ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7226/25 Справа № 205/8405/24 Головуючий у першій інстанції: Бізяєва Н. О. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Марченко С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новокодацького районного суду м.Дніпра у складі судді Бізяєвої Н.О. від 07 травня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_3 , про припинення стягнення аліментів на утримання дружини,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1 посилаючись на те, що згідно рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08.04.2002 року у справі №2-533/2002 з нього стягуються аліменти на користь відповідачки у розмірі 1/4 частини від його доходу на її утримання протягом строку її непрацездатності. Відповідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Відповідач ОСОБА_1 має повнолітнього сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до ст. 202 СК України, повнолітні діти, зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. З аналізу вбачається, що з обов`язку ОСОБА_3 утримувати свою матір, ОСОБА_1 , з урахуванням наявності в останнього стабільного та достатнього заробітку, випливає існування в ОСОБА_1 такого елементу доходу, як заробітна плата її повнолітнього сина. Наведене спростовує необхідність утримання ОСОБА_1 за його рахунок на підставі її потреби в матеріальній допомозі. Також звертає увагу, що виконуючи бойове розпорядження спрямоване на захист суверенітету та територіальної цілісності України, ним були отримані чисельні поранення та травми (вогнепальне осколкове сліпе поранення грудей та передпліччя зліва. Вогнепальний перелом І пальця правої кісті. Вогнепальне осколкове поранення лівої сідниці), які потягли за собою погіршення стану здоров`я. Вже багато років він має іншу сім`ю, при цьому щомісячне стягнення з його доходу у розмірі 1/4 частини на користь вже чужої для нього людини, негативно відображається на його стосунках з іншою людиною. Тому позивач просив припинити право непрацездатної ОСОБА_1 на утримання, що здійснюється шляхом стягнення із усіх видів заробітку ОСОБА_2 1/4 частини аліментів на її користь; покласти обов`язок утримувати ОСОБА_1 на її повнолітнього сина - ОСОБА_3 .

Рішенням Новокодацького районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на утримання дружини задоволено частково. Припинено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліментів на її утримання у розмірі частини від його щомісячного заробітку (доходу), нарахованих за рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08.04.2002 року (справа №2-533/2002р). В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині задоволення позовної вимоги про припинення стягнення аліментів та у скасованій частині ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , 16 лютого 2005 року було розірвано (а.с. 7 т.1).

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2002 року у справі №2-533/2002, позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на користь дружини ОСОБА_1 на весь період непрацездатності з 05.03.2002 року (а.с. 43 т.1).

Відповідно до копії довідки МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №260610 від 11.09.2001 року ОСОБА_1 первинно встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням та зроблено висновок про непрацездатність ОСОБА_1 (а.с. 227 т.1).

Згідно копії довідки до акта огляду МСЕК серія 10 ААА №568098 від 20 вересня 2011 року ОСОБА_1 повторно встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково (а.с. 44 т.1).

Згідно листа департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Пенсійного Фонду України №2800-050203-7/44395 від 22.07.2024, ОСОБА_1 за період з 01.12.2023 по 31.03.2024 була нарахована заробітна плата (дохід) в сумі 8664,00 грн, розмір нарахованих пенсійних виплат за період з 01.12.2023 по 30.06.2024 складає 27826,24 грн (а.с. 29-30 т.1).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору №0436-2024-0003623 від 24.07.2024, у період жовтень 2023 березень 2024 року ОСОБА_1 отримувала дохід за цивільно-правовим договором та аліменти (а.с. 32-34 т.1).

Відповідно до ч.ч. 1-3 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до частин другої-четвертої статті 75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За правилами частин першої та другої статті 76 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Якщо один із подружжя одержує аліменти у зв`язку з інвалідністю, сплата аліментів триває протягом строку інвалідності.

Відповідно до частин першої та третьої статті 82 СК України, право одного з подружжя на утримання, а також право на утримання, яке особа має після розірвання шлюбу, припиняється у разі поновлення його працездатності, а також реєстрації з ним повторного шлюбу. Право на утримання припиняється від дня настання цих обставин.

Чинне законодавство у ч. 2 ст. 75 СК України надає перелік загальних умов для надання утримання одному з подружжя: 1) його непрацездатність; 2) потреба у матеріальній допомозі; а також здатність другого з подружжя надавати матеріальну допомогу. В даному випадку мова йде про юридичний склад, який містить юридичні факти, що є підставою для набуття одним з подружжя права на утримання і створення обов`язку для іншого з подружжя таке утримання надавати.

Колегією суддів враховано, що Конституційний Суд України у Рішенні від 29 жовтня 2024 року № 1-р/2024 у справі № 1-1/2023(72/23) визнав такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) ч. 4 ст. 75 СК України, вказавши, зокрема, що нормативне регулювання, яке допускає становище особи, за якого її сукупний дохід (разом із соціальними виплатами і допомогами) є нижчим від прожиткового мінімуму, установленого законом, суперечить ч. 3 ст. 46 Конституції України.

Водночас у Рішенні КСУ зазначив, що прожитковий мінімум у контексті ч. 4 ст. 75 СК України визначено у спосіб, що не враховує у повній мірі і не може враховувати потреби непрацездатних осіб, а тому й не може бути універсальним для визначення рівня витрат на підтримання життєзабезпечення всіх без винятку людей. Зокрема, нужденність одного з подружжя, який є непрацездатним, повинна встановлюватися із урахуванням співвідношення між його заробітною платою, пенсією, іншими доходами та тими потребами, які є важливими для його нормального життєзабезпечення. Частина 4 ст. 75 Кодексу викладена у такий спосіб, що позбавляє суд змоги тлумачити зміст цієї категорії та ухвалювати рішення на власне переконання з урахуванням усіх обставин справи, які мають істотне значення.

Прожитковий мінімум не відображає фактичного стану потреби особи у матеріальній допомозі, а навпаки, як убачається зі змісту ч. 4 ст. 75 Кодексу, обмежує право одного з подружжя на утримання (аліменти). Крім того, оскільки особа пенсійного віку або особа з інвалідністю I, II чи III групи має пенсію чи соціальні виплати у розмірі, що можуть перевищити прожитковий мінімум, установлений законом, ч. 4 ст. 75 Кодексу не може бути застосована, а право на утримання не може бути реалізоване.

Здійснюючи перевірку оспорюваних приписів Кодексу на відповідність вимогам ч. 1 ст. 8 Конституції України у системному зв`язку із ч.ч. 1, 3 її ст. 51, Конституційний Суд України визначає, що сім`я охороняється державою, однак охорона не має передбачати надмірне регулювання приватної сфери, втручання у сімейні відносини через установлення обмеження права на утримання (аліменти) непрацездатного з подружжя прожитковим мінімумом, який є базовим соціальним стандартом. Таке обмеження нівелює саму суть цього права та містить, на думку Конституційного Суду України, ознаки надмірного регулювання державою сімейного життя.

Конституційний Суд України вважає, що ч. 4 ст. 75 Кодексу сформульована у такий спосіб, що не дає можливості суду визначити справедливі, належні критерії потреби у матеріальній допомозі виходячи із матеріального стану того з подружжя, який її потребує, із рівня його доходів та витрат, а також можливості отримання доходів із інших джерел, а отже, не відповідає принципу юридичної визначеності та однозначності правової норми, оскільки не може забезпечити її однакове застосування, що суперечить ст. 8 Основного Закону України.

Установлення законодавчого обмеження у наданні матеріальної допомоги (аліментів) є несправедливим по суті і невиправданим з огляду на те, що законодавець має можливість обрати для досягнення цієї мети засіб, який менш обтяжливо зачіпав би сферу реалізації приватного (особистого) та сімейного життя без безпідставного втручання у зазначені сфери.

Конституційний Суд України вбачає невиправданим законодавчо обмежувати розміром прожиткового мінімуму межу, у разі недосягнення якої особу вважають такою, що потребує матеріальної допомоги іншого з подружжя, оскільки таке обмеження не може вважатися об`єктивно оціненим, обумовленим індивідуальними потребами одного з подружжя, що потребує матеріальної допомоги, та є надмірним утручанням (регулюванням) держави у право на отримання матеріальної допомоги та забезпечення її у більшому розмірі, оскільки полягає в обмеженні реалізації такого права (звужує його реалізацію до кола осіб, що потребують матеріальної допомоги).

Виходячи із наведеного, висновки місцевого суду що дохід відповідачки у вигляді заробітної плати та допомоги від держави значно перевищує встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, що свідчить про те, що вона перестала потребувати матеріальної допомоги, - є безпідставними та не можуть бути підставою для припинення стягнення аліментів на утримання дружини.

Судом встановлено, що довідкою МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №260610 від 11.09.2001 року ОСОБА_1 первинно встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням та зроблено висновок про непрацездатність ОСОБА_1 (а.с. 227 т.1).

В подальшому, згідно довідки МСЕК серія 10 ААА №568098 від 20 вересня 2011 року ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням безстроково та вказано висновок, що ОСОБА_1 є непрацездатною (а.с. 44 т.1).

Колегія звертає увагу, що необхідні потреби непрацездатної людини, як правило, не обмежені тими звичайними потребами, які має здорова людина, тому вимагають додаткових витрат на лікування, оздоровлення, харчування, що зумовлено іншим, відмінним способом життя такої людини.

Так, відповідно до представлених відповідачкою копій консультаційного висновку спеціаліста КНП МКЛ №4 ДМР від 01.02.2023, в якому встановлено відповідачці діагноз - новоутворення лівої молочної залози та помірно виражений фіброаденоз правої молочної залози; консультативного висновку спеціаліста КНП МКЛ №4 ДМР №12334711 від 26.03.2023, в якому встановлено ОСОБА_1 діагноз - консолідований відламкуватий перелом обох кісткок дистального відділу лівого передпліччя; виписок з історії хвороби ОСОБА_1 ; індивідуальної програми реабілітації інваліда №1319; медичного заключення, виданого КЗ Апостолівська центральна районна лікарня Дніпропетровської області; виписки №4924 із медичної картки амбулаторного хворого, - відповідачка несе витрати на лікування та придбання лікарських засобів, потребує медикаментозного підтримання свого стану здоров`я на відповідному рівні та дієтичного здорового харчування (а.с. 73-81, 226 т.1).

Крім того, відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда №1319 від 20.09.2011 та санітарно-курортної книжки, заповненої на ім`я ОСОБА_1 06.05.2019, остання потребує проведення санітарно-курортних заходів та лікування у зв`язку з інвалідністю (а.с. 82-83 т.1).

Також, колегією суддів береться до уваги, що відповідачка відповідно до довідки №1204- є внутрішньо-переміщеною особою та в силу об`єктивних обставин змушена нести витрати на оренду квартири АДРЕСА_1 у сумі 6500,00 грн щомісяця та сплату комунальних послуг, що підтверджується копією договору про оренду житлового приміщення, укладеного 16.12.2023 між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та копіями квитанцій (а.с. 45-47 т.1)

Разом з тим, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору №0436-224-0005416 від 21.11.2024, дохід ОСОБА_1 без урахування аліментів, за цивільно-правовим договором у період з жовтня 2023 року по червень 2024 року становить 17356,00 грн (а.с. 129 т.1).

З листа Департаменту з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Пенсійного Фонду України №2800-050203-7/44395 від 22.07.2024 вбачається, що зокрема, розмір нарахованих пенсійних виплат ОСОБА_1 за період з 01.12.2023 по 30.06.2024 складає 27826,24 грн (а.с. 29-30 т.1).

Згідно відповіді з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи №1895550 від 15.10.2025 вбачається, що ОСОБА_1 за період з січня 2025 року по серпень 2025 року отримувала дохід у вигляді аліментів; про наявність у відповідачки іншого доходу, який підлягає оподаткуванню, у вказаному письмовому доказі не зазначено.

Враховуючи викладене, наявні підстави для висновку, що ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, оскільки зазначений вище розмір отримуваного доходу в сукупності не забезпечує необхідних потреб відповідачки, яка є непрацездатною особою з інвалідністю.

Також судом встановлено, що, відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, податку та військового збору від 14.12.2024, дохід ОСОБА_2 як військовослужбовця за період з квітня 2024 року по вересень 2024 року складає 464049,15 грн (а.с. 165 т.1).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що довідкою МСЕК серії МСЕ-ДНА-01 №260610 від 11.09.2001 року ОСОБА_1 первинно встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням; в подальшому довідкою МСЕК серія 10 ААА №568098 від 20 вересня 2011 року відповідачці повторно встановлено другу групу інвалідності безстроково, приймаючи до уваги, що інвалідність ОСОБА_1 отримана під час перебування у шлюбі з позивачем; враховуючи, що у зв`язку зі станом здоров`я, ОСОБА_1 понесла та продовжує нести значні витрати на лікування, розмір яких перевищує фактичний розмір її доходів, які вона отримує; інших доходів, крім пенсії, станом на цей час не має; враховуючи інші життєві обставини, що об`єктивно склались у відповідачки (є внутрішньо-переміщеною особою та змушена нести витрати на оренду житла), - колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги у вигляді аліментів на її утримання, а тому відсутні правові підстав для припинення права на утримання непрацездатної дружини.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачем не надано доказів, що він не може надавати матеріальну допомогу своїй непрацездатній дружині, яка є особою з інвалідністю другої групи, з урахуванням того, що позивач є військовослужбовцем, отримує достатній дохід, який дозволяє надавати матеріальну допомогу відповідачці.

Самі лише посилання позивача на те, що він не має змоги надавати відповідачці матеріальну допомогу, оскільки має іншу сім`ю вже багато років, - не є підставою для припинення права колишньої дружини (відповідачки) на утримання, передбаченого статтею 84 СК України.

Також, колегія зазначає, що істотною умовою виникнення права одного із подружжя на утримання є відсутність зловживання правом з її боку. Форми такого зловживання визначені у ч. 1 ст. 83 СК України, згідно з якою рішенням суду може бути позбавлено одного з подружжя права на утримання або обмежено його строком, якщо: 1) подружжя перебувало в шлюбних відносинах нетривалий час; 2) непрацездатність того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, виникла в результаті вчинення ним умисного кримінального правопорушення; 3) непрацездатність або тяжка хвороба того з подружжя, хто потребує матеріальної допомоги, була прихована від другого з подружжя при реєстрації шлюбу; 4) одержувач аліментів свідомо поставив себе у становище такого, що потребує матеріальної допомоги.

Таким чином, за умови відсутності зловживань, визначених у ч. 1 ст. 83 СК України, або передумов обмеження права одного із подружжя на утримання з боку іншого подружжя, які передбачені ч. 2 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, непрацездатне подружжя має право на матеріальну допомогу в сенсі ст. 75 СК України.

Наведених вище обставин у справі, що переглядається, судом апеляційної інстанції встановлено не було, що свідчить про відсутність зловживання відповідачкою правом на утримання.

Посилання позивача на наявність у відповідачки пенсії та соціальної допомоги від держави на проживання як особи, яка має статус ВПО є безпідставними, оскільки саме по собі призначення особі з інвалідністю відповідної пенсії по інвалідності або іншої соціальної виплати не може знаходитися у зв`язку із виплатами, які здійснює подружжя на утримання іншого подружжя, яке є особою із інвалідністю.

Таким чином, отримання відповідачкою пенсії та можливих виплат допомоги як ВПО не є визначальними для вирішення питання про припинення стягнення аліментів на дружину.

Крім того, колегія звертає увагу що відповідно до довідки про отримання (неотримання) допомоги №1148 від 26.05.2025, виданої Правобережним управлінням соціального захисту населення ДМР, ОСОБА_1 не отримує жодних видів соціальної допомоги та компенсацій, у т.ч. з 08.07.2022 по 26.05.2025 (а.с. 9 т.2).

На викладене вище місцевий суд увагу не звернув, у повному обсязі фактичні обставини не встановив, тому рішення місцевого суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання дружини.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія звертає увагу, що рішення місцевого суду, згідно змісту апеляційної скарги, оскаржене лише в частині задоволеної позовної вимоги про припинення стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання.

Тому суд апеляційної інстанції справу в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про покладення обов`язку утримувати ОСОБА_1 на її повнолітнього сина - ОСОБА_3 , - не переглядає, згідно вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягають задоволенню, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового судового рішення.

Колегія звертає увагу, що позивач, за наявності підстав, не позбавлений можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись до суду з іншим позовом, за іншого обґрунтування.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новокодацького районного суду м. Дніпра від 07 травня 2025 року в оскаржуваній частині в частині задоволення позовної вимоги про припинення стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини від його щомісячного заробітку (доходу), нарахованих за рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 08.04.2002 року (справа №2-533/2002) скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів на утримання дружини відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова