ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

29 жовтня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/620/25

Головуючий у першій інстанції Майборода С. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1617/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.

секретар: Шкарупа Ю.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ»

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ» про розірвання договорів оренди землі (суддя Майборода С.М.), ухвалене о 14 год. 51 хв. у м.Чернігів, повний текст рішення складено 19 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання договорів оренди землі б/н від 04 грудня 2015 року, укладених між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ» (далі ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ»), предметом яких є земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площами відповідно 3,1344 га та 3,1562 га, кадастрові номери :07:001:0025 та :07:001:0024, які розташовані на території Слабинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Позов мотивовано тим, що позивачка є власницею вказаних земельних ділянок. При цьому земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0024 належала померлій матері ОСОБА_1 ОСОБА_2 04 грудня 2015 року зазначені особи уклали договори оренди земельних ділянок з ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» строком на 10 років, а 22 грудня 2020 року позивачка, як спадкоємець після матері уклала додаткову угоду до Договору оренди землі. За доводами ОСОБА_1 , всупереч умовам договорів оренди землі відповідач своєчасно не сплачував орендної плати за 2021, 2022 та 2023 роки, а тому в його діях вбачається систематичність порушення істотних умов договорів. Так, за 2021 рік сплата орендної плати відбулась в січні 2022 року, а на початок грудня 2024 року у відповідача перед позивачем склалася заборгованість із сплати орендної плати за 2022 та 2023 роки, яку ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» сплатило наприкінці грудня 2024 року. Однак позивачка стверджує, що відповідач не дотримується зобов`язань, передбачених істотними умовами Договорів оренди землі, систематично порушує терміни сплати орендної плати за користування земельними ділянками.

Заочним рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 травня 2025 року позов задоволено; розірвано договір оренди землі № б/н від 04.12.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ», предметом якого є земельна ділянка з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, площею 3,1344 га, кадастровий номер :07:001:0025, розташована на території Слабинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області; розірвано договір оренди землі № б/н від 04.12.2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ», предметом якого є земельна ділянка з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, площею 3,1562 га, кадастровий номер :07:001:0024, розташована на території Слабинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області; стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» на користь позивача ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у виді судового збору в розмірі 2422,40 грн та 17 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Рішення суду мотивовано тим, що систематичне невиконання відповідачем обов`язків за договором оренди землі, яке полягає в несвоєчасній сплаті орендної плати, грубо порушує права позивача.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що внаслідок відкритого воєнного нападу російської федерації на Україну, що відбувся 24 лютого 2022 року, на території здійснення господарської діяльності товариства, в тому числі на земельній ділянці позивача, відбувались активні бойові дії, майновий комплекс підприємства неодноразово зазнавав прямих ракетних та артилерійських ударів, в результаті чого було втрачено запаси на проведення посівної кампанії 2022 року, знищено або пошкоджено виробничі будівлі, автомобілі, трактори, комбайни, сільськогосподарський інвентар та устаткування, земельні ділянки сільськогосподарського призначення були заміновані та деякі з них досі містять вибухонебезпечні предмети і не використовуються. Вказує, що на законодавчому рівні дана обставина підтверджується Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. За доводами відповідача, з початком повномасштабного вторгнення ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» в повній мірі зазнало негативних тенденцій для агробізнесу, а саме: скорочення площ земель для обробітку; відсутність нормальних логістичних ланцюжків; внаслідок складнощів з логістикою знижений обсяг експорту товару; постійне зростання цін на посівні матеріали, засоби захисту рослин, добрива, паливо та паливно-мастильні матеріали, сільськогосподарську техніку; постійний ризик та фактично пошкодження/руйнування елеваторів, складів, інших виробничих та офісних споруд, сільськогосподарської техніки; продовжує існувати велика кількість зупинки реєстрації та блокування податкових накладних; у зв`язку з відтоком шукачів прихистку з постійних місць проживання та мобілізацією збільшується дефіцит робочої сили; через загально несприятливу економічну ситуацію зменшується платіжна спроможність українських контрагентів-покупців агропродукції; згортання програм банківського кредитуваня, зменшення кількості вигідних банківських продуктів для агробізнесу; зменшення обсягу інвестицій у галузь. Також ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» вважає розмір витрат на правничу допомогу неспівмірним до предмету спору.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити і залишити рішення суду без змін. Позивачка вказує, що протягом 2022 та 2023 років відповідач жодного разу не звертався ані усно, ані письмово до неї для попередження про вплив непереборної сили і неможливість виконання своїх зобов`язань згідно з умовами договорів оренди землі. ОСОБА_1 відомо, що ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ», як суб`єкт господарювання, здійснювало підприємницьку діяльність протягом 2022 і 2023 року та проводило обробіток як земельних ділянок позивача, так і інших земельних ділянок на території Слабинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області. Звертає увагу, що у фінансовій звітності за 2022 рік відповідач вказує про отримання ним 88 087 000 грн чистого доходу від реалізації продукції і валовий прибуток 10 797 000 грн, а за 2023 рік 168 356 000 грн чистого доходу від реалізації продукції та 8 218 000 грн валового прибутку, що, за доводами ОСОБА_1 , може вважатися належними доказами реальної можливості вчасного виконання відповідачем зобов`язань з виплати орендної плати. Позивачка зазначає, що загальний лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання, а доведення причинно-наслідокового зв`язку в такому випадку є обов`язковим. Також ОСОБА_1 вважає заявлену нею суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн розумною, реальною, обґрунтованою, доведеною належними доказами та такою, що повністю відповідає вимогам рекомендованих (мінімальних) ставок адвокатського гонорару. Вважає, що саме умисні неправомірні та недобросовісні дії ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» щодо несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельними ділянками позивачки змусили останню звертатись до суду і відповідно нести тягар витрат на правничу допомогу. Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що представником відповідача до апеляційної скарги не надано належних доказів на підтвердження повноважень Добрицької В.С. діяти в порядку самопредставництва від імені ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» чи наявності у неї свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю і відповідно доказів процесуальної дієздатності від імені товариства на право підписувати процесуальні заяви ОСОБА_3 матеріали справи не містять. За доводами позивачки, судом першої інстанції в порушення вимог ч.3 ст.284 ЦПК України було поновлено пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду без відповідної заяви відповідача, поданої в передбачені строки.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №518198 від 24 червня 2005 року ОСОБА_1 належить земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0025, площею 3,1344 га, на території Слабинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, для ведення особистого селянського господарства (а.с.12,13-14).

04 грудня 2015 року між ОСОБА_1 (орендодавець) і ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» (орендар) було укладено договір оренди землі б/н, за умовами якого в оренду передається земельна ділянка № НОМЕР_1 загальною площею 2,69 га, в тому числі рілля 2,69 га, кадастровий номер :07:001:0025, строком на 10 років з урахуванням ротації культур (а.с.15-16). Пунктом 9 договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі, що становить 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і становить 2518,75 грн в рік.

Також 04 грудня 2015 року договір оренди землі б/н було укладено між ОСОБА_2 (орендодавець) і ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» (орендар), за умовами якого в оренду передається земельна ділянка № НОМЕР_2 загальною площею 3,16 га, в тому числі рілля 3,16 га, кадастровий номер :07:001:0024, строком на 10 років з урахуванням ротації культур (а.с.21-22). Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі, що становить 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки і становить 2518,75 грн в рік (п.9 договору).

22 грудня 2020 року державним нотаріусом Чернігівської районної державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, згідно з яким спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_2 є її дочка ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з: земельної ділянки площею 3,1562 га в межах згідно з планом, розташованої на території Слабинської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :07:001:0024 (а.с.17, 18, 19-20).

У зв`язку з отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_2 22 грудня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» укладено Додаткову угоду до договору оренди землі №б/н від 04 грудня 2015 року, якою договір викладено в наступній редакції, зокрема: орендодавець (уповноважена ним особа) - ОСОБА_1 та орендар - ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» уклали цю додаткову угоду про нижченаведене: внести зміни до пункту 2 даного договору оренди земл, виклавши його в новій редакції: 2. В оренду передається земельна ділянка кадастровий номер :07:001:0024, загальною площею 3,1562 га, в тому числі 3,1562 га ріллі. Внести зміни до пункту 9 даного договору оренди землі, виклавши його в новій редакції: 9. Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та у розмірі, що становить 6648,97 грн, за один повний рік користування земельною ділянкою» (а.с.23).

Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 15 листопада 2024 року ОСОБА_1 орендну плату за 2021 рік отримала в січні 2022 року, а виплата орендної плати з 2022 та 2023 роки у визначені договором строки не здійснювалась (а.с.24-26).

27 листопада 2024 року ОСОБА_1 направила на адресу ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» вимогу про сплату заборгованості за 2022 та 2023 роки з орендної плати згідно договорів оренди землі б/н від 04 грудня 2015 року (а.с.27).

У позовній заяві ОСОБА_1 вказувала, що заборгованість з орендної плати за 2022 та 2023 роки відповідач сплатив наприкінці грудня 2024 року.

Згідно з ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).

У ч.1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх його істотних умов

Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч.2 ст.792 ЦК України).

Правилами частини першої статті 2 Закону України «Про оренду землі» визначено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Отже, оренда землі є окремим випадком найму майна, загальні правила якого визначені приписами цивільного (приватного) права. Відповідно й законодавче регулювання підстав припинення права оренди землі складається з норм цивільного та земельного законодавства.

За загальним правилом ч.1 ст.651 ЦК України, яке застосовується до будь-яких цивільних (приватноправових) правовідносин з приводу зміни або розірвання цивільних (приватноправових) договорів, така зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винятком з цього правила (про те, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін) є приписи ч.2 ст.651 ЦК України, що надають суду повноваження зі зміни або розірвання договору (без наявності згоди сторін), проте у випадках, визначених законом. Тож загальне правило про розірвання та зміну договору без згоди сторін на підставі рішення суду передбачене у частині другій статті 651 ЦК України, що визначає універсальні засади, застосовні до усіх видів приватноправових договорів.

З огляду на наведені правила абзацу першого частини другої статті 651 ЦК України як цивільне законодавство, так і земельне передбачає окремі приклади його застосування, що мають характер загальних для усіх цивільних відносин (у разі істотного порушення цивільного договору іншою стороною), а також характер спеціалізованих - для інших приватноправових договорів та для інших окремо застережених у законі видів порушень цивільних договорів (зокрема, окремі правила статті 141 ЗК України, застосовні до догорів оренди землі).

Спеціальними у врегулюванні розірвання договору оренди землі є приписи ст.32 Закону України «Про оренду землі», а також статті 141 ЗК України, пункт «д» частини першої якої передбачає, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Приписи про підстави припинення права користування земельною ділянкою, визначені пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України (систематична несплата орендної плати), та правила частини другої статті 651 ЦК України, якими передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом, співвідносяться як такі, що не суперечать одні одним, а навпаки - доповнюють одні одних.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди, зокрема, є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а приписи статей 24, 25 цього Закону визначають права та обов`язки орендодавця та орендаря, зокрема право орендодавця вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення орендної плати, а також право орендаря самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку, а в разі оренди землі в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також орендної плати за водний об`єкт (абзац п`ятий частини першої статті 24 Закону України «Про оренду землі»).

Орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт (ч.2 ст.25 Закону України «Про оренду землі»).

Підстави припинення договору оренди землі - це законодавчо закріплені обставини, які передбачають припинення договірних відносин.

Відповідно до спеціальної норми ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Згідно з п.«д» ч.1 ст.141 ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Отже, для того щоб констатувати наявність підстав для припинення права користування земельною ділянкою згідно з пунктом «д» ч.1 ст.141 ЗК України, суд має встановити такі обставини, як «систематичність» та «несплату», зокрема, орендної плати.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що під систематичністю під час вирішення приватноправових спорів розуміються два та більше випадки несплати орендної плати, визначеної умовами укладеного між сторонами договору. Натомість разове порушення такої умови договору не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Судова практика у розумінні поняття «систематичність» у подібних правовідносинах є усталеною (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, від 01 квітня 2020 року у справі № 277/1186/18-ц, від 08 травня 2024 року у справі № 629/2698/23 та інші).

Щодо поняття «несплата», вжите у пункті «д» ч.1 ст.141 ЗК України, то його потрібно розуміти саме як повну несплату орендної плати.

Відповідно до ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Порушення договору на предмет істотності суд оцінює винятково за обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає зміни чи розірвання договору.

У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2021 року у справі № 910/2861/18 та від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, у яких зазначено, що для застосування частини другої статті 651 ЦК України суд має встановити не лише факт порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди (яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди), її розмір, а також те, чи дійсно істотною є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

У своїй постанові від 20 листопада 2024 року у справі №918/391/23 Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного в її постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17, шляхом його конкретизації та зазначення, що: - пункт «д» частини першої статті 141 ЗК України як спеціальна норма права передбачає самостійну і достатню підставу для розірвання договору оренди землі у разі систематичної повної несплати орендної плати. У цьому випадку немає потреби оцінювати істотність порушення та застосовувати загальне правило, передбачене в частині другій статті 651 ЦК України, оскільки законодавство передбачає додаткову (до загальних) підставу розірвання договору оренди землі; - якщо орендар допустив часткову несплату (недоплату) орендної плати, то застосуванню підлягає загальне правило частини другої статті 651 ЦК України, а не припис пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України. Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, укладаючи такий договір, то такий договір має бути розірваний саме на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що поняття «несплата», вжите у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України, потрібно розуміти саме як повна несплата орендної плати, у строки, визначені договором, що відповідатиме дотриманню принципу збереження договору та забезпечення справедливого балансу інтересів сторін договору оренди землі.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду погодилася з правовими висновками касаційних судів у складі Верховного Суду про те, що факт погашення орендарем заборгованості з орендної плати не має правового значення для вирішення позову про розірвання договору оренди.

У контексті ч.2 ст.651 ЦК України систематична несплата може підтверджувати ненадійність контрагента і те, що кредитор не може бути впевнений у належному виконанні договору в майбутньому, і такий висновок не спростовується подальшим погашенням заборгованості. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України йдеться про факт систематичної повної несплати, і такий факт уже завершився в минулому, тому підстава для пред`явлення позову (і для його задоволення) продовжує існувати.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, ОСОБА_1 в позовній заяві посилалася на пункт «д» ч.1 ст.141 ЗК України та на ч.2 ст.651 ЦК України, вважаючи, що є підстави для припинення права користування ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» спірними земельними ділянками на праві оренди через систематичну (два та більше випадків) несплату останнім орендної плати.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч.1, 5-7 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Аналізуючи надані суду докази, позицію сторін у спорі та норми права, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для розірвання договорів оренди землі.

У цій справі встановлено, що ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» не здійснювало своєчасно виплату орендної плати. Обставини щодо розміру заборгованості за орендною платою та періодів її виникнення відповідач не спростував, а навпаки вчинив дії, які підтверджують визнання цих обставин, - після звернення ОСОБА_1 з вимогою про сплату орендної плати здійснив її виплату.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності поважних причин несвоєчасної виплати орендної плати не заслуговують на увагу.

Так, дійсно у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан з 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався і триває на даний час.

На території Чернігівської області відбувалися військові дії. Цей факт є загальновідомим, освітленим у засобах масової інформації.

Наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376 від 28 лютого 2025 року затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, з якого вбачається, що на території с.Слабина Гончарівської селищної територіальної громади Чернігівського району Чернігівської області (де розташовані належні позивачці земельні ділянки) велися активні бойові дії в період з 24 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року. Аналогічні відомості викладено в Наказі Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України №309 від 22 грудня 2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», який наразі втратив чинність.

ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» не надало належних доказів, що майновий комплекс підприємства неодноразово зазнавав прямих ракетних та артилерійських ударів, втрати запасів на проведення посівної кампанії 2022 року, знищення або пошкодження виробничих будівель, транспортних засобів товариства.

Відповідно до рішення Чернігівської обласної ради №2-13/VIII від 10 лютого 2023 року визнано обставини, що виникли на території Чернігівської області у зв`язку з військовою агресією російської федерації, обставинами непереборної сили з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення; включено до переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили, платників єдиного податку четвертої групи згідно з додатком (а.с.85).

В матеріалах справи відсутні відомості, що ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» на підставі вищевказаного рішення включено до переліку суб`єктів господарювання, які постраждали внаслідок обставин непереборної сили.

Крім того, суд враховує наступне.

Пунктом 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України встановлено, що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, справляння податків і зборів здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у цьому пункті.

Відповідно до підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України у разі відсутності у платника податків можливості своєчасно виконати свій податковий обов`язок щодо дотримання термінів сплати податків та зборів, подання звітності, у тому числі звітності, передбаченої пунктом 46.2 статті 46 цього Кодексу, реєстрації у відповідних реєстрах податкових або акцизних накладних, розрахунків коригування, подання електронних документів, що містять дані про фактичні залишки пального та обсяг обігу пального або спирту етилового тощо, платники податків звільняються від передбаченої цим Кодексом відповідальності з обов`язковим виконанням таких обов`язків протягом шести місяців після припинення або скасування воєнного стану в Україні.

Міністерством фінансів України відповідно до підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України було прийнято наказ від 29 липня 2022 року № 225, яким затверджено Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України, та переліків документів на підтвердження.

Згідно з положеннями пункту 1 Розділу ІІ Порядку № 225 підставами неможливості виконання платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами податкових обов`язків (у тому числі обов`язків податкових агентів) є: 1) втрата (знищення чи зіпсуття) первинних документів, комп`ютерного та іншого обладнання внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації; 2) неможливість використати чи вивезти документи, комп`ютерне та інше обладнання внаслідок ведення бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації; 3) використання чи вивезення документів, комп`ютерного або іншого обладнання, пов`язане з ризиком для життя чи здоров`я посадової особи платника податків або неможливе у зв`язку з встановленням уповноваженими органами державної влади відповідно до закону в умовах воєнного стану заборон та/або обмежень; 4) відсутність у платника податків інших посадових осіб, уповноважених відповідно до законодавства нараховувати, стягувати та вносити до бюджету податки, збори, а також вести бухгалтерський облік, складати та подавати податкову та фінансову звітність, відсутність можливості у власника призначити таких посадових осіб за умови відсутності у такого платника податків об`єктів оподаткування, або показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу, може бути пов`язана з такими обставинами: посадова особа є одночасно одним із власників юридичної особи за умови, що відсутність такого співвласника (акціонера, учасника, засновника) унеможливлює прийняття рішення про призначення на постійній або тимчасовій основі іншої посадової особи; юридична особа заснована на власності окремої фізичної особи, яка одночасно є єдиною посадовою особою такої юридичної особи. 5) перебування (податкова адреса платника податків та/або фактичне знаходження / знаходження виробничих потужностей тощо) на території населеного пункту, у якому ведуться воєнні (бойові) дії, який (які) знаходиться в оточенні (блокуванні) або тимчасово окупований збройними формуваннями Російської Федерації; 6) інші обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини), підтверджені документально.

Відповідно до пункту 3 Розділу ІІ Порядку № 225 у разі неможливості виконання платником податків податкового обов`язку, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу, платник податків подає не пізніше 30 вересня 2022 року заяву про відсутність такої можливості разом з вичерпним переліком документів (копій документів), інформації, які передбачені Переліком документів, що підтверджують неможливість платника податків - юридичної особи, у тому числі щодо своєї філії, представництва, відокремленого чи іншого структурного підрозділу своєчасно виконати свій податковий обов`язок, у тому числі обов`язок податкового агента затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29 липня 2022 року № 225 або Переліком документів, що підтверджують неможливість платника податків - фізичної особи, зокрема самозайнятої особи, своєчасно виконати свій податковий обов`язок, у тому числі обов`язок податкового агента затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 29 липня 2022 року № 225 до контролюючого органу в порядку передбаченому пунктом 8 цього розділу.

Таким чином, вказаними положеннями підпункту 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України та прийнятим відповідно до нього Порядком № 225 було передбачено відповідну процедуру для платника податків, яким такий може скористатися у випадках неможливості своєчасного виконання платником податків визначеного ним податкового обов`язку/-ів.

ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» здійснювалось нарахування та виплата податку з нарахованої суми орендної плати ОСОБА_1 за 2022 та 2023 роки.

Відповідачем не надано доказів, що він звертався до контролюючого органу із заявою про відсутність можливості виконати податковий обов`язок у зв`язку з військовими діями на території його місцязнаходження.

При цьому з фінансової звітності ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» вбачається, що у 2022 та 2023 року товариство здійснювало господарську діяльність, отримувало доходи від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), здійснювало витрати на оплату праці, зобов`язань з податків і зборів та інше. Відповідно відсутні підстави стверджувати про неможливість своєчасної оплати ним орендної плати позивачці.

Отже суд першої інстанції за наявності в матеріалах справи доказів систематичної (два і більше випадки) повної несплати орендної плати за договорами оренди та неспростування цих обставин відповідачем, правильно констатував наявність підстав для розірвання договорів.

Той факт, що згодом орендар сплатив заборгованість за орендною платою, не впливає на право ОСОБА_1 вимагати розірвання договору на підставі пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України.

Суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн, врахувавши співмірність таких витрат зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом послуг та відсутністю заперечень відповідача щодо визначеної суми гонорару.

Суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

При цьому суд відхиляє доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Частиною 3 статті 356 ЦПК України встановлено, що апеляційна скарга підписується особою, яка її подає, або представником такої особи.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (п.1 ч.1, ч.3 ст.62 ЦПК України).

За матеріалами справи встановлено, що апеляційна скарга підписана представником ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» Добрицькою В.С.

На підтвердження своїх повноважень представник надала довіреність від 07 травня 2025 року, згідно з якою товариство в особі Адміністративного директора Кошелева Д.В., який діє на підставі Статуту, уповноважує юрисконсульта Добрицьку В.С., який перебуває з товариством в трудових відносинах згідно з наказом товариства №ІВ000000008 від 05 травня 2025 року «Про прийняття на роботу», в порядку самопредставництва здійснювати від імені товариства його процесуальні права та обов`язки (представляти товариство, тобто має право діяти від імені товариства) в органах судової влади України з метою захисту законних прав та інтересів товариства в судах загальної юрисдикції, господарських та адміністративних судах першої інстанції, а також апеляційної та касаційної інстанцій в усіх судових справах, в яких товариство виступає позивачем, відповідачем, третьою особою, боржником або кредитором.

Також надано наказ про прийняття Добрицької В.С. на роботу та посадову інструкцію юрисконсульта.

Колегія суддів вважає, що відповідачем надано належні докази на підтвердження повноважень Добрицької В.С. представляти інтереси ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» у суді апеляційної інстанції, у тому числі підписувати процесуальні заяви, і відповідно відсутні підстави для залишення без розгляду та повернення апеляційної скарги.

Статтею 287 ЦПК України встановлено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (ч.4 ст.287 ЦПК України).

Враховуючи, що заяву про перегляд заочного рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 травня 2025 року було подано ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» в межах тридцятиденного строку з дня вручення йому повного тексту рішення, відсутність заяви про поновлення строку не призвело до неправильного вирішення справи, саму заяву залишено без задоволення, а відповідач скористався своїм правом на оскарження заочного рішення в загальному порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10 000 грн в суді апеляційної інстанції.

До відзиву позивачкою додано Договір про надання професійної правничої допомоги №4/9/25 від 04 вересня 2025 року, за умовами якого адвокат Кульгейко Л.Ю. зобов`язується надавати за плату професійну правничу допомогу ОСОБА_1 в справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані з захистом її прав та законних інтересів з питання розірвання договору оренди землі від 04 грудня 2015 року, предметом якого є земельна ділянка кадастровий номер :07:001:0025, та договору оренди землі від 04 грудня 2015 року, предметом якого є земельна ділянка кадастровий номер :07:001:0024, а клієнт зобов`язується сплатити гонорар (винагороду) за надану правову допомогу та компенсувати фактичні витрати на її надання в обсязі та на умовах, визначених договором.

Згідно з актом про прийняття-передачу правових послуг від 06 жовтня 2025 року адвокат Кульгейко Л.Ю. надав клієнту ОСОБА_1 в період з 04 вересня 2025 року по 06 жовтня 2025 року, а клієнт приймає наступні послуги: вивчення апеляційної скарги по справі 748/620/25 та аналіз правового становища клієнта, його юридична консультація, 04-05 вересня 2025 року, 4 години, 2000 грн; складання та подання клопотання про залишення без розгляду апеляційної скарги, 05-07 вересня 2025 року, 4 години, 2000 грн; складання відзиву на апеляційну скаргу по справі №748/620/25 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 травня 2025 року, з вивченням судової практики ВС та ВП ВС, 29 вересня-06 жовтня 2025 року, 10 годин, 6000 грн.

06 жовтня 2025 року ОСОБА_1 на підставі договору про надання професійної правничої допомоги №4/9/25 від 04 вересня 2025 року сплатила адвокату Кульгейко Л.Ю. 10 000 грн, що підтверджується квитанцією №52.

Колегія суддів апеляційного суду вважає завищеним розмір заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, а саме: витрачання на складання та подання клопотання про залишення без розгляду апеляційної скарги 4 годин та на складання відзиву на апеляційну скаргу з вивченням судової практики - 10 годин.

Отже, взявши до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, оцінивши співмірність витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання, виходячи із засад розумності та справедливості, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з ТОВ «Агрофірма «Іванівка АГ» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ» залишити без задоволення, а заочне рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 16 травня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Іванівка АГ» (місцезнаходження: 15572, Чернігівська область, Чернігівський район, село Красне, вул.Садова, буд.26А, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 3 листопада 2025 року.

Головуючий: Судді: