ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року

м. Харків

справа № 953/2309/25

провадження № 22-ц/818/3442/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

розглянувши в порядку ст.369 ЦПК України без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: поліцейський сектору поліцейської діяльності №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області старший сержант поліції Пушкар Дмитро Володимирович про відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2025 року, постановлене під головуванням судді Власової Ю.Ю., -

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, третя особа: поліцейський сектору поліцейської діяльності №1 Богодухівського РВП ГУНП в Харківській області старший сержант поліції Пушкар Дмитро Володимирович про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зазначає, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що незаконними діями посадових осіб позивача було безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим зазначеними діями йому було завдано моральної шкоди, оскільки закриття провадження про адміністративне правопорушення свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснили вказане провадження. Вважає, що сам факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності є підставою для відшкодування заподіяної шкоди та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок таких дій посадової особи державного органу.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Харківській області просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 алишити без задоволення, а судове рішення залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до частин 1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки у справі не встановлено підстав, визначених статтею 1174 ЦК України для відшкодування шкоди, у позивача ОСОБА_1 не виникло право на відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 08.11.2023 поліцейським сектору поліцейської діяльності № 1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області старшим сержантом поліції Пушкар Д.В. винесено постанову ЕАТ № 8099548 про застосування відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20400 (двадцять тисяч чотириста) гривень, у зв`язку із тим, що останній керував транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами 31.05.2023 строком на 1 (один) рік Краснокутським районним судом Харківської області, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 13.03.2024 у справі № 627/1023/23, яке набрало законної сили 23.04.2024, задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області та скасовано постанову поліцейського сектору поліцейської діяльності № 1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області старшого сержанта поліції Пушкар Д.В., серії ЕАТ № 8099548 від 08.11.2023 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Наданий на підтвердження факту порушення правил дорожнього руху відеозапис не є належним доказом, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не містить посилань на технічний засіб, яким здійснено відеозапис.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що з підстав незаконних дій 08.11.2023 року поліцейського сектору поліцейської діяльності № 1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області старшого сержанта поліції Пушкар Д.В. Позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки понад три місяці він повинен доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правоорушення в суді, відчував приниження з боку родини та колег по роботі, змушений відвідувати відділ поліції та суд, внаслідок чого, зачинився у собі, зникло бажання спілкування з оточуючими, що завдало душевні страждання.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт завдання йому моральної шкоди, а також причинний зв`язок між притягненням позивача до адміністративної відповідальності службовими особами Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області та розміром моральної шкоди.

Із вказаними висновками суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень, виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Одним із самих найважливіших питань, які підлягають встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 22 березня 2021 року у справі № 203/1067/19 (провадження № 61-23293св19), від 25 березня 2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).

В позовній заяві приводиться лише оціночне судження позивача щодо завдання йому моральної шкоди, завданої незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності. Позивач повинен довести, що внаслідок протиправних дій працівників патрульної поліції під час складання постанови про адміністративне правопорушення йому була заподіяна моральна шкода, зазначити, у чому вона проявлялася, а також обґрунтувати розмір її відшкодування

При цьому позивачем не конкретизовано, в чому саме виразилася завдана позивачу з боку відповідача моральна шкода, та не надано належних та допустимих доказів, того, що з вини відповідача позивачу була спричинена моральна шкода та наявність причинного зв`язку між шкодою, завданою позивачу і протиправним діянням заподіювача.

Незаконність або протиправність дій працівників патрульної поліції, які склали постанову про наявність у діях позивача ознак складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП, рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 13.03.2024 у справі № 627/1023/23, не встановлена.

Висновок суду в адміністративній справі про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про скасування постанови поліцейського сектору поліцейської діяльності № 1 Богодухівського РВП ГУ НП в Харківській області старшого сержанта поліції Пушкар Д.В., серії ЕАТ № 8099548, від 08.11.2023 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, та закриття провадження у справі на підставі п.1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення мотивований тим, що наданий на підтвердження факту порушення правил дорожнього руху відеозапис не є належним доказом, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не містить посилань на технічний засіб, яким здійснено відеозапис

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки при розгляді справи позивачем не надано належних та допустимих доказів завдання йому моральної шкоди з боку відповідача, а також підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою, про спричинення якої зазначає позивач і протиправним діям відповідача.

Сам факт скасування постанови про адміністративне правопорушення не свідчить про неправомірність дій особи, що його склала та наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказів на підтвердження заявлених вимог позивачем суду не надано.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова