27.10.25 Справа №469/1581/24
2/469/281/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2025 року селище Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді - Тавлуй В. В.,
за участю секретаря судового засідання - Рогозевич С.О.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 - не з`явилась,
представник позивача ОСОБА_2 - не з`явилась,
представник позивача адвокат Дорошенко А. В. - не з`явилась,
представник відповідача
ТОВ «Південь Агро Інвест» - не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про стягнення заборгованості за оренду землі,
в с т а н о в и в:
01 жовтня 2017 року ТОВ «ім.К.Л.Петровського» відступило свої права та обов`язки орендаря ТОВ «Південь Агро Інвест» і в цей же день між позивачкою та ТОВ «Південь Агро Інвест» укладено новий договір оренди землі строком до 31.12.2024.
Із цієї суми Орендарем як податковим агентом утримуються податки (збори) передбачені чинним законодавством України (п.4.2 Договору).
За згодою сторін передбачена можливість розрахунку орендної плати в натуральній та іншій формі (п.4.3 Договору).
Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки здійснюється з урахуванням індексації на рік виплати /нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше). При цьому коефіцієнт індексації для орендної плати застосовується станом на 1 січня року виплати /нарахування (в залежності від того, яка з подій сталася раніше) ( п.4.4 Договору)
Згідно з пунктами 4.5, 4.6 Договору орендна плата сплачується Орендарем не пізніше 01 вересня поточного року, розмір орендної плати переглядається 1 раз на 7 років у разі: зміни умов господарювання, передбачених Договором; зміни розмірів земельного податку підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.
У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, справляється пеня у розмірі 0,1 % від несплаченої суми за кожний день прострочення (пункт 4.7 Договору).
Зміна умов Договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку (пункт 12.1 Договору).
Згідно пунктів 13.1, 13.2 Договору сторонами погоджено, що у разі невиконання або неналежного виконання договору вони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Сторона, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини).
Право оренди земельної ділянки за ТОВ «Південь Агро Інвест» зареєстровано державним реєстратором Березанської РДА Миколаївської області 01.04.2017 року, номер запису про інше речове право 19818391, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.10.2024, інформаційна довідка № 399875538.
За період перебування земельної ділянки в оренді у відповідача орендна плата за земельну ділянку ТОВ «Південь Агро Інвест» здійснювалася шляхом перерахування коштів на банківський розрахунковий рахунок матері позивачки ОСОБА_2 .
За 2018-201 роки та 2023 рік орендна плата відповідачем виплачена, за 2022 рік та 2024 рік відповідач позивачці орендну плату не сплатив. Заяви про сплату орендної плати у натуральній формі, акти про передачу продукції та надання послуг в рахунок орендної плати не оформлялися, тому на підставі пункту 4.1 договору оренди землі розрахунок мав проводитися у грошовій формі.
Позивачка неодноразово через свого представника ОСОБА_2 в усній формі зверталася до керівництва ТОВ про погашення заборгованої орендної плати за 2022 та 2024 рік, але, посилаючись на наявність воєнних дій на території України, як на форс-мажорні обставини, до даного часу орендна плата їй не сплачена.
Посилаючись на наведені обставини, на положення ЦК України та положення Закону України «Про оренду землі», які регулюють спірні правовідносини, позивачка просить задовольнити позов.
06 грудня 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.34).
У судове засідання позивачка та її представники не з`явилися; представник позивачки адвокат Дорошенко А.В. подала до суду заяву про розгляд справи без їх участі та підтримання позовних вимог, проти заочного розгляду справи не заперечувала (а.с.72-73).
Представник відповідача у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву суду не надав.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України.
Відповідно до вимог ст.124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди.
У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться вглаві 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».
Відповідно до частини другої статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Як визначено ч.1 ст.93 ЗК України, ст.1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
У ст.6 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За приписами частини 1 статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Відповідно до ч.1 ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.
У ст.21 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Згідно з положеннями ст.24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати; на підставі ст.25 вказаного Закону орендар зобов"язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
На підставі ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:
1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;
2) зміна умов зобов`язання;
3) сплата неустойки;
4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
На підставі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судом встановлено, що позивачу не виплачена орендна плата за користування земельними ділянками за 2022 та 2024 роки, що не спростовано відповідачем; розмір орендної плати визначається судом з вирахуванням податків та зборів, що підлягають сплаті відповідно до законодавства України.
Відповідно до підпункту l6.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені ПК України (пункт 36.1 статті 36 ПК України).
Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента (пункт 36.4 статті 36 ПК України).
Згідно з п.164.2.5 ст.164 ПК України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому п.170.1 ст.170 цього Кодексу.
У відповідності до положень п.170.1.1 ст.170 ПК України податковим агентом платника податку - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду (емфітевзис) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар.
З цієї суми відповідачем як податковим агентом мають утримуватися податки (збори), передбачені чинним законодавством України, що відповідає положенням п.4.2 додаткової угоди до договору оренди землі та підпункту 170.1.1 п.170.1.ст.170 ПК України, яким визначено, що податковим агентом платника ПДФО орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар, при цьому об`єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.
Відповідно до підпункту l6.1.4 пункту 16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначеніПК України (пункт 36.1 ст.36ПК України).
Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента (пункт 36.4 ст.36 ПК України).
Вимоги про нарахування індексації орендної плати відповідно до п.4.4 договору оренди землі позивач не заявляв.
Сторони у п.4.7 договору оренди передбачили відповідальність орендаря у вигляді стягнення неустойки (пені) у разі прострочення виплати орендної плати, у розмірі 0,1% від несплаченої суми за кожний день прострочення.
Пунктом 3 ч.1 ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ст.549 ЦК України пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з частинами 1, 2 статті 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.
Зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).
На підставі Закону України від 30.03.2020 року №540-ІХ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби (СOVID-19), відповідно до пункту 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжено на строк дії карантину.
На підставі Закону України Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану №2120-ІХ від 15.03.2022 року, відповідно до п.19 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в України воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, продовжено на строк його дії.
Відповідно до Закону від 14.05.2025 року №4434-ІХ Про внесення змін до розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності, строк зупинення перебігу позовної давності діяв до 04.09.2025 року.
Тому є підстави для стягнення з відповідача пені у зв`язку із несплатою орендної плати:
Зауважень щодо розміру нарахувань відповідач не надав.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На час розгляду справи підтвердження виплати позивачеві заборгованості з орендної плати відповідачем суду не надано, а тому він зобов"язаний сплатити зазначену заборгованість з урахуванням пені та виплат, встановлених ч.2 ст.625 ЦК України.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, 3% річних з несплаченої орендної плати
Розрахунок інфляційних втрат виконується за методикою, яка викладена у листі Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р.
Сукупний індекс інфляції за період існування боргу з 02 вересня 2022 року по 21 лютого 2025 року становить (розраховується шляхом множення щомісячних індексів за період існування боргу) : 101,9% ? 102,5% ? 100,7% ? 100,7% ? 100,8% ? 100,7% ? 101,5% ? 100,2% ? 100,5% ? 100,8% ? 99,4% ? 98,6% ? 100,5% ? 100,8% ? 100,5% ? 100,7% ? 100,4% ? 100,3% ? 100,5% ? 100,2% ? 100,6% ? 102,2% ? 100,0% ? 100,6% ? 101,5% ? 101,8% ? 101,9% ? 101,4% ? 101,2% :100 = 1,261289.
Сукупний індекс інфляції за період існування боргу з 02 вересня 2024 року по 21 лютого 2025 року становить: 101,5% ? 101,8% ? 101,9% ? 101,4% ? 101,2% :100 = 1,261289.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню:
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано суду письмові докази: ордер адвоката серії ВЕ №1135007 від 24 жовтня 2024 року, договір про надання правничої допомоги № 50/24 від 18 жовтня 2024 року, додаткові угоди від 22 листопада 2024 року та 18 лютого 2025 року до договору про надання правничої допомоги № 50/24 від 18 жовтня 2024 року, укладену між позивачем та адвокатом Дорошенко А.В. з переліком послуг, які надаються адвокатом, акт приймання-передачі наданих послуг від 22 листопада 2024 року, квитанцію № 40 від 22 листопада 2024 року про сплату на користь Дорошенко А.В. 6000,00 грн., акт приймання-передачі наданих послуг №2 від 21 лютого 2025 року, квитанцію №45 від 21 лютого 2025 року про сплату на користь Дорошенко А.В. 4000,00 грн.
Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд -
у х в а л и в:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Південь Агро Інвест» про стягнення заборгованості за оренду землі задовольнити у повному обсязі.
Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення виготовлено 27 жовтня 2025 року.
Суддя: