Справа № 495/5147/25
№ провадження 4-с/495/12/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Про задоволення скарги на дії державного виконавця

"30" жовтня 2025 р. м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Тюпи Є.С.

справа № 495/5147/25,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , стягувач - ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", державний виконавець - Білгород-Дністровський відділ державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), на дії/бездіяльність органу примусового виконання, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернуся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання, у якій просить зобов`язати Білгород-Дністровський відділ Державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1 , зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером обтяження 9341012 від 11.12.2009 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АН № 370245, 09.12.2009, ВДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції, об`єкт обтяження: все майно.

В обґрунтування скарги зазначає, що з 2017 року будь-які дії стягувача, направлені на примусове виконання виконавчого листа № 2-2720/09 про стягнення з ОСОБА_1 52 897,50 грн на користь стягувача не вживалися. Про можливий перехід права вимоги за ним також не відомо, оскільки відповідних повідомлень з боку нових кредиторів боржник не отримував.

Також відсутня будь-яка інформація в Єдиному державному реєстрі судових рішень з приводу ініціювання заміни стягувача у виконавчому документі, а також продовження строку пред`явлення його до виконання, оскільки станом на теперішній час останній об`єктивно сплив.

Водночас, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зберігається актуальний запис про обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

З огляду на викладене, боржник звернувся до Білгород-Дністровського ВДВС з проханням зняти арешт, однак отримав відмову, яку вважає неправомірною.

Посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11 зазначає, що хоча стягувач наділений певною гарантією, яка полягає у збереженні накладених на майно боржника арештів для того, щоб можна було звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, винесеного на користь стягувача, така гарантія діє лише в межах строків, встановлених для цього законом.

Якщо ж зазначені строки спливли і стягувач при цьому не скористався своїм правом на пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, подальше збереження накладених раніше штрафів, яке триває протягом значного часу за відсутності відкритого виконавчого провадження набуває протиправного характеру, оскільки призводить до невиправданого втручання у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відтак і звертається зі скаргою до суду для захисту свого права на мирне володіння майном.

Від представника боржника до суду надійшло клопотання про розгляд скарги без участі скаржника та його представника, у якій також акцентується увага на тому, що вимоги скарги підтримують у повному обсязі.

У зв`язку із тим, що учасники справи у судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає вимогам ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Судом дійсно встановлені та підтверджені матеріалами справи, такі фактичні обставини.

03 серпня 2009 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області видано виконавчий лист № 2-2720/09 (справа № 2-2720/09) про стягнення з ОСОБА_1 52 897,50 грн на користь АКПІБ ЗАТ в особі відділення Промінвестбанк в м. Білгород-Дністровський Одеської області.

10 серпня 2009 року на підставі зазначеного виконавчого документа відкрито виконавче провадження АСВП № 14162668 (державний виконавець Моц В.В.), а 30 листопада 2012 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 4 частини першої статті 47 чинного на той час Закону України Про виконавче провадження (державний виконавець Грасовський Д.О.).

Під час повернення виконавчого документа було встановлено строк його повторного пред`явлення до виконання - до 30 листопада 2015 року.

Після цього виконавчий документ повторно і востаннє пред`являвся до примусового виконання 14 жовтня 2013 року, коли 26 жовтня 2017 року в межах виконавчого провадження АСВП № 40212980 (ідентифікатор доступу БДЕ5А00Г0Е6А) його було повернуто стягувачу на підставі пункту 7 частини першої статті 37 Закону України Про виконавче провадження (державний виконавець Чекерська Л.В.).

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зберігається актуальний запис про обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 9341012, зареєстрованого 11.12.2009 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АН № 370245, 09.12.2009, ВДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції, державний виконавець Моц В.В., об`єкт обтяження: все майно.

18 червня 2025 року боржник, через свого представника, звернувся до Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі за текстом - відділ) із заявою про скасування зазначеного арешту, оскільки останній втратив своє призначення та фактично перетворився у фактор невиправданого втручання у право мирного володіння майном заявника.

У відповідь на заяву боржника, викладену у листі відділу від 01 липня 2025 року № 65396/21.3, повідомлено про неможливість зняття зазначеного арешту через відсутність для того законних підстав.

Так, статтею 447-1 ЦПК України передбачено, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст. 448 ЦПК України, скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

За змістом ст. 450 ЦПК України, скарга розглядається у двадцятиденний строк з дня прийняття її до розгляду у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду цей строк може бути продовжений не більше ніж на двадцять днів за вмотивованим клопотанням однієї зі сторін або з ініціативи суду. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Положеннями ст. 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №18-рп/2012 від 13.12.2012).

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частинами 1, 2 5 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

За змістом ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Як зазначено у правових висновках постанови ВП ВС від 14.05.2025 у справі №2/1522/11652/11 виконавець знімає арешт з майна боржника у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав (частина перша ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» у чинній на даний момент редакції). Подібні положення містяться у частині першій статті 50 ЗУ «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час завершення виконавчого провадження. Також виконавець знімає арешт з майна боржника уразі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1,3,11частини першої статті 37 чинної редакції ЗУ «Про виконавче провадження».

У незакінченому виконавчому провадженні виконавець знімає арешт з майна боржника у випадках, визначених частиною четвертою статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження», з-поміж яких: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно тощо.

Також виконавець знімає арешт з майна боржника, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню (частина четверта статті 40 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частини третьої статті 60 попередньої редакції ЗУ «Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом (аналогічні положення містить частина третя статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» в чинній редакції).

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (частина п`ята статті 60 попередньої редакції ЗУ «Про виконавче провадження»; частина п`ята статті 59 чинної редакції ЗУ «Про виконавче провадження»).

Закон України «Про виконавче провадження» (№1404-VIIІ) як на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, так і станом на сьогодні не передбачає обов`язку виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків.

Законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Сама по собі відсутність виконавчого провадження ще не може бути єдиною підставою для зняття арешту з майна боржника. Додатково слід враховувати підстави завершення виконавчого провадження та можливість стягувача вчинити дії з його поновлення.

Водночас, у справі, що розглядається, виконавчий лист № 2-2720/09, виданий 03.08.2009, повернуто стягувачу у 2017 році на підставі п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки на момент перевірки у боржника відсутні кошти на майно, на яке може бути звернуто стягнення для погашення боргу, крім транспортних засобів, який не було виявлено протягом року з дня оголошення його в розшук. Боржника за вказаною у виконавчому документі адресою не виявлено, про що складено відповідний акт державного виконавця.

Як вже зазначалось, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання, однак протягом строків, встановлених ст.12 цього Закону.

Строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Матеріали справи дійсно не містять доказів того, що стягувачем вживались дії, направлені на примусове виконання виконавчого документу. Боржник не отримував повідомлень від кредиторів про можливий перехід вимоги. Також відсутня інформація про ініціювання заміни стягувача у виконавчому документі, а також продовження строку пред`явлення його до виконання.

Пред`явлення виконавчого документу до виконання є виключним правом стягувача, а тому боржник позбавлений будь-якої можливості ініціювати чи в інший спосіб впливати на вчинення таких дій стягувачем.

Визначення законодавством чіткого строку пред`явлення до виконання виконавчого документа направлене на впорядкування правовідносин з виконання судового рішення боржником та на забезпечення юридичної визначеності таких правовідносин для боржника, в залежності від реалізації стягувачем його права на таке примусове виконання.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) та Європейської комісії з прав людини. Згідно ч.1 ст.46 Конвенції та ст. 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" рішення ЄСПЛ є обов`язковими для виконання державою.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У практиці ЄСПЛ (зокрема, у справах "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", "Вєренцов проти України", "Щокін проти України", "Сєрков проти України", "Колишній король Греції та інші проти Греції", "Булвес АД проти Болгарії", "Трегубенко проти України") напрацьовані три критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок, чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу Конвенції, а саме: втручання має бути законним, відповідати суспільним інтересам та бути пропорційним переслідуваним цілям одночасно.

Якщо хоча б одного критерію із перелічених не було додержано, то Європейський суд з прав людини констатує порушення державою статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з положеннями ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Указані норми визначають непорушність права власності та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. (Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.08.2023 у справі №927/322/14)

У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.01.2023 у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09.01.2023 у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Враховуючи, що виконавчий документ повернуто стягувачу у 2017 році і у матеріалах справи відсутні докази того, що стягувачем вживались дії, направлені на примусове виконання виконавчого документу, боржник не отримував повідомлень від кредиторів про можливий перехід права вимоги, відсутня інформація про ініціювання заміни стягувача у виконавчому документі й продовження строку пред`явлення його до виконання, а також з огляду на право боржника на вільне володіння своїм майном, суд вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 448, 450, 451 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність органу примусового виконання задовольнити.

Зобов`язати Білгород-Дністровський відділ Державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управлінняМіністерства юстиції (м. Одеса) зняти арешт, накладений на майно ОСОБА_1 , зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майноза реєстраційним номером обтяження 9341012 від 11.12.2009 на підставі постановипро арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АН №370245, 09.12.2009, ВДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управлінняюстиції, об`єкт обтяження: все майно.

Апеляційна скарга на ухвалу суду можу бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання.

Повний текст ухвали складений 30 жовтня 2025 року.

Суддя: