Провадження № 2/750/3200/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

судді Маринченко О.А.,

секретар судового засідання Шилова Ж.О.,

за участю представника позивача Логвиненко О.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

26 серпня 2025 року Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути:

- заборгованість за послуги з централізованого опалення/послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2019 до 31.05.2025 у сумі 18895 грн. 77 коп.;

- заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води/послуги з постачання гарячої води за період з 01.02.2025 до 31.05.2025 у сумі 153 грн. 18 коп.;

- заборгованість за абонентське обслуговування за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 до 31.05.2025 у сумі 856 грн. 74 коп.;

- заборгованість за абонентське обслуговування за послуги з постачання гарячої води за період з 01.02.2025 до 31.05.2025 у сумі 47 грн. 68 коп.

Обгрунтовано позов тим, що Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» надає населенню м. Чернігова послуги з централізованого опалення/послуги з постачання теплової енергії та централізованого постачання гарячої води/послуги з постачання гарячої води. 3 01.11.2021 набрали чинності Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1022, та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 1182, в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1023. Якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Позивачем опубліковано текст публічних договорів приєднання про надання послуги з постачання теплової енергії та про надання послуги з постачання гарячої води на офіційному сайті http://new.teplo.cn.ua, який знаходиться у відкритому доступі. У тому числі фактом приєднання споживача до умов договору згідно з пунктом 4 Типового індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема, надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Будинок АДРЕСА_1 підключений до об?єднаної системи централізованого опалення. Будинок обладнано комерційним приладом обліку теплової енергії. У квартирі АДРЕСА_2 цього будинку встановлено квартирні засоби розподільчого обліку гарячої води та розподільний (індивідуальний) прилад обліку споживання теплової енергії. У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги з централізованого опалення згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі квартири. Відповідач є споживачем послуг, які надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_3 . Також, усім споживачам нараховується плата за абонентське обслуговування наданих послуг. Однак, у порушення вимог чинного законодавства відповідач не здійснювала оплату за надані послуги в установлений строк, внаслідок чого утворилась заборгованість, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 вересня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

В установлений судом строк відповідач подала відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в його задоволенні. Зокрема, відповідач вказала, щопозивач зазначає, що до 01.11.2021 він був виконавцем послуги з централізованого опалення на підставі опублікованого в газеті типового договору приєднання. При цьому, позивач не надав до суду жодного підписаного між сторонами примірника такого договору та/або заяву - приєднання, а також розрахунків з відповідними формулами та вихідними даними, на підставі яких виникла заборгованість у період з лютого 2019 року до жовтня 2021 року та у період з 2021 року до 2025 року. Позивач надав до суду виключно інформацію про рух коштів по особовому рахунку, яка не може бути доказом заборгованості. Крім того, позивач застосовував приписи Методики № 315 ще задовго до публікації нового договору. Позивач не надав суду примірник укладеного з відповідачем договору, визначеного Законом України «Про житлово-комунальні послуги», що фактично унеможливлює стягнення з відповідача боргу у період з 2021 року до 2025 року. При цьому, посилання позивача на те, що відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» опублікований договір є договором - приєднання, не спростовує обов?язку позивача надати копію такого договору. Станом на 10 вересня 2025 року між сторонами належним чином було укладено договір від 23 грудня 2005 року про надання послуг з централізованого опалення та водонагрівання, передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630. Вказаний договір діє і на теперішній час, оскільки не розірваний/змінений відповідно до положень Цивільного кодексу України та самого договору. Позивач стверджує, що опублікувавши на своєму офіційному сайті нові типові договори - приєднання, відповідно до постанов Кабінету Міністрів України № 830, 1022, 1182, 1023 та частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» він набув право постачати послуги на інших умовах та застосовувати інший спосіб нарахування, ніж передбачено попереднім договором. З такою позицією позивача не можна погодитись повністю, оскільки такого порядку укладання договорів Цивільним кодексом України не передбачено. Фактично частина п`ята статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та вказані постанови Кабінету Міністрів України суперечать приписам Цивільного Кодексу України, встановлюючи новий порядок укладання договорів, ніж той, що передбачений Цивільним кодексом України. У такий спосіб позивач фактично примусив відповідача до виконання цивільно-правової угоди проти її волі. Щомісячна оплата відповідачем рахунків за надані послуги після 01.11.2021 не є доказом приєднання відповідача до нових умов договору, оскільки відповідач виконувала умови укладеного між сторонами попереднього чинного договору від 23.12.2005, який і до цього часу має юридичну силу для обох сторін і не розірваний.Будинок відповідача обладнаний автономною даховою газовою котельнею і ніколи не був підключений до зовнішніх мереж теплопостачання позивача. Крім цього, у будинку розташовані підземний паркінг та нежитлові приміщення. Ця обставина суттєво впливає на розмір нарахувань, оскільки відповідно до законодавства тарифи на комунальну послугу з постачання теплової енергії, що виробляється суб?єктом господарювання за допомогою систем автономного теплопостачання, визначаються та встановлюються органом, що регулює діяльність такого суб?єкта господарювання окремо для кожного багатоквартирного будинку, обладнаного такою системою автономного теплопостачання, як сума тарифів на виробництво та постачання теплової енергії. Тобто, без врахування тарифу на транспортування теплової енергії. Через тривалу відсутність встановленого уповноваженим органом тарифу на теплову енергію, вироблену на автономному обладнанні багатоповерхового будинку, відповідач досить тривалий час, а саме з моменту початку отримання послуги теплопостачання сплачувала за послуги по значно завищеному тарифу, який не був належним чином затверджений уповноваженим органом. Враховуючи умови технологічного процесу виробництва теплової енергії на автономному обладнанні в будинку відповідача транспортування теплової енергії до меж будинку не відбувається.Відповідно до пункту 23 договору від 23.12.2005 єдиною точкою/межею передачі/розподілу послуги з централізованого опалення від виконавця споживачу є виключно стояки в межах квартири, а не перша запірна арматура на вході в будинкову мережу або виході з автономної газової дахової котельні в будинку. Це означає, що всі кількісні, якісні характеристики теплоносія відносяться до витрат постачальника, які вже закладено до тарифу. Відповідно до технічної документації будинку опалення місць загального користування в будинку не здійснюється взагалі, оскільки лише один прилад обігріву знаходиться на першому поверсі і на даний час він вже давно відключений від опалення, а місця загального користування опалюються виключно за рахунок передачі теплової енергії від опалення квартир мешканців будинку. На численні заяви мешканців будинку про створення спільної комісії для фіксації факту відключення цього приладу обігріву позивач не реагує. Більше того, позивач нараховує плату (за втрати теплової енергії) навіть на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи опалення та ГВІ, яка проходить по квартирам споживачів, що є подвійним нарахуванням, враховуючи, що такі втрати фіксує одночасно, як будинковий лічильник так і квартирний прилад обліку теплової енергії і при цьому вони відображенні у показах квартирних лічильників. Таким чином, позивач, не маючи повноважень, укладених договорів, чинних ліцензій, захопивши спільне обладнання мешканців будинку, порушуючи приписи Методики № 315 протиправно у незаконний спосіб нараховує неіснуючі борги, намагаючись потім стягнути їх у судовому порядку. Відповідач відповідно до укладеного договору належним чином сплачує за надані послуги та не має боргу перед позивачем. Наданий позивачем розрахунок заборгованості не є безспірним, а тому не може бути беззаперечним доказом заборгованості, оскільки фактично відображає лише рух коштів по особовому рахунку та сплату за послугу по періодам та не співпадає з деякими оплатами згідно з інформацією з особистого кабінету споживача на сайті позивача. Також, відповідач просить застосувати строк позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду лише у серпні 2025 року, а тому період стягнення з лютого 2019 року до липня 2022 року знаходиться поза межами строку позовної давності.

Позивач відповідь на відзив не подав.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити позивачу в його задоволенні з підстав, вказаних у відзиві, в тому числі вказувала, що позивачем неправомірно здійснювалося донарахування до мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії.

Заслухавши доводи представника позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та централізованого постачання гарячої води/постачання гарячої води для суб`єктів усіх форм власності.

Також, Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго» є власником автоматизованої модульної котельні з водогрійними котлами на базі проточних газових водонагрівачів, яка знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу рухомого майна № 003_2006 від 19 січня 2006 року.

Будинок АДРЕСА_1 , обладнаний комерційним приладом обліку теплової енергії, про що свідчить копія акту прийняття в експлуатацію вузла теплової енергії № Н-11103101, копія свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки від 01.09.2023 № 283 (чинне до 01.09.2027).

У квартирі АДРЕСА_4 , встановлено квартирні засоби розподільчого обліку гарячої води та розподільний (індивідуальний) прилад обліку споживання теплової енергії.

Відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення/постачання теплової енергії та централізованого постачання гарячої води/постачання гарячої води, які надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_3 .

Отримання відповідачем послуг, які надає позивач, не заперечується відповідачем.

Судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 липня 2020 року в справі № 750/5852/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з централізованого теплопостачання за період з 01.04.2017 до 31.01.2020 у сумі 6878 грн 79 коп. та 210 грн. 20 коп. у відшкодування судового збору.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 серпня 2020 року вказаний судовий наказ скасовано.

Судовим наказом Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 жовтня 2023 року в справі № 750/14796/23 стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01.02.2020 до 31.07.2023 у сумі 15776 грн. 55 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» 268 грн. 40 коп. у відшкодування судового збору.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 31 жовтня 2023 року вказаний судовий наказ скасовано.

Частиною четвертою статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власність зобов`язує.

Згідно зі статтею 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ. Зокрема, цей Закон регулює відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг належать, зокрема, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (частина перша статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Також, згідно з пунктом 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 8 зазначеного Закону виконавець комунальної послуги зобов`язаний готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.

Частиною сьомою статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV (який регулював спірні відносини до введення в дію Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VІІІ) було визначено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

За змістом частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

01 жовтня 2021 року на виконання вимог частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивачем було опубліковано на офіційному веб-сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, згідно з пунктами 1 яких вони є публічними договорами приєднання, укладеними з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України та в порядку частини п`ятої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Положеннями пунктів 2, 4 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та Типового індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води визначено, що ці договори набувають чинності після 30 днів з моменту розміщення їх на веб-сайті виконавця. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної Заяви-приєднання (Додаток 1 до цього Договору), сплата рахунку за надані послуги, факт отримання послуги.

Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 21 та частини четвертої статті 22 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом. Послуга з постачання гарячої води надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання гарячої води, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 19 Закону України «Про теплопостачання» також передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За положеннями пункту 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, чинним на час виникнення спірних правовідносин, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

Згідно із пунктом 17 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 630, чинним на час виникнення спірних правовідносин, послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, чинним на час виникнення спірних правовідносин, було визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до пункту 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № 630, чинним на час виникнення спірних правовідносин, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Крім того, за приписами пункту 33 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Згідно з пунктом 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21 серпня 2019 року, розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.

Відповідно до пункту 34 Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1182 від 11 грудня 2019 року, плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання гарячої води з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання послуги складається з: плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу спожитої гарячої води або за нормами споживання, встановленими органом місцевого самоврядування, до встановлення вузла комерційного обліку; плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), що розраховується виходячи з розміру затвердженого тарифу на послугу з постачання теплової енергії та визначеного обсягу відповідно до Методики розподілу; плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України; плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, яка визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.

Згідно з пунктом 37 Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1182 від 11 грудня 2019 року, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги, обсягу теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором.

Відповідно до пункту 39 Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1182 від 11 грудня 2019 року, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення відповідного договору. Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуги або у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. Споживач не звільняється від плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) у разі відключення (відокремлення) квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Згідно з частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на споживачів покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Позивачем надавалися відповідачу послуги централізованого опалення/постачання теплової енергії та централізованого постачання гарячої води/постачання гарячої води.

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг належним чином не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення/послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2019 до 31.05.2025 у сумі 18895 грн. 77 коп.; за послуги з централізованого постачання гарячої води/послуги з постачання гарячої води за період з 01.02.2025 до 31.05.2025 у сумі 153 грн. 18 коп.; за абонентське обслуговування за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 до 31.05.2025 у сумі 856 грн. 74 коп.; за абонентське обслуговування за послуги з постачання гарячої води за період з 01.02.2025 до 31.05.2025 у сумі 47 грн. 68 коп., що підтверджується розрахунками (а.с. 8-11).

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом .

Відповідно до частини другої статті 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Щодо доводів відповідача про неправильність проведених нарахувань за послуги з постачання теплової енергії в спірний період, суд зазначає таке.

Як вже вказувалося вище, будинок АДРЕСА_1 , обладнаний комерційним приладом обліку теплової енергії.

У квартирі АДРЕСА_4 , встановлено квартирні засоби розподільчого обліку гарячої води та розподільний (індивідуальний) прилад обліку споживання теплової енергії.

Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 02.03.2018 № 106 затверджено Публічному акціонерному товариству «Облтеплокомуненерго» коефіцієнти нормативної витрати теплової енергії на опалення місць загального користування в багатоквартирних будинках м. Чернігова згідно з додатком, зокрема, за адресою: АДРЕСА_1 12, 1.

Також, рішеннями виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 03.11.2021 № 662, від 03.11.2022 № 536, від 03.11.2023 № 709, від 30.09.2024 № 650 установлені розміри тарифів на послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, що надаються споживачам АТ «ОТКЕ» (а.с. 12).

З 01 листопада 2021 року договірні відносини між позивачем та відповідачем урегульовані Типовим індивідуальним договором про надання послуг з постачання теплової енергії.

Стаття 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає порядок розподілу обсягів комунальних послуг між споживачами.

Зокрема, відповідно до статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергії/вузлами розподільного обліку витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі відповідно до пункту 5 частини другої цієї статті;

показання приладів - розподілювачів теплової енергії використовуються при розподілі виключно за умови, що такими приладами оснащено не менш як 50 відсотків опалювальних приладів (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) у будівлі;

для споживачів, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку, розподілене питоме споживання теплової енергії в розрахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії, яка визначається згідно з методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово- комунального господарства;

обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, визначається за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого нежитлового приміщення, яке є самостійним об`єктом нерухомого майна) або за рішенням співвласників будівлі - за іншим принципом, визначеним цією методикою.

Розподіл між споживачами обсягу спожитої у будівлі/будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби здійснюється відповідно до Розділу IV Методики № 315.

Обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням та окремі приміщення з транзитними мережами опалення) пропорційно до загальних/опалювальних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень (пункт 12 Розділу IV Методики № 315).

У разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг даних щодо площ МЗК та допоміжних приміщень та/або даних щодо трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення у підвалах, техпідпіллях та на горищах, то обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення, може бути визначений спрощено: як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі/будинку (пункт 8 розділу Розділу IV Методики № 315).

Разом з тим, Розділом VI Методики № 315 встановлено вимого щодо мінімального споживання теплової енергії у опалювальному приміщенні з приладом обліку, а саме для споживачів, приміщення яких оснащені приладами розподільного обліку теплової енергії, розподілене питоме споживання теплової енергії в рахунку на 1 квадратний метр площі (1 кубічний метр об`єму) квартири (іншого приміщення) не може становити менше мінімальної частки питомого споживання теплової енергії. Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії на опалення визначається для опалювальних приміщень, оснащених приладами розподільного обліку теплової енергії. Цією часткою перевіряються додержання теплового режиму в цих приміщеннях протягом опалювального періоду, в яких не допускається зниження температури повітря більше ніж на 4°С від нормативної температури внутрішнього повітря. Якщо опалювальне приміщення спожило менший осяг теплової енергії, визначений за показаннями приладів обліку теплової енергії, ніж визначений за мінімальною часткою середнього питомого споживання, такому приміщенню донараховується обсяг спожитої теплової енергії. Для опалюваного приміщення, оснащеного приладом (приладами) розподільного обліку теплової енергії, крім обсягу теплової енергії, визначеного на підставі його/їх показань, здійснюється донарахування обсягу теплової енергії з метою унеможливлення опалення приміщення за рахунок суміжних опалюваних приміщень або опалюваних МЗК та допоміжних приміщень, запобігання утворенню грибків та плісняви в приміщеннях, МЗК та допоміжних приміщеннях, а також недопущення зниження нормативного строку експлуатації приміщення/будівлі/будинку. Це донарахування не застосовується у разі наявності обґрунтованої претензії щодо кількості та/або якості наданої послуги у приміщені або не застосовується автоматично за наявності у будівлі/будинку більше 30 % опалюваних приміщень, щодо яких оформлено такі претензії.

Мінімальна частка середнього питомого споживання теплової енергії дорівнює 50% від середнього питомого споживання теплової енергії на опалення приміщень.

Відповідачем не спростовано правильності нарахувань позивачем за надані послуги та суму заборгованості.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд зазначає таке.

За приписами статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя, четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

При цьому, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє в позові через необґрунтованість. Якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності в разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Слід зазначити, що Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.»

Строк карантину неодноразово продовжувався.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Тобто, карантин в Україні безперервно діяв у період з 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року.

Крім того, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб.

Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».

Законом України від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

У подальшому Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», які були затверджені Законами України «Про затвердження Указу Президента України» «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану в Україні продовжувався.

Тобто, воєнний стан був введений 24 лютого 2022 року і він триває і на даний час.

Як вже зазначалося, згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором, і Правилами передбачається, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць.

А тому кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежам.

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача з вимогами про стягнення заборгованості: за послуги з централізованого опалення/послуги з постачання теплової енергії, яка утворилася з 01 лютого 2019; за послуги з постачання гарячої води/послуги з постачання гарячої води, яка утворилася з 01 лютого 2025 року, а також заборгованості за абонентське обслуговування за послугу з постачання теплової енергії, яка утворилася з 01 листопада 2021 року, за абонентське обслуговування за послугу з постачання гарячої води, яка утворилася з 01 лютого 2025 року.

У свою чергу, відповідач зазначає, що до вимог про стягнення заборгованості за період з лютого 2019 року підлягає застосуванню позовна давність.

Так, з урахуванням положень статті 257 Цивільного кодексу України, позивач вправі був звернутися до суду з позовом до відповідача за захистом свого порушеного права з вимогами про стягнення заборгованості, яка утворилася з 01 лютого 2019 року, у строк не пізніше 01 лютого 2022 року, заборгованості, яка утворилася з 01 листопада 2021 року, у строк не пізніше 01 листопада 2024 року, однак позов подано 26 серпня 2025 року.

Враховуючи, що пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України зміни набули чинності з 02 квітня 2020 року, відповідно строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02 квітня 2017 року не завершився не є пропущеним.

З урахуванням пункту 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року в справі № 212/10834/21.

Крім того, з 24 лютого 2022 року і по теперішній час триває воєнний стан, на період дії якого також було продовжено, зокрема, і строки позовної давності.

Враховучи викладене, підстави для застосування строку позовної давності відсутні.

Також, посилання відповідача на те, що між сторонами відсутній договір про надання послуг не заслуговують на увагу з огляду на описані вище обставини та положення законодавства.

За вказаних обставин, враховуючи викладене та положення законодавства, а також те, що відповідачем порушено зобов`язання щодо обов`язкової оплати в установлені строки наданих позивачем послуг, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 4, 5, 10-13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення/послуги з постачання теплової енергії за період з 01.02.2019 до 31.05.2025 у сумі 18895 грн. 77 коп. (всімінадцять тисяч вісімсот дев`яносто п`ять грн. 77 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води/послуги з постачання гарячої води за період з 01.02.2025 до 31.05.2025 у сумі 153 грн. 18 коп. (сто п`ятдесят три грн. 18 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» заборгованість за абонентське обслуговування за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 до 31.05.2025 у сумі 856 грн. 74 коп. (вісімсот п`ятдесят шість грн. 74 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» заборгованість за абонентське обслуговування за послуги з постачання гарячої води за період з 01.02.2025 до 31.05.2025 у сумі 47 грн. 68 коп. (сорок сім грн. 68 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» 3028 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - Акціонерне товариство «Облтеплокомуненерго», місцезнаходження юридичної особи: вул. Реміснича, 55-б, м. Чернігів; ідентифікаційний код юридичної особи 03357671.

Відповідач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складено 03.11.2025.

Суддя