Номер провадження: 22-ц/813/5193/25
Справа № 519/367/24
Головуючий у першій інстанції Чернецька Н. С.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина - інвалід, на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Чернецької Н. С. 25 вересня 2024 року у сел. Велика Михайлівка Одеської області, -

встановила:

У липні 2024 року до Великомихайлівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина інвалід.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що ОСОБА_2 з 2000 по 2022 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Під час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 08.11.2022 року у цивільній справі №511/1553/22 було задоволено позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Рішенням суду присуджено стягувати з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 2800,00 грн. У позивача погіршився стан здоров`я, та з серпня 2022 року позивачці присвоєно третю групу інвалідності внаслідок загального захворювання із датою чергового переогляду 20.09.2024 року. Внаслідок погіршення здоров`я, позивач є безробітною та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2730,00 грн. в місяць. Крім того, позивач не має можливості працевлаштуватись не тільки внаслідок стану свого здоров`я, але і в наслідок захворювання сина ОСОБА_3 , який згідно медичного висновку на дитину-інваліда віком до 18 років №18 від 01.07.2022 року має захворювання «Легка розумова відсталість» F70, та його стан відповідає розділу Х п. 1 п.п. 1.6 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей інвалідів віком до 18 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерство праці та соціальної політики України, Міністерство фінансів України №454/471/516 від 08.11.2001 року. Внаслідок вказаного захворювання дитина потребує постійного догляду, потребує індивідуальних занять на дому зі спеціальними педагогами, оскільки стійка соціальна дезадаптація не дозволяє отримувати освіту в загальній школі. Також дитина знаходиться на реабілітації та отримує реабілітаційні послуги в КЗ «Центр комплексної реабілітації для осіб з інвалідністю». Вказані обставини змусили ОСОБА_2 звернутись до суду із даним позовом із вимогою стягнути з відповідача аліменти на її користь у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позову до суду та протягом усього часу проживання ОСОБА_2 з дитино-інвалідом ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та опікування цією дитиною.

Крім того, ОСОБА_2 просила суд змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються на підставі рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 08.11.2022 року по справі №511/1533/22, шляхом стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 25.09.2024 року позов ОСОБА_2 було задоволено.

Змінено призначений за рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 08.11.2022 року по справі №511/1553/22 спосіб стягнення аліментів, який підлягав стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення сином повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання як дружини, із якою проживає дитина з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.03.2024 року та протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач належним чином виконує батьківські обов`язки та надає кошти на утримання дитини у більшому розмірі, ніж встановлено рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 08.11.2022 року по справі №511/1553/22. Крім того, позивачка разом із дитиною фактично проживають у будівлі, належній апелянту. Вказаним обставинам, а також обставинам щодо стану здоров`я та матеріального положення ОСОБА_1 , судом першої інстанції не надано належної оцінки.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З матеріалів справи вбачається, що батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 20.11.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Южненського міського управління юстиції Одеської області, актовий запис №255.

Згідно рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області №511/1553/22 від 08.11.2022 року, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , зареєстрований 28.09.2000 року виконкомом Новоолександрівської сільської ради Великомихайлівського району Одеської області, актовий запис №03, було розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 2800 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 03.08.2022 року.

З медичного висновку №18 на дитину-інваліда віком до 18 років від 01.07.2022 року вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має захворювання: легка розумова відсталість F70.

Згідно довідки №43 від 07.02.2024 року виданої КСЗ «Центр комплексної реабілітації для осіб з інвалідністю», ОСОБА_3 знаходиться на реабілітації та отримує реабілітаційні послуги в КСЗ «Центр комплексної реабілітації для осіб з інвалідністю» з 03.01.2024 року.

З довідки №314 від 09.02.2024 року, виданої Лиманським відділом УСЗН ОРДА в Одеській області вбачається, що ОСОБА_2 знаходиться на обліку в Лиманському відділі УСЗН ОРДА в Одеській області і отримує державну соціальну допомогу дітям з інвалідністю.

Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №499090, ОСОБА_2 має третю групу інвалідності.

Згідно довідки про доходи №7305 4737 2933 5312, виданої пенсіонеру ОСОБА_2 , остання перебуває на обліку в Великомихайлівському ОУ ПФУ в Одеській області і отримує пенсію по інвалідності.

З копії посвідчення виданого Лиманським УСЗН серії НОМЕР_2 вбачається, що державна соціальна допомога дітей з інвалідністю призначена ОСОБА_3 , 2008 року народження, а законним представником дитини з інвалідністю є ОСОБА_2 .

Згідно копії медичного висновку №96 на дитину-інваліда віком до 18 років від 21.08.2024 року, ОСОБА_3 має захворювання (патологічний стан) НОМЕР_3 , F80, F07. Висновок: існуюче захворювання (патологічний стан) відповідає розділу Х, п. 1, п.п. 1.6 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років. Висновок дійсний до 13.11.2026 року.

Відповідно до ст. 5 протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

При цьому, Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України N 789ХІІ (78912) від 27.02.91 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. У даному випадку, позивач скористалася своїм правом, визначивши способом стягнення аліментів їх присудження у частці від доходу батька. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Згідно ст. ст. 183, 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. ст. 181,192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Колегія суддів у повному обсязі погоджується із висновком суду про те, що розмір аліментів в сумі 2800 грн. не є достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного розвитку дитини, оскільки є меншим від мінімального розміру аліментів, гарантованого державою, також з часу ухвалення судового рішення про стягнення із відповідача аліментів збільшився вік дитини та, відповідно, збільшилися й витрати на її утримання, а також значно зросли ціни на одяг, продукти харчування, медикаменти та інші товари, необхідні дитині, враховуючи також той факт, що ОСОБА_3 має захворювання: легка розумова відсталість. F70, у зв`язку із чим потребує постійного догляду та реабілітації.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність зміни призначеного за рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 08.11.2022 року по справі №511/1553/22 способу стягнення аліментів шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення сином повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги представника Мишоловського О.М. про те, що відповідач належним чином виконує батьківські обов`язки та надає кошти на утримання дитини у більшому розмірі, ніж встановлено рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 08.11.2022 року по справі №511/1553/22.

Колегія суддів приймає до уваги, що з наданих апелянтом довідок про рух коштів вбачається, що ОСОБА_1 почав сплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж встановлено судовим рішенням, вже після звернення позивачки до суду із даним позовом, у березні 2024 року.

Аналогічно необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що позивачка разом із дитиною фактично проживають у будівлі, належній апелянту.

Колегія суддів зазначає, що вказаний об`єкт нерухомості був придбаний ОСОБА_1 у 2017 році, тобто під час перебування у шлюбі, за договором купівлі-продажу, а відтак, є спільним майном подружжя, і доказів іншого апелянтом не надано.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання протягом всього часу опікування неповнолітньою непрацездатною дитиною-інвалідом, колегія суддів виходить із наступного.

Положеннями ст. 91 СК України закріплено право на утримання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Так, відповідно до ч. 2 наведеної статті жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. 2-4 ст. 84 та ст. ст. 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно ст.і 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Отже, виходячи з аналізу наведеної норми, обов`язковими умовами виникнення права на утримання одного з подружжя на підставі ст. 88 СК України є проживання разом дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, та опікування нею, а також можливість надання матеріальної допомоги іншим з подружжя.

Для цілей Конвенції про права дитини 1989 року, дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 6 СК України). Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Згідно з положеннями ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», дитина з інвалідністю - це дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Законом України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» встановлені відповідні розміри державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства (залежно від групи) та дітям з інвалідністю до 18 років.

При цьому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 19.12.2017 року № 2249-VIII у тексті СК України слова «інвалід» та «дитина-інвалід» в усіх відмінках і числах замінено відповідно словами «особа з інвалідністю» та «дитина з інвалідністю» у відповідному відмінку і числі.

Статтею 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначення інвалідності дитини доповнено посиланням на те, що стійкий розлад функцій організму зумовлює обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

У ст. 19 цього ж Закону зазначено про безпосередній причинний зв`язок інвалідності з потребою у сторонньому догляді, як форми додаткової соціальної допомоги та захисту.

При визначенні розміру аліментів на утримання позивачки ОСОБА_2 , як матері дитини з інвалідністю, суд першої інстанції врахував що позивачка є інвалідом 3 групи, має на утриманні дитину-інваліда, не працює, у зв`язку із чим суд вважав, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів зазначає, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами можливість надання матеріальної допомоги у визначеному нею розмірі іншим з подружжя.

Статтею 12 ЦПК України передбачена рівність прав учасників справи щодо здійснення процесуальних прав та обов`язків, передбачених Законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 ст. 44 ЦПК України встановлено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги стан здоров`я платника аліментів, колегія суддів частково погоджується із доводами апеляційної скарги представника ОСОБА_1 , та доходить до висновку про необхідність зменшення розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання як дружини, із якою проживає дитина з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14.03.2024 року та протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився із характером спірних правовідносин, у зв`язку із чим рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 25.09.2024 року підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної та резолютивної частин у редакції цієї постанови.

В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 25 вересня 2024 року змінити, викласти мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Викласти абзац четвертий резолютивної частини цього рішення у наступній редакції:

Стягувати з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку: с. Новоолександрівка Роздільнянського району Одеської області) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , місце проживання, зареєстроване у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 ) аліменти на її утримання як матері, з якою проживає дитина з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 березня 2024 року та протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 24 жовтня 2025 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе