Ухвала

Іменем України

31 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 409/479/17

провадження № 61-13535ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крат В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощоков Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Литвин Оленою Володимирівною на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року в складі колегії суддів: Єлізаренко І. А., Макарова М. О., Свистунової О. В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу зі спадкоємців позичальника, в межах вартості майна одержаного у спадщину та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Шахтарського міського суду Дніпропетровської області в складі судді Демиденка С. М., від 10 вересня 2025 року:

закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу зі спадкоємців позичальника, в межах вартості майна одержаного у спадщину та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним;

призначено справу до судового розгляду по суті на 10 годину 00 хвилин 30 жовтня 2025 року в приміщенні Шахтарського міського суду Дніпропетровської області.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 через адвоката Литвин О. В. звернулася з апеляційною скаргою.

Оскарженою ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2025 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Литвин О. В. на ухвалу Шахтарського міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2025 року про закінчення підготовчого провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу зі спадкоємців позичальника, в межах вартості майна одержаного у спадщину та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним повернуто.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:

статтею 353 ЦПК України визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 ЦПК України, окремо від рішення суду не допускається;

у вказаному переліку ухвал суду першої інстанції, визначеному статтею 353 ЦПК України, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду, ухвала про закриття підготовчого провадження у справі не зазначена. Отже, оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про закриття підготовчого провадження не передбачено статтею 353 ЦПК України;

відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду. За таких обставин, враховуючи, що положеннями статті 353 ЦПК України не передбачено можливість оскарження ухвали суду про закриття підготовчого провадження, апеляційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.

29 жовтня 2025 року ОСОБА_1 через Електронний суд подала до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана адвокатом Литвин О. В., на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить: скасувати оскаржену ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2025 про повернення апеляційної скарги та направити матеріали для продовження розгляду апеляційної скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що:

на підготовче засідання, яке було призначене на 10 вересня 2025 року, представник відповідача не зміг з`явитися з поважних причин, в зв`язку з тим, що перебував у відпустці. Завчасно 08 вересня 2025 року представником відповідача адвокатом Литвин О. В. до суду було подано письмове клопотання про відкладення засідання у зв`язку з відпусткою представника. Попри це, суд провів підготовче засідання без участі відповідача та його представника, розглянув заявлені представником відповідача клопотання протокольно, без винесення ухвали, та відмовив у їх задоволенні. Суд першої інстанції порушив вимоги процесуального закону, розглянувши письмові клопотання представника відповідача формально, без оголошення їх повного змісту, без мотивованої відмови та без відображення у протоколі, та без участі представника позивача. Суддя зачитав лише прохальну частину, тоді як обґрунтувальна частина, що містила докази та мотиви необхідності задоволення клопотань, не була оголошена та фактично залишилася поза увагою суду та інших учасників справи. Такі дії обмежили його право на справедливий судовий розгляд. Це суттєво обмежило право представника відповідача довести необхідність витребування доказів та позбавило його процесуальної можливості обґрунтувати свою позицію. Одночасно суд ухвалив рішення про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, чим фактично позбавив відповідача можливості реалізувати свої процесуальні права. Також судом зазначено, що ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду набирає сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає;

відповідно до пункту 8 частини першої статті 353 ЦПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції, якщо вони перешкоджають подальшому провадженню у справі. Закриття підготовчого провадження без належного розгляду поданої відповідачем заяви про відкладення засідання є істотним процесуальним порушенням, яке позбавило сторону можливості реалізувати свої права на підготовчій стадії. Така ухвала безпосередньо впливає на подальший розгляд справи і, відповідно, перешкоджає подальшому належному провадженню. Якщо суд першої інстанції закрив підготовче провадження з процесуальними порушеннями та позбавив сторону можливості реалізувати права - це підлягає апеляційному оскарженню, навіть якщо в тексті ухвали зазначено протилежне, посилання суду першої інстанції на «неоскаржуваність» ухвали не позбавляє сторін права на апеляційне оскарження, якщо така ухвала порушує права учасників процесу. Зазначення судом першої інстанції у резолютивній частині ухвали про те, що вона «не підлягає оскарженню», є неправильним і не може обмежувати гарантоване відповідачу процесуальне право на апеляційний перегляд (статті 353, 354 ЦПК України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод);

апеляційний суд не забезпечив ефективний судовий захист, гарантований ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та позбавив сторону права на ефективне оскарження; порушив принцип доступу до правосуддя (статті 2, 3, 13 ЦПК), не виконав завдання цивільного судочинства - справедливий і неупереджений розгляд справи (стаття 2 ЦПК); не застосував висновки Верховного Суду, які є обов`язковими (статті 13, 263 ЦПК України). З огляду на викладене, дії апеляційного суду суперечать вимогам статей 197, 198, 200 ЦПК України, практиці Верховного Суду та принципам рівності сторін і змагальності. Це є підставою для скасування ухвали апеляційного суду та направлення матеріалів для розгляду апеляційної скарги по суті.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду. «Право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, 15123/03, § 53, 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що неможливо припустити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не гарантував сторонам, що спір щодо їх прав та обов`язків цивільного характеру буде остаточно вирішено (BALATSKYY v. UKRAINE, № 34786/03, § 30, ЄСПЛ, від 25 жовтня 2007 року). Також Суд неодноразово наголошував, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (SHULGA v. UKRAINE, № 16652/04, § 28, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року) і запобігання неналежній та такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі є завданням саме державних органів (MUSIYENKO v. UKRAINE, № 26976/06, § 24, ЄСПЛ, від 20 січня 2011 року).

У частині першій статті 353 ЦПК України передбачений перелік ухвал суду першої інстанції, які можна оскаржити в апеляційному порядку окремо від рішення суду. Відсутня у цьому переліку ухвала суду першої інстанції про задоволення заяви про відвід (або відмова у задоволенні заяви про відвід).

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

Апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду (пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України).

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже неодноразово звертала увага на те, що тлумачення та застосування положень статті 353 ЦПК України має відбуватися із урахуванням можливості/неможливості поновити свої права особою, яка подає апеляційну скаргу, в інший спосіб, аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду. При цьому будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку окремо або разом з рішенням суду (див: постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 2-41/2006 (провадження № 61-12703сво21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 520/14132/18 (провадження № 61-13531сво21)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 серпня 2019 року в справі № 372/4359/15-ц (провадження №61-47947св18) вказано, що:

«22. У статті 353 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право апеляційного оскарження ухвал місцевого суду окремо від рішення суду, наведено перелік ухвал місцевого суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

23. Разом із тим, ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в даному переліку відсутня.

24. Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційну скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

25. Обґрунтованим є висновок апеляційного суду, що ЦПК України не передбачена можливість оскарження окремо від рішення суду ухвали суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, а тому наявні правові підстави для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2024 року в справі № 214/4507/15-ц (провадження № 61-278св24) зазначено, що:

«у статті 353 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право апеляційного оскарження ухвал місцевого суду окремо від рішення суду, наведено перелік ухвал місцевого суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Разом із тим, ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в даному переліку відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційну скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи викладене, обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що ЦПК України не передбачена можливість оскарження окремо від рішення суду ухвали суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, а тому наявні правові підстави для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Такий висновок апеляційного суду про повернення апеляційної скарги АТ «Укрексімбанк» на ухвалу Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 грудня 2023 року про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до судового розгляду по суті узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі №372/4359/15-ц (провадження №61-47947св18)».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 грудня 2024 року в справі № 589/773/22 (провадження № 61-12625св24) вказано, що:

«у статті 353 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право апеляційного оскарження ухвал місцевого суду окремо від рішення суду, наведено перелік ухвал місцевого суду, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

Разом із тим ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті в цьому переліку немає.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційну скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи викладене, обґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що ЦПК України не передбачена можливість оскарження окремо від рішення суду ухвали суду про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, а тому є правові підстави для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Такий висновок апеляційного суду про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 14 грудня 2023 року про закриття підготовчого провадження у справі та призначення її до судового розгляду по суті узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 28 серпня 2019 року у справі № 372/4359/15-ц (провадження № 61-47947св18) та від 25 вересня 2024 року у справі № 214/4507/15-ц (провадження № 61-278св24)».

Касаційний суд вже зауважував, що положення пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України можуть бути застосовані до ухвали суду першої інстанції, яка не підлягає окремому апеляційному оскарженню від рішення суду першої інстанції. Для застосування пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга має бути подана саме на ухвалу суду першої інстанції, яка не підлягає окремому апеляційному оскарженню від рішення суду першої інстанції (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2024 року в справі № 758/2750/23 (провадження № 61-6163св23)).

З урахуванням того, що ухвала суду першої інстанції про ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті не підлягає апеляційному оскарженню окремо від рішення суду, суд апеляційної інстанції обґрунтовано повернув апеляційну скаргу.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Литвин Оленою Володимирівною на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 30 вересня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу зі спадкоємців позичальника, в межах вартості майна одержаного у спадщину та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков