23.10.2025 Провадження по справі № 2/940/479/25
Справа № 940/1124/25
РІШЕННЯ

Іменем України

23 жовтня 2025 року Тетіївський районний суд Київської області у складі :

головуючого судді Самсоненка Р.В.

за участю секретаря судового засідання Зіп`юк Т.А.

розглянувши в приміщенні суду в м. Тетієві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 21.10.2024-100001645 від 21.10.2024 у розмірі 10723,42 грн. та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 21.10.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 21.10.2024-100001645, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 6000,00 грн. з фіксованою процентною ставкою 1 % за 1 (один) день користування кредитом.

ТОВ «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання, зокрема надало відповідачу кредит у розмірі 6000,00 грн. У свою чергу, відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконує договірні зобов`язання, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 10723,42 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4578,47 грн.; заборгованості по процентам в розмірі 3204,95 грн.; неустойки в розмірі 2940,00 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 25.06.2025 року відкрито провадження в справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

16.09.2025 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Порхун О.П. надійшли додаткові пояснення по справі, в якій вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, зокрема вказує, що ОСОБА_1 не подавав заявку до Позивача про видачу готівки. У наданій до позовної заяви Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 21.10.2024-100001645 (кредитної лінії) зазначено, що ОСОБА_1 підписав цей договір нібито із свого фінансового номеру телефону НОМЕР_1 . Проте, Відповідач стверджує, що цей номер телефону ніколи йому не належав, та не був його фінансовим номером телефону. Позивачем до суду надано інформацію із системи Bank ID про проходження індентифікації (додаток 6). В цьому документі вказаний слідуючий номер телефону ОСОБА_1 НОМЕР_2 . Тобто, номер в системі BankID не відповідає тому, що зазначася як фінансовий номер при підписанні кредитного договору. Також, Відповідач заперечує факт отримання на його рахунок коштів. Номер банківської картки НОМЕР_3 , вказаній у Акцепті йому не належить. Разом з тим, зазначила, що в матеріалах справи відсутні будь які докази підписання Відповідачем кредитного договору та на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів ( а. с. 29-37).

24.09.2025 до суду від представника відповідачаТОВ «Споживчий Центр» Ларіонова К.О. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він зазначає, що відповідач не надав жодного належного доказу, який би стосувався предмету доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору. Кредитний договір №21.10.2024-100001645 від 21.10.2024 було укладено у електронній формі, що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до письмової. Відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані відповідач не спростував належними та допустимими доказами. Крім того, зазначаючи у відзиві про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, представник відповідача не надав до суду виписки по рахунках відповідача в банківських установах, у тому

числі по рахунку 4323-34XX-XXXX-2015, який відповідач зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відтак, відповідач заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цим рахункам.

Разом з тим Відповідачем у справі були здійснені заходи, спрямовані на визнання боргу, а саме: проведена часткова сплата по вищезазначеному кредитному договору на суму 1 333,65 від 02.11.2024, на суму 1 333,65 грн. від 16.11.2024, на суму 1 393,65 грн. від 02.12.2024, на суму 1 336,46 грн. від 10.12.2024, на суму 1 303,27 грн. від 29.12.2024, при цьому, під час формування довідки про заборгованість та суми позовної вимоги було враховано факт оплати та змінено суму заборгованості. Що є підтвердженням існування такого боргу. Таким чином, враховуючи вищенаведене, просить задовольнити позовв повному обсязі ( а. с. 42-90).

20.10.2025 на виконання ухвали суду від «АТ "А-БАНК"» надійшли витребуванні документи ( а с. 98-101).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Судом встановлено, що 21.10.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір №21.10.2024-100001645, за яким позивачем надано позичальнику грошові кошти в сумі 6000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом. Вiдповiдно до заявки та підтвердження укладення кредитного договору кредитор надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума Кредиту: 6000,00 грн.; ставка фіксована незмінна процентна ставка у розмiрi 1 % за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який дається кредит. Строк на який надається кредит - 140 днів з дня його надання.

Позивач виконав взяті на себе зобов`язання за договором, а саме надав відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 6000,00 грн., що підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» про перерахунок коштів.

Відповідач скористався кредитними коштами, але не виконує належним чином зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за період з 21.10.2024 по 09.03.2025, яка становить 10723,42 грн, яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4578,47 грн.; заборгованості по процентам в розмірі 3204,95 грн.; неустойки в розмірі 2940,00 грн.

Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частинами 1 та 2 ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, надані ТОВ «Споживчий центр»докази, які досліджені судом, підтверджують факт укладення договору між сторонами у справі та порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань.

Суд відхиляє доводи відповідача про не укладення кредитного договору та неотримання ним кредитних коштів з огляду на таке.

Дослідженими судом доказами встановлено, що відповідач та позивач підписали електронний кредитний договір 21.10.2024 шляхом обміну електронними повідомленнями, з боку відповідача одноразовим електронним ідентифікатором Е214.

Факт перерахування відповідачу кредитних коштів підтверджується інформацією із «АТ "А-БАНК"» від 10.10.2025, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, із якої вбачається, що банківська карта НОМЕР_4 , зазначена у кредитному договорі, емітова на ім`я відповідача і 21.10.2024 на цю банківську карту зараховано 6000,00 грн.

Судом враховано додаткові пояснення у справі представника відповідача адвоката Порхун О.П., однак окрім цитування норм матеріального та процесуального права, жодних доказів на спростування обґрунтувань позову суду не надано. Із змісту пояснень вбачається, що відповідач ОСОБА_1 заперечує підписання будь-яких документів одноразовим ідентифікатором та отримання коштів від ТОВ «Споживчий центр», але матеріали додатків позовної заяви містять підтвердження підписання одноразовим ідентифікатором, тому суд критично оцінює зазначене відповідачем.

Твердження представника відповідача про те, що фінансовий номер телефону НОМЕР_1 не належить ОСОБА_1 , є необґрунтованими, оскільки доказів того, що персональні дані відповідача (паспорта громадянина України, картки фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку позивачем здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані іншими особами для укладення договорів від його імені, відповідачем до суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою, щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність укладених договорів.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позовних вимог ТОВ «Споживчий центр»в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 7783,42 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4578,47 грн., заборгованості по процентам в розмірі 3204,95 грн.

Щодо позовних вимог у частині стягнення з відповідача неустойки у розмірі 2940,00 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено відповідний Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, яким у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан, який триває дотепер.

У цій справі кредитний договір № 21.10.2024-100001645 укладений між сторонами 21.10.2024, тобто в період дії воєнного стану в Україні, а, отже, згідно з п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки за прострочення зобов`язань.

Відтак, оскільки стягнення неустойки у період дії воєнного стану не відповідає вимогам закону, тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 неустойки в розмірі 2940,00 грн.

З огляду на наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених вимог, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити частково, зокрема, стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Cпоживчий центр»заборгованість за кредитним договором № 21.10.2024-100001645 від 21.10.2024 у розмірі 7783,42 грн., яка складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 4578,47 грн., заборгованості по процентам в розмірі 3204,95 грн., у задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення неустойки в розмір 2940,00 грн. необхідно відмовити.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено судом, позивач ТОВ «Споживчий центр»поніс судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 2422 грн. 40 коп.

Оскільки, у ході судового розгляду суд дійшов висновку про часткове задоволення позову в сумі 7783,42 грн., що становить 72,58% від заявленої позивачем суми 10723,42 грн., відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору в сумі 1758,18 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 10, 12, 76, 81, 82, 141, 178, 247, 264-268, 279, 354 ЦПК України, статтями 207, 509, 512, 514, 525, 526, 527, 536, 610, 611, 626, 628, 633, 634, 1048, 1054, 1055 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд

вирішив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», юридична адреса: вул. Саксаганського, буд. 133-А, м. Київ, 01032, , МФО 305299, р/р НОМЕР_6 , заборгованість за кредитним договором № 21.10.2024-100001645 від 21.10.2024 у розмірі 7783 (сім тисяч сімсот вісімдесят три) гривні 42 копійки та судові витрати у виді сплаченого судового збору у розмірі 1758 (одна тисяча сімсот п`ятдесят вісім) гривень 18 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Р.В. Самсоненко