримінальній справі № 501/3035/15-к, та вироком від 18 вересня 2018 року Іллічівський міський суд Одеської області відмовив потерпілій у кримінальному провадженні ОСОБА_1 у задоволенні цивільного позову про відшкодування завданої злочином майнової та моральної шкоди.

Однак, суд апеляційної інстанції, скасовуючи вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 08 вересня 2018 року у кримінальному проваджені № 0000267 та закриваючи кримінальне провадження, не вирішив питання щодо цивільного позову ОСОБА_1 у кримінальному провадженні.

Зі вказаних підстав, ОСОБА_1 змушена була у травні 2021 року звернутись до суду першої інстанції з цивільним позовом до ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином, при цьому трирічний строк для подачі вказаного позову ОСОБА_1 був пропущений. Однак, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції об`єктивні обставини, викладені вище, які не залежали від волевиявлення позивача, колегія суддів доходить висновку про необхідність поновлення ОСОБА_1 пропущеного процесуального строку для пред`явлення даного цивільного позову.

Щодо позовних вимог про відшкодування майнової шкоди

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частина 2 цієї статті визначає, що збитками є, зокрема втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

У справі, яка переглядається, судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року вирок Іллічівського міського суду Одеської області від 08 вересня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000267, внесеному до ЄРДР 19 червня 2014 року, відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України, було скасовано та звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 190 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що є нереабілітуючими обставинами.

Враховуючи вищевикладені вимоги закону та встановлені обставини справи, а саме те, що 15 жовтня 2008 року ОСОБА_2 дійсно отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30407 грн., якими розпорядилася на власний розсуд без законних на те підстав, колегія суддів на підставі наявних у справі доказів вважає установленим, що розмір шкоди, який підлягає відшкодуванню ОСОБА_1 , становить 30407 грн. оскільки саме такий розмір шкоди, заподіяної з вини ОСОБА_2 , встановлений вироком Іллічівського міського суду Одеської області від 08 вересня 2018 року у кримінальному провадженні № 0000267 та ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року, і жодних належних доказів іншого розміру матеріальної шкоди матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача на її користь 30407 грн.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди

За змістом ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 2 цієї статті, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п. 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи те, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_1 було завдано моральні страждання, пов`язані із заволодінням належним їй майном, та, з урахуванням вимог розумності і справедливості, колегія суддів доходить висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 30000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

При вищевказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не визначився із юридичною природою спірних правовідносин і законом, що їх регулює, у зв`язку із чим рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 січня 2022 року підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 січня 2022 року скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 пропущений процесуальний строк для звернення до суду із даним позовом.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) майнову шкоду, завдану злочином, в сумі 30407 гривень, та моральну шкоду в сумі 30000 гривень.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 24 жовтня 2025 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький