1Справа № 335/9023/24 2/335/218/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Колесник Д.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк Ірини Іванівни про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, -

ВСТАНОВИВ:

07.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Вовк Ірини Іванівни про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначена цивільна справа передана на розгляд судді Геєць Ю.В.

Ухвалою судді Геєць Ю.В. від 03.10.2024 року задоволено заявлений суддею Геєць Ю.В. самовідвід у вищезазначеній справі. Цивільну справу передано до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу та визначення судді порядку, встановленому ст.33 ЦПК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначена цивільна справа передана на розгляд судді Воробйову А.В.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує наступне.

13.12.2023 року приватний нотаріус ЗМНО Вовк І.І. видала свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 5179 на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 .

Того ж дня приватний нотаріус Вовк І.І. видала свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 5180 на іншу 1/2 частку спірної квартири ОСОБА_3 .

Того ж дня приватним нотаріусом Вовк І.І. була здійснена державна реєстрація вказаних прав власності, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 70674601 від 13.12.2023.

Вказані відомості підтверджуються інформаційною довідкою № 388194098, яка отримана позивачем у Центрі надання адміністративних послуг 25.07.2024 року.

Позивач вважає кожне з вищевказаних свідоцтв про право на спадщину недійсним у 1/2 їх частин, а рішення приватного нотаріуса Вовк І.І. про державну реєстрацію прав власності таким, що підлягає скасуванню.

Так, 09.11.1991 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис за №2547 в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 », свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , видане 09.11.1991 року відділом запису актів громадянського стану виконкому Запорізької міської Ради народних депутатів.

Під час перебування у цьому шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу від 21.04.1997 року №342, ОСОБА_6 придбала спірну квартиру, право власності було зареєстровано в ЗМБТІ на дружину позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є позивач, ОСОБА_1 , та ОСОБА_6

12.08.1999 року шлюб між позивачем та ОСОБА_6 припинений, в силу вимог ст.44 чинного на час тих правовідносин Кодексу про шлюб та сім`ю України, з моменту реєстрації в органах РАЦС рішення Орджонікідзевського районного суду від 16.03.1999 року, яке набрало законної сили 18.04.1999 року, про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено відповідний запис за №232, свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , видане 27.06.2000 року відділом запису актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №237.

Після смерті ОСОБА_6 , за заявою ОСОБА_2 (матері ОСОБА_6 ), приватним нотаріусом Вовк І.І. заведено спадкову справу №103 за 2014 рік, було встановлено, що заповіту ОСОБА_6 не залишила, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є син позивача ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_2 .

19.07.2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Вовк І.І. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку придбаної в період шлюбу квартири, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.07.2019 року №1363/02-31 у видачі такого свідоцтва позивачу було відмовлено, оскільки чинною на той час редакцією статті 71 Закону України від 02.09.1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» було передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя, а шлюб між позивачем та ОСОБА_6 було припинено 12.08.1999 року, тобто на час смерті ОСОБА_6 вони вже не були подружжям.

21.12.2020 року позивач знову звернувся до приватного нотаріуса Вовк І.І. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку спірної квартири, оскільки Законом України від 14.07.2020 року № 775-IX «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» щодо усунення законодавчих колізій та прогалин» (набрав чинності 08.08.2020 року), у статті 34 та 71 Закону №3425-XII були внесені зміни, а саме стаття 71 Закону №3425-XII була викладена у наступній редакції:

«У разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна».

Такі ж зміни були внесені до п.4 ч.1 ст.34 Закону №3425-XII, а саме, що нотаріуси видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) на підставі спільної заяви або в разі смерті одного з подружжя.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.01.2021 року №33/02-14 у видачі такого свідоцтва позивачу було відмовлено у зв`язку з ненаданням документів, посвідчуючих право власності на квартиру.

Коли позивач особисто отримував Постанову від 18.01.2021 року, приватний нотаріус Вовк І.І. роз`яснила йому, що видача свідоцтва про право власності зараз неможлива, оскільки не була здійснена державна реєстрація спірної квартири у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що в свою чергу, відповідно до вимог чинного законодавства, зараз неможливо зробити без оригіналу документу, підтверджуючого право власності на квартиру, якого у позивача не було, оскільки його утримувала ОСОБА_2 .

Тоді ж приватний нотаріус Вовк І.І. запевнила позивача, що видасть йому свідоцтво одразу, як тільки на підставі оригіналу правовстановлюючого документа зможе здійснити вказану державну реєстрацію.

У Постанові від 18.01.2021 року зазначене, що строк її оскарження встановлюється у три роки відповідно до ст.257 ЦК України, тобто, строк на оскарження цієї постанови спливав 19.01.2024 року.

У зв`язку з тим, що відбулись зміни у чинному законодавстві України, а саме постановою Кабінету Міністрів Украі?ни від 02.05.2023 № 432 до пункту 53 Порядку державноі? реєстраціі? речових прав на нерухоме маи?но та і?х обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів Украі?ни від 25 грудня 2015 року № 1127 були внесені зміни щодо підстав для здійснення державної реєстрації права власності, 14.12.2023 року позивач знову письмово звернувся до приватного нотаріуса Вовк І.І. із заявою, у якій просив направити запит до ТОВ «ЗМБТІ» на копію документу для подальшої державною реєстрації права власності на підставі відомостей цього носія інформації та видати позивачу свідоцтво про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя спірній квартирі на підставі ст.71 Закону №3425-XII.

Відповідно до ч.4 ст.49 Закону №3425-XII, про відмову у вчиненні нотаріальної дії (за наявності підстав) нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

У спосіб, визначений Законом №3425-XII, приватний нотаріус Вовк І.І. на вимогу позивача не відреагувала, тобто, нотаріальну дію не вчинила, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії не винесла.

14.02.2024 року позивач знову письмово звернувся до приватного нотаріуса Вовк І.І. із заявою вчинити нотаріальну дію або винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, на що знову у спосіб, визначений Законом №3425-XII, приватний нотаріус Вовк І.І. на вимогу позивача не відреагувала.

Вважає, що дії приватного нотаріуса Вовк І.І., які полягають у видачі 13.12.2023 року свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 5179 на 1/2 частку спірної квартири ОСОБА_2 та серія та номер: 5180 на іншу 1/2 частку спірної квартири ОСОБА_3 та здійсненні того ж дня державної реєстрації вказаних прав власності, є незаконними, тому що у зв`язку з видачею цих свідоцтв були порушені права позивача, а тому він вважає кожне з вищевказаних свідоцтв про право на спадщину недійсним у 1/2 їх частин, а рішення приватного нотаріуса Вовк І.І. про державну реєстрацію прав власності таким, що підлягає скасуванню.

Станом на дату звернення позивача 21.12.2020 року до приватного нотаріуса Вовк І.І. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку спірної квартири, відповідно до п.4 ч.1 ст.34 Закону №3425-XII, нотаріуси видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) на підставі спільної заяви або в разі смерті одного з подружжя, а відповідно до ст.71 Закону №3425-XII, у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Відповідно до пункту 4.14 глави 10 розділу II Порядку №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Згідно з вимогами п.4.16 глави 10 розділу II Порядку №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до п.4.22 глави 10 розділу II Порядку №296/5, при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя.

Згідно з п.1.1 глави 11 розділу II Порядку №296/5, у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Відповідно п.2.1 глави 11 розділу II Порядку №296/5, при видачі свідоцтва нотаріус вимагає документ, який посвідчує шлюбні відносини, в порядку, встановленому чинним законодавством. На примірнику свідоцтва, що залишається у матеріалах нотаріальної справи, робиться відмітка, у якій зазначаються найменування поданого для огляду документа, його номер, дата та найменування юридичної особи, що його видала.

При видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них нотаріус, крім документів, визначених у цьому пункті, вимагає свідоцтво про смерть одного з подружжя (п.2.4 глави 11 розділу II Порядку №296/5).

Згідно з вимогами п.2.2 глави 11 розділу II Порядку №296/5, якщо до складу майна, на частку якого видається свідоцтво, входить майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, нотаріус вимагає подання документів, які підтверджують право власності подружжя на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку.

Таким чином, маючи його заяву, приватний нотаріус Вовк І.І. була зобов`язана видати йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя після смерті моєї дружини ОСОБА_6 , а вже потім видавати свідоцтва про спадщину за законом на ту частку спірної квартири, яка увійшла до складу спадкового майна.

У постанові від 08.04.2020 року у справі №130/2319/17-ц (провадження № 61-17641св19) Верховний Суд визначив, що статтями 34, 71 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Отже, потрібно розрізняти ситуації, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності, та коли таке майно, є особистою власністю одного із подружжя.

Після смерті одного із подружжя, відкривається спадщини тільки на майно, яке належало спадкодавцю особисто, відповідно частка іншого із подружжя у об`єкті, який є спільним сумісним майно, не входить до складу спадщини.

Суд прийшов до висновку, що оскільки право власності позивача, який є живим, на належну їй частину у спільному майні не припинилось, тому нотаріусом безпідставно видано свідоцтво про право на спадщину на все майно, яке зареєстровано на праві власності за спадкодавцем, відповідно таке свідоцтво підлягає визнанню недійсним у частині.

У постанові від 17.03.2021 року у справі № 761/36415/18 (провадження № 61-15155св20) Верховний Суд дійшов аналогічного висновку, що відповідно до статті 71 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, чинній на момент відповідних правовідносин) у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину.

За змістом статті 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке не підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Будь-яких дій з відмови від своєї власності, яка складалась із 1/2 частини спільного сумісного майна, позивач не вчинив, правовий статус спірного майна як сумісного майна подружжя, не змінився, його право власності на належну позивачу частину у спільному майні не припинилось.

Таким чином, у своїй діяльності приватний нотаріус Вовк І.І. мала керуватись виключно чинним законодавством України, відповідно до якого вона була зобов`язана видати позивачу свідоцтво про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя після смерті дружини позивача - ОСОБА_6 .

Постанова від 18.01.2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії також не може бути підставою для видачі тих, що оспорюються, свідоцтв, оскільки, по-перше, свідоцтва були видані 13.12.2023 року, а строк на оскарження цієї постанови спливав 19.01.2024 року та до цієї дати позивач мав передбачене ст.50 Закону №3425-XII право оскаржити цю постанову.

По-друге, у видачі такого свідоцтва позивачу було відмовлено у зв`язку з ненаданням документів, посвідчуючих право власності на квартиру, а 13.12.2023 року ця підстава відпала, оскільки і ті, що оспорюються, свідоцтва не могли бути видані без цих документів.

З правом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на отримання спадщини після смерті дружини, ОСОБА_6 , позивач згоден, оскільки вони обидва є спадкоємцями першої черги та прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку, але не згоден з розміром спадщини, вважає, що після видачі позивачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя до складу спадщини увійшла лише 1/2 частина спірної квартири, відповідно, свідоцтва про право на спадщину вони мали отримати на 1/4 частину Спірної квартири кожен, в іншій частині видані їм свідоцтва підлягають визнанню недійсними в силу вимог ст.1301 ЦК України.

Згідно зі статтею 2 Закону України 01.07.2004 № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон №1952-IV), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.27 Закону №1952-IV), державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката.

Статтею 312 Закону №1952-IV встановлено, що державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно із вчиненням такої нотаріальної дії, проводиться нотаріусом, яким вчинено відповідну нотаріальну дію, крім випадків, передбачених цією статтею. У разі якщо у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно із вчиненням такої нотаріальної дії, необхідно проводити декілька реєстраційних дій або реєстраційні дії щодо декількох об`єктів, державна реєстрація прав проводиться поступово в міру завершення попередньої реєстраційної дії. У разі якщо здійснюється одночасна видача декількох свідоцтв про право на спадщину, свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, у разі смерті одного з подружжя, що має наслідком проведення декількох реєстраційних дій щодо різних суб`єктів речового права або реєстраційних дій щодо декількох об`єктів, державна реєстрація прав проводиться після видачі таких свідоцтв. Нотаріус у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва, майбутнім об`єктом нерухомості, що має наслідком набуття, зміну чи припинення речових прав, їх обтяжень одночасно зі вчиненням такої нотаріальної дії, самостійно формує та реєструє заяву про державну реєстрацію прав та проводить державну реєстрацію прав у порядку, передбаченому цим Законом.

Оскільки державна реєстрація права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на квартиру була проведена приватним нотаріусом Вовк І.І. на підставі виданих нею свідоцтв про право на спадщину, тобто з дотриманням порядку державної реєстрації прав у результаті вчинення нотаріальних дій, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 70674601 від 13.12.2023 року рішення відповідало законодавству у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону №1952-IV, рішення державного реєстратора можуть бути оскаржені до суду.

Згідно з вимогами п.7 ч.6 ст.37 Закону №1952-IV, оскаржуване рішення може бути скасоване судом.

Можливість скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення також передбачена ч.3 ст.26 Закону №1952-IV.

Звідси, у разі визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, які були видані приватним нотаріусом Вовк І.І. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , рішення про державну реєстрацію цих прав також підлягає скасуванню.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу.

На підставі викладеного позивач вважає, що належним способом захисту прав позивача буде визнання недійсними у 1/2 частині свідоцтв про право на спадщину, які були видані приватним нотаріусом Вовк І.І. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , скасування рішення про державну реєстрацію цих прав та зобов`язання приватного нотаріуса Вовк І.І. видати позивачу свідоцтво про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя після смерті дружини позивача - ОСОБА_6 ..

Враховуючи вищевикладене, позивач просить:

1. Визнати недійсним у 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину від 13.12.2023 року, серія та номер: 5179, на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яке було видане 13.12.2023 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. ОСОБА_2 ..

2. Визнати недійсним у 1/2 частині свідоцтво про право на спадщину від 13.12.2023 року, серія та номер: 5180, на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яке було видане 13.12.2023 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. ОСОБА_3 ..

3. Скасувати рішення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень номер: 70674601 від 13.12.2023 року, а саме прав власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 кожного.

4. Зобов`язати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І. І. видати позивачу, свідоцтво про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя після смерті його дружини ОСОБА_6 , а саме на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 04.10.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, відповідачам встановлено строк на подання відзиву на позов.

23.09.2024 року відповідачем ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах, а також від імені та в інтересах недієздатного відповідача ОСОБА_3 подано відзив на позов, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити з наступних підстав.

Нормативним обґрунтуванням позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину зазначено ч. 1 ст. 1301 ЦК України, відповідно до якої свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з п. 27 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа,

якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців.

Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України).

У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Отже, враховуючи приписи ст. 1301 ЦК України, а також правові висновки Верховного Суду в аналогічних справах, позивач, пред`являючи вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, має зазначити, які ж саме його права порушені видачею такого свідоцтва та довести суду наявність порушеного права.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що йому на праві власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 як частка в спільному майні подружжя. У зв`язку з чим зазначає, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6 увійшла 1/2 частина вказаної квартири, а належним способом захисту його права є визнання недійсними у 1/2 частині свідоцтв про право на спадщину, що були видані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивач не спростовує того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 . Спадщина була прийнята у визначений законом строк та спосіб.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Квартира АДРЕСА_3 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого Херсонською товарною біржою «Смарагд-Південь» 21.04.1997 року, № 342А, належала на праві власності ОСОБА_6 .

Право власності на квартиру було зареєстровано в ЗМБТІ на ОСОБА_6 .

В 2021 році ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання права власності на частку майна, придбаного під час шлюбу (Справа № 335/3098/21). В позові ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 як на частку майна подружжя.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2023 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 08.08.2023 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2023р. скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання права власності на частку майна, придбаного під час шлюбу, залишено без задоволення. Постанова Запорізького апеляційного суду набрала законної сили 08.08.2023 року.

Відповідно до ст. 82 ч. 4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, у ОСОБА_1 відсутнє право на 1/2 частину спірної квартири як на частку в спільному майні подружжя, а тому квартира в цілому увійшла до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_6 .

Будь-яких порушень вимог закону при видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не допущено, права позивача видачею цих свідоцтв також не порушені. Отже, позовні вимоги про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину мають бути залишені без задоволення.

Крім того, в даному випадку спір про право власності на 1/2 частину квартири як на частку в майні подружжя між ОСОБА_1 , з одного боку, та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , з іншого боку, вирішено остаточно судовим рішенням, що набрало законної сили.

Враховуючи недоведеність позивачем обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, недоведення позивачем факту порушення його прав, відповідач вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідач приватний нотаріус ЗМНО Вовк І.І. правом на подання відзиву на позов не скористалась.

02.10.2024 року позивачем надано відповідь на відзив у якому зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України, у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

З викладеними у відзиві аргументами позивач не згоден, вважає, що підстав для відмови у задоволенні його позову відповідач у відзиві не наводить.

Відповідач, посилаючись на постанову Запорізького апеляційного суду від 08.08.2023 року у цивільній справі №335/3098/21, на свій розсуд тлумачить дії приватного нотаріуса ЗМНО Вовк І.І., здійснені нею відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 , стверджуючи що (стор.5 відзиву на позовну заяву): «Таким чином, у ОСОБА_1 відсутнє право на 1/2 частину спірної квартири як на частку в спільному майні подружжя, а тому квартира в цілому увійшла до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_7 ».

Але зазначене судове рішення не містить в собі таких тверджень, рівно як і подібних до них. Напроти, на стор. 7 цього судового рішення чітко сказано: «Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження фактичного припинення шлюбних відносин ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , разом з тим копії правовстановлюючих документів на спірну квартиру свідчать про те, що її придбано 21.04.1997, тобто, в період, коли ОСОБА_1 та ОСОБА_6 були подружжям, адже їх шлюб розірвано більш, ніж через два роки потому - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Доводи апеляційної скарги про те, що грошові кошти, за які придбано спірну квартиру були особистою власністю ОСОБА_6 , апеляційний суд не приймає, оскільки матеріалами справи підтверджено факт внесення ОСОБА_6 платежів на погашення позики під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 ».

Відповідач у своїх висновках також нехтує висновком наданої ним постанови Запорізького апеляційного суду (стор. 9): «Апеляційну скаргу законного представника ... задовольнити частково». Тобто задовольнити її, не у частині «не визнання права позивача на частину у спільному майні подружжя», а «у зв`язку із пропуском строку позовної заяви».

Сплив позовної давності не призводить до припинення суб`єктивного права або інтересу (постанова Верховного Суду від 17 квітня 2020 року у справі № 645/3378/17).

Його повна оцінка цієї апеляційної постанови включена до заяв, поданих позивачем до нотаріуса Вовк, від 14.12.2023 року та 14.02.2024 року, на які позивач не отримав відповіді, згідно Закону України «Про нотаріат», і які повинні знаходитись у спадковій справі, витребуваної для розгляду до суду.

Копії заяв до нотаріуса надані позивачем до позовній заяві.

Окремо позивач наголошує на тому, що текст наданого відповідачем рішення колегії суддів Апеляційного суду не змінює порядок дій, встановлений Законом України «Про нотаріат», та не залежить від особистих міркувань відповідача. Тобто не містить у собі жодного зобов`язання для приватного нотаріуса Вовк І.І., яке вона повинна враховувати у своїй публічній діяльності, та не надає їй право ігнорувати жодну з наданих позивачем заяв, в момент реєстрації нею свідоцтв про право власності на ім`я спадкоємців дружини позивача.

Ухвалою суду від 15.01.2025 року за клопотанням позивача судом витребувано з Запорізького обласного державного нотаріального архіву належним чином засвідчену копію спадкової справи №103/2014, яка була заведена 18.08.2014 року приватним нотаріусом ЗМНО Вовк І.І., після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 25.04.2025 року прийнято відмову позивача від частини позовних вимог до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І. «зобов`язати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І. І. видати позивачу, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , свідоцтво про право власності на частку в спільному майні колишнього подружжя після смерті його дружини ОСОБА_6 , а саме на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 » та в цій частині закрито провадження у справі.

Продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , недієздатного ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом.

Залучено до участі у вищезазначеній справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк І.І.

Закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Білостоцький Д.О. позов підтримав та наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав викладених у позові та відповіді на відзив.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , та недієздатний ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 а також представник відповідача адвокат Аворник Л.В, у задоволенні позову просили відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов.

В судове засідання третя особа приватний нотаріус ЗМНО Вовк І.І. не з`явилась, причину не явки суду не повідомила. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши і вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

З наявних в матеріалах справи доказів, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено що 13.12.2023 року приватний нотаріус ЗМНО Вовк І.І. видала свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 5179 на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 .

Того ж дня приватний нотаріус Вовк І.І. видала свідоцтво про право на спадщину, серія та номер: 5180 на іншу 1/2 частку спірної квартири ОСОБА_3 .

Того ж дня приватним нотаріусом Вовк І.І. була здійснена державна реєстрація вказаних прав власності, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: 70674601 від 13.12.2023.

Вказані відомості підтверджуються інформаційною довідкою № 388194098, яка отримана позивачем у Центрі надання адміністративних послуг 25.07.2024 року.

Позивач вважає кожне з вищевказаних свідоцтв про право на спадщину недійсним у 1/2 їх частин, а рішення приватного нотаріуса Вовк І.І. про державну реєстрацію прав власності таким, що підлягає скасуванню.

Так, 09.11.1991 року позивач уклав шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис за №2547 в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_5 », свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , видане 09.11.1991 року відділом запису актів громадянського стану виконкому Запорізької міської Ради народних депутатів.

Спірна квартира на підставі Договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого Херсонською товарною біржею «Смарагд-Південь» 21.04.1997 року, № 342А, належала на праві власності ОСОБА_6 , яка є дочкою відповідачки ОСОБА_2 та матір`ю відповідача ОСОБА_3 .

Право власності на квартиру було зареєстровано в ЗМБТІ на ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого є позивач, ОСОБА_1 , та ОСОБА_6

12.08.1999 року шлюб між позивачем та ОСОБА_6 припинений, в силу вимог ст.44 чинного на час тих правовідносин Кодексу про шлюб та сім`ю України, з моменту реєстрації в органах РАЦС рішення Орджонікідзевського районного суду від 16.03.1999 року, яке набрало законної сили 18.04.1999 року, про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено відповідний запис за №232, свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , видане 27.06.2000 року відділом запису актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №237.

Після смерті ОСОБА_6 , за заявою ОСОБА_2 (матері ОСОБА_6 ), приватним нотаріусом Вовк І.І. заведено спадкову справу №103 за 2014 рік, було встановлено, що заповіту ОСОБА_6 не залишила, спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є син позивача ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_2 .

19.07.2019 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Вовк І.І. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку придбаної в період шлюбу квартири, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19.07.2019 року №1363/02-31 у видачі такого свідоцтва позивачу було відмовлено, оскільки чинною на той час редакцією статті 71 Закону України від 02.09.1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» було передбачено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя, а шлюб між позивачем та ОСОБА_6 було припинено 12.08.1999 року, тобто на час смерті ОСОБА_6 вони вже не були подружжям.

21.12.2020 року позивач знову звернувся до приватного нотаріуса Вовк І.І. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку спірної квартири, оскільки Законом України від 14.07.2020 року № 775-IX «Про внесення змін до Закону України «Про нотаріат» щодо усунення законодавчих колізій та прогалин» (набрав чинності 08.08.2020 року), у статті 34 та 71 Закону №3425-XII були внесені зміни, а саме стаття 71 Закону №3425-XII була викладена у наступній редакції:

«У разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна».

Такі ж зміни були внесені до п.4 ч.1 ст.34 Закону №3425-XII, а саме, що нотаріуси видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя (колишнього подружжя) на підставі спільної заяви або в разі смерті одного з подружжя.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.01.2021 року №33/02-14 у видачі такого свідоцтва позивачу було відмовлено у зв`язку з ненаданням документів, посвідчуючих право власності на квартиру.

У Постанові від 18.01.2021 зазначене, що строк її оскарження встановлюється у три роки відповідно до ст.257 ЦК України, тобто, строк на оскарження цієї постанови спливав 19.01.2024 року.

14.12.2023 року позивач знову письмово звернувся до приватного нотаріуса Вовк І.І. із заявою, у якій просив направити запит до ТОВ «ЗМБТІ» на копію документу для подальшої державною реєстрації права власності на підставі відомостей цього носія інформації та видати позивачу свідоцтво про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя спірній квартирі на підставі ст.71 Закону №3425-XII.

У спосіб, визначений Законом №3425-XII, приватний нотаріус Вовк І.І. на вимогу позивача нотаріальну дію не вчинила, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії не винесла.

14.02.2024 року позивач знову письмово звернувся до приватного нотаріуса Вовк І.І. із заявою вчинити нотаріальну дію або винести постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, на що знову у спосіб, визначений Законом №3425-XII, приватний нотаріус Вовк І.І. на вимогу позивача не відреагувала.

Позивач вважає, що вищевказані дії приватного нотаріуса Вовк І.І., які полягають у видачі 13.12.2023 року свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 5179 на 1/2 частку спірної квартири ОСОБА_2 та серія та номер: 5180 на іншу 1/2 частку спірної квартири ОСОБА_3 та здійсненні того ж дня державної реєстрації вказаних прав власності, є незаконними, тому що у зв`язку з видачею цих свідоцтв були порушені права позивача, а тому він вважає кожне з вищевказаних свідоцтв про право на спадщину недійсним у 1/2 їх частин, а рішення приватного нотаріуса Вовк І.І. про державну реєстрацію прав власності таким, що підлягає скасуванню.

Згідно з п. 27 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа,

якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

В постанові ОП КЦС від 05.09.2022р. у справі № 385/321/20 Верховний Суд зазначив: «Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом (частина перша статті 1301 ЦК України).

У ЦК України закріплено можливість пред`явити позовну вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину. Заявляти вимогу про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину може будь-яка особа, цивільні права чи інтереси якої порушені видачею свідоцтва про право на спадщину. Тобто, оспорювання свідоцтва про право на спадщину відбувається тільки за ініціативою заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимоги про визнання його недійсним (позов про оспорювання свідоцтва)».

У постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18), від 14 травня 2018 року у справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18) та від 23 вересня 2020 року у справі № 742/740/17 (провадження № 61-23св18) Верховний Суд виклав правові висновки, відповідно до яких свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Отже, враховуючи приписи ст. 1301 ЦК України, а також правові висновки Верховного Суду в аналогічних справах, позивач, пред`являючи вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, має зазначити, які ж саме його права порушені видачою такого свідоцтва та довести суду наявність порушеного права.

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що йому на праві власності належить 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 як частка в спільному майні подружжя. У зв`язку з чим зазначає, що до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_6 увійшла 1/2 частина вказаної квартири, а належним способом захисту його права є визнання недійсними у 1/2 частині свідоцтв про право на спадщину, що були видані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Таке твердження позивача спростовується наступним:

Позивач не спростовує того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 . Спадщина була прийнята у визначений законом строк та спосіб.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно зі ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

Квартира АДРЕСА_3 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого Херсонською товарною біржою «Смарагд-Південь» 21.04.1997 року, № 342А, належала на праві власності ОСОБА_6 .

Право власності на квартиру було зареєстровано в ЗМБТІ на ОСОБА_6 .

В 2021 році ОСОБА_1 звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання права власності на частку майна, придбаного під час шлюбу (Справа № 335/3098/21). В позові ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 як на частку майна подружжя.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2023 року позов ОСОБА_1 було задоволено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 08.08.2023 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25.05.2023 року скасовано. Прийнято нову постанову, якою позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району про визнання права власності на частку майна, придбаного під час шлюбу, залишено без задоволення. Постанова Запорізького апеляційного суду набрала законної сили 08.08.2023р.

У вказаній постанові апеляційного суду, серед іншого, вказано, що до спірних правовідносин щодо виникнення права спільної сумісної власності на спірну квартиру належить застосовувати відповідні положення Кодексу про шлюб та сім`ю України, Цивільного кодексу Української PCP та Закону України від 07.02.1991 № 697-XII «Про власність».

Колегія суддів зауважує, що позивач достовірно знав, що покупцем спірної квартири була ОСОБА_6 , право власності на квартиру зареєстроване за нею ж. Під час розгляду судом справи про розірвання шлюбу ОСОБА_6 підтвердив відсутність будь-яких претензій та вимог щодо спірної квартири, зазначив про відсутність спору про майно між подружжям.

Отже, в межах справи № 335/3098/21 суд надав оцінку позовним вимогам ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на частку майна, придбаного під час шлюбу, які були обґрунтовані нормами КпШС України. Суд дійшов висновку про залишення позовних вимог ОСОБА_1 без задоволення.

Вирішуючи по суті спір в цій цивільній справі про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, суд не може повторно надавати оцінку тим же обставинам, які були предметом оцінки суду у справі №335/3098/21, де позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності були залишені без задоволення.

Відповідно до ст. 82 ч. 4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Таким чином, у ОСОБА_1 відсутнє право на 1/2 частину спірної квартири як на частку в спільному майні подружжя, а тому квартира в цілому увійшла до складу спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_6 .

Суд вважає, що порушень вимог закону при видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за законом на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не допущено, права позивача видачою цих свідоцтв також не порушені, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог відмовлено, розподіл судових витрат, у відповідності до статті 141 ЦПК України, не здійснюється.

Керуючись ст. 12, 13, 19, 76 - 84,141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк Ірини Іванівни про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення постанови апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.10.2025 року.

Суддя А.В.Воробйов