ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1985/25
провадження № 2/753/4609/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Мицик Ю.С.,

за участю секретарів судового засідання: Власенка Д.А., Іващенко Ю.О.,

позивача ОСОБА_1

відповідачі не з`явились,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

01.01.2025 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач 1), ОСОБА_3 (далі відповідач 2) посилаючись на те, що 11.08.2021 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого відповідач 1 взяв у позивача кошти у сумі 4 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути 31.12.2021. Відповідач 1 зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти позивачу не повернув. Кошти ОСОБА_2 отримував в період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_3 та, на переконання позивача, позика витрачалася в інтересах сім`ї, оскільки відповідач 1 не мав інших доходів. Тому, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів суму боргу за договором позики від 11.08.2021 у розмірі 4000,00 доларів США, що станом на дату звернення до суду за курсом НБУ становить 168 160,00 грн, 3 % річних з 01.01.2022 по дату звернення до суду в розмірі 15 134,40 грн та витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 13.02.2025 позовну заяву залишено без руху, надано позивачу строк для усунення недоліків зазначених в ухвалі.

15.02.2025 позивачем подана заява про усунення недоліків.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 21.02.2025 було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання, встановлено сторонам у справі строки для подання заяв по суті справи

Відповідачами у строк встановлений судом відзив на позов не подано.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 18.03.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач у судовому засіданні вимоги позову підтримав, просив його задовольнити посилаючись на доводи, що його обґрунтовують.

Відповідачі повідомлялись судом про розгляд справи шляхом направлення ухвали про відкриття провадження, позовної заяви та судових повісток про дату та час розгляду справи до їх зареєстрованих електронних кабінетів з підсистеми "Електронний суд", що підтверджується відповідними довідками.

В судове засідання відповідачі не з`явились, повідомлені судом належним чином, причин своєї неявки, суду не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дослідивши оригінал розписки, наданий позивачем, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4 000 доларів США за розпискою від 11.08.2021 та зобов`язався повернути кошти 31.12.2021.

Як пояснив позивач, у строк встановлений договором та на час розгляду справи, відповідач ОСОБА_1 кошти не повернув.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, кошти за договором позики позичальником не повернуті, про що свідчить наявність у позивача оригіналу розписки, який досліджений в судовому засіданні.

Звертаючись до суду з позовом позивач, як на підставу своїх позовних вимог посилався на те, що борг за договором позики є спільним боргом подружжя, тому стягненню підлягає солідарно з обох відповідачів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 в справі №638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19) дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї (пункт 61).

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у пункті 62 вказаної постанови погодилася з відповідним висновком Верховного Суду України, викладеним у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 537/6639/13-ц (провадження № 6-486цс16) та від 14 вересня 2016 року у справі № 334/5907/14-ц (провадження № 6-539цс16), про солідарний характер відповідальності подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, якщо інше не передбачене такими правочинами.

За таких обставин суди повинні досліджувати, чи були отримані грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 вересня 2023 року у справі № 751/1030/22.

В матеріалах справи відсутні докази, що при укладенні договору позики, оформленого розпискою, було отримано згоди ОСОБА_3 на його укладення, а правочин виходить за межі дрібно-побутового.

Крім того, позивачем не доведено використання коштів в інтересах сім`ї та цільового використання коштів.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині солідарного стягнення боргу за договором позики від 11.08.2021.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Частинами 1, 2, 3 та 4с т.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Разом з тим, відповідачем ОСОБА_2 суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, врахувавши те, що відповідач ОСОБА_2 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за договором позики, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з нього боргу в розмірі 4 000 доларів США, підлягають задоволенню.

Щодо стягнення 3% річних за користування коштами, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку, зазначеного позивачем у позовній заяві, розмір трьох відсотків річних становить 15 134,40 грн за період з 01.01.2022 року по 31.12.2024 за 1096 днів прострочення із суми боргу 4000,00 доларів США, що в еквіваленті складало 168 160,00 грн.

В той же час, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відтак, у відповідності до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільняється від відповідальності по сплаті 3% річних нарахованих після 24.02.2022.

Таким чином, правомірною є вимога про стягнення 3% річних за період з 01.01.2022 по 23.02.2022, що складає 17,75 доларів США (4000*3*54/365/100).

Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 11.08.2021 в розмірі 4000 доларів США та 3% річних в сумі 17,75 доларів США.

Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позов задоволено на 92 %.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 1686,30 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 354-356 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 11.08.2021 в розмірі 4000,00 доларів США, 3% річних в сумі 17,75 доларів США та судовий збір у розмірі 1686,30 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП): НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (РНОКПП): НОМЕР_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 30.10.2025.

Суддя Ю.С. МИЦИК