Провадження №2/522/9015/25
УХВАЛА

23 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 адвоката Торган Лілії Миколаївни про відвід судді,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

22 жовтня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Торган Лілії Миколаївни про відвід судді, у якій заявник просив задовольнити заяву про відвід судді Косіциної В.В. та передати цивільну справу до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для подальшого визначення головуючого у справі.

Заява мотивована тим, що позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст.175 та 177 ЦПК України, а тому, підлягала залишенню без руху, проте, суддя прийняла рішення про відкриття провадження у справі.

Зазначає, що в супереч п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява не містить:

- РНОКПП учасників справи;

- електронну адресу;

- відомості про наявність або відсутність електронного кабінет.

Дійсно, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків(для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб -громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі).

У позовній заяві не вказано РНОКПП позивача. Проте, до позову додана копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру на ім`я ОСОБА_2 , яка дає змогу ідентифікувати його РНОКПП.

У позовній заяві позивач не вказує РНОКПП відповідача.

У постанові Одеського апеляційного суду від 17.06.2025 року у справі № 947/35361/24 суд виходив із того, що зі змісту позовної заяви, заяви про витребування доказів та заяви про забезпечення доказів чітко вбачається, що відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України відповідача позивачу не відомі, тому він звільнений від обов`язку зазначати такі відомості.

Оскільки, такий РНОКПП не був вказаний, суд під час відкриття провадження виходив із того, що РНОКПП відповідача не був відомий позивачці під час звернення до суду із позовом, тобто, звільнений від обов`язку зазначати такі відомості про відповідача.

Згідно п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, у позовній заяві повинні бути наявні відомості про адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Дійсно, у позовній заяві не вказано електронні адреси учасників справи. Проте, на момент провадження підстав вважати, що учасники справи мають зареєстровані електронні адреси, а також підстави вважати, що відповідачеві відома електронна адреса відповідача не було.

Щодо посилання на відсутність відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету в учасників справи, то позивач у позові чітко визначив, що у нього відсутня реєстрація в ЕС. Щодо відповідача, то позивач зазначив, що йому не відомо про те, чи наявна у нього реєстрація в ЕС.

Перевірка наявності або відсутності електронного кабінету в ЕС може бути здійснена виключно через підсистему ЕС в розділі «Наявність кабінету».

Оскільки, позивач не має зареєстрованого кабінету в ЕС, то відповідно був позбавлений можливості перевірити те, чи наявний у відповідача електронний кабінет, а тому, суд вважає, що позивач вжив всіх належних заходів для виконання п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України в цій частині, вказавши про те, що йому не відомі відомості про зареєстрований електронний кабінет відповідачки.

Також в якості підстав для відводу, заявник зазначає про те, що суд прийняв до провадження справу, в супереч тому, що докази до позову не засвідчені належним чином.

Дійсно, відповідно до ч.ч.2, 4-5 ст.95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

У постанові ВС від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 суд зазначив наступне: «Подані Фінансовою компанією додатки до заяви про заміну сторони її правонаступником - копії відповідних документів не відповідають вказаним вимогам, оскільки не містять відповідних реквізитів: слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії. Хоча у самій заяві вказано, що додатки завірені належним чином, але до заяви додані звичайні ксерокопії документів, не засвідчені жодним чином. Всупереч зазначеним вимогам законодавства, суд першої інстанції прийняв рішення за відсутності в матеріалах справи саме належним чином засвідчених письмових доказів, якими Фінансова компанія обґрунтовує подану до суду заяву про заміну сторони її правонаступником. Таким чином, зважаючи на вищенаведене, Верховний Суд вважає, що суди попередніх інстанцій ухвалили рішення на підставі недопустимих доказів у справі».

За таких обставин, відсутність належним чином засвідчених доказів на може бути підставою для залишення позову без руху, оскільки, питання щодо належності, допустимості, достовірності доказів вирішується судом на стадії розгляду справи по суті.

У заяві про відвід представник позивача посилається на те, що до позову не додано копію платіжної інструкції про сплату судового збору.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

На момент відкриття провадження у справі, до позовної заяви було додано квитанцію про сплату судового збору. Відомості про квитанцію були внесені до АСДС «Д-3» 11 вересня 2025 року відповідальною особою канцелярії суду під час реєстрації позовної заяви. Факт зарахування судового збору до державного бюджету України підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету.

Відповідно до акту про втрату документів або перепідшиття справи, відсутності вкладень або порушення цілісності, пошкодження конверта (паковання), складеного 22 жовтня 2025 року помічником судді Кісілюком Д.Б., секретарем судового засідання Греською Б.Ю., діловодом ОСОБА_3 , квитанція про сплату судового збору від 11.09.2025 року №24 після відкриття провадження у справі, під час належного оформлення справи була втрачена.

У заяві про відвід судді також зазначається про те, що в додатках до позову також відсутні копія пенсійного посвідчення доньки позивача та лист вимога.

Дійсно, в додатках до позову відсутні вказані додатки.

Вроте, зазначене не може бути підставою для відводу, оскільки, у разі встановлення невідповідності позову вимогам ст.175 та 177 ЦПК України після відкриття провадження, суд може прийняти процесуальне рішення у вигляді залишення позову без руху після відкриття провадження у справі.

У заяві про відвід заявниця зазначає про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження направлення позивачеві копії позову з додатками.

В матеріалах справи наявний супровідний лист, за яким копію позову з додатками, копію ухвали суду від 16.09.2025 року та судову повістку на 13.10.2025 року направлено 22 вересня 2025 року за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 листом із рекомендованим повідомленням про вручення, що підтверджується відміткою відповідальної особи суду на супровідному листі.

Згідно відомостей з АДСД «Д-3» вказаному поштовому відправленню присвоєно наступний трек-номер 299.

Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №299 повернулося до суду із відміткою про те, що ОСОБА_1 особисто отримала відправлення 07 жовтня 2025 року.

Тому, посилання заявника на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження направлення копії позову з додатками не відповідає дійсності.

В якості підстав для відводу заявниця зазначає про те, що в матеріалах справи наявний витяг з ДРРП від 12.09.2025 року. Також вказує, що в матеріалах справи наявна відповідь з ЄДДР від 12.09.2025 року №1768933, яка сформована за запитом судді, а в якості параметрів запиту вказана дата народження « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а тому, є незрозумілим звідки суддя Косіцина В.В. дізналася дату народження відповідача, адже в позовній заяві, ні в реквізитах учасників справи не зазначено таких реквізитів, а до позову не додано документів, які дали б можливість встановити дату народження. Заявниця також вказує, що інформація з реєстрів була взята до відкриття провадження, хоча, всі процесуальні дії суддя має вчиняти після відкриття провадження у справі. Посилається, що вказані обставини вказують на упередженість судді або на те, що суддя з власної ініціативи та х невідомих джерел отримала дату народження відповідачки.

Відповідно до ч.ч.6-10 ст.187 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

За таких обставин, до відкриття провадження у справі суддя має встановити зареєстроване місце проживання відповідача.

Пошук в ЄДДР здійснюється за такими параметрами: ПІБ особи, та дата народження або РНОКПП особи.

Оскільки, в позовній заяві були відсутні відомості про дату народження та РНОКПП відповідача, а підстав вважати, що позивачу відома така інформація, отримати відповідь з ЄДДР та відповідно встановити зареєстроване місце проживання відповідачки з метою визначення підсудності справи.

Відповідно до ч.9 ст.28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

07 липня 2023 року Державне підприємство «Інформаційні судові системи», яке належить до сфери управління Державної судової адміністрації України, реалізувало можливість отримання суддями інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Вказана можливість доступна в Електронному кабінеті судді за обраними параметрами пошуку за одним або декількома ідентифікаторами:

- за суб`єктом права;

- за суб`єктом речового права, обтяження фізичної особи;

- за суб`єктом речового права, обтяження юридичної особи; за об`єктом нерухомого майна.

Також, відповідно до постанови КМУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 25 грудня 2015 р. № 1127, інформація з Державного реєстру прав в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг (далі - Портал Дія) або на підставі договорів про надання сервісної послуги, укладених з технічним адміністратором Державного реєстру прав, через інші інформаційні системи, що забезпечують ідентифікацію користувача з використанням засобів електронної ідентифікації з середнім або високим рівнем довіри (далі - інформаційні системи), надається особі, яка бажає отримати таку інформацію та ідентифікована з використанням засобів електронної ідентифікації з середнім або високим рівнем довіри.

Тому, суд як суб`єкт, що здійснює правосуддя має відкритий доступ до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно як безпосередньо через підсистему Електронний суд так і через сайт Міністерства юстиції України.

Верховний Суд неодноразово висловлювався з приводу того, що отримання відомостей з відкритих джерел не є збиранням доказів та не може трактуватися як порушення принципу диспозитивності.

Задля встановлення місцезнаходження майна відповідачки з метою визначення підсудності та її належного сповіщення про дату, час та місце судового розгляду, судом отримано інформаційну довідку є ДРРП від 12.09.2025 року №443315553.

Саме за допомогою цієї довідки було встановлено РНОКПП відповідачки.

Загальновідомою є та інформація, що реєстраційний номер облікової картки платника податків складається з десяти цифр. Перші п`ять цифр кодують дату народження власника номера.

В подальшому, дата народження відповідачки була отримана шляхом декодування, та використана судом під час направлення запиту до ЄДДР.

Після отримання відомостей з ЄДДР, судом було прийнято рішення про відкриття провадження у справі.

Тому, зазначені дії були спрямовані виключно задля того, аби виконати вимоги ч.ч.6-10 ст.187 ЦПК України, та в жодному разі не свідчать про упередженість головуючого по справі до учасників справи.

Згідно з частиною першою статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Головна мета відводу гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Верховний Суд в ухвалі від 17 липня 2020 року у справі №826/11409/17 звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово "неупереджений" передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції "неупередженість" ("безсторонність") судді", а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд касаційної інстанції вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

"об`єктивним критерієм", який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

"суб`єктивним критерієм", який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Верховний Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід суддів, суд повинен брати до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.

Наведені вище підстави для відводу свідчать виключно про незгоду відповідачки із процесуальними рішеннями судді під час відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.4 ст.36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, зокрема якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою (пункт 2 частини третьої статті 376 ЦПК України).

Тобто, наявність у осіб, які беруть участь у цивільному процесі, заперечень, сумнівів щодо правильності та відповідності процесуальних дій судді протягом розгляду справи не можуть бути підставою згідно із ст.ст.36 ЦПК України для відводу судді, всі ці заперечення можуть бути викладені цими особами в апеляційній скарзі, у разі незгоди з прийнятим судовим рішенням.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», N 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року).

За таких обставин, наведені у заяві представника ОСОБА_1 адвоката Торган Лілії Миколаївни про відвід судді, у зв`язку з наявністю яких заявник просив відвести головуючого суддю по справі свідчать виключно про незгоду заявника з процесуальними рішенням судді, що у значенні вказаних вище імперативних приписів частини 4 статті 36 ЦПК України, не може бути визнано обґрунтованою підставою для відводу, проте, заперечення на які можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення, ухваленого за наслідками розгляду справи.

В якості підстав для відводу заявниця також зазначає про те, що на ухвалі про відкриття провадження у справі містилася наліпка зеленого кольору із надписом: «клопотання про витреб спадк справи», проте, позов не стосується спадкових правовідносин, а сторону відповідача обурює та збентежує така ініціативність та цікавість з боку судді.

Проте, до заяви про відвід не надано доказів які це підтверджують.

Більше того, порядок ознайомлення учасників справи встановлений Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України.

У п.1 розділу 10 Інструкції вказано, що справи (матеріали кримінального провадження) видаються для ознайомлення апаратом суду за резолюцією судді (судді-доповідача), у разі його відсутності - іншого судді зі складу суду, що розглядає справу, у разі відсутності всього складу суду - секретаря відповідної судової палати, у разі відсутності секретаря судової палати - заступника голови суду, а у разі відсутності заступника голови суду - голови суду на підставі письмової вимоги (заяви).

Оскільки, справа перебуває на розгляді, вирішення питання про надання справи для ознайомлення здійснюється головуючим суддею.

На заяві про ознайомлення з матеріалами справи наявна резолюція головуючого.

В подальшому, всі дії, щодо підготовки та надання справи для ознайомлення здійснюються відповідальною особою, а тому, будь-які відомості про наявність на матеріалах справи наліпок відсутні.

Тому, враховуючи те, що частина підстав для відводу свідчать виключно про незгоду представника відповідача із процесуальними діями судді, пов`язаними із прийняттям заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, а інша частина підстав для відводу не відповідають дійсності та не підтверджуються матеріалами справи, суд вважає, що заява про відвід є необґрунтованою та доходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд доходить до висновку про наявність підстав для передання заяви до канцелярії суду задля визначення судді в порядку ст. 33 ЦПК України для розгляду заяви про відвід.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 14,36,39,40 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Торган Лілії Миколаївни про відвід судді відмовити.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Торган Лілії Миколаївни про відвід судді у цивільній справі №522/20540/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - передати до канцелярії Приморського районного суду м. Одеси для визначення судді в порядку ст. 33 ЦПК України для розгляду даної заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення, ухвалене за наслідками розгляду справи.

Суддя Косіцина В.В.