Номер провадження: 22-ц/813/3802/25
Справа № 501/2680/24
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Назарова М. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Назарової М.В. (суддя-доповідач), Коновалової В.А., Кострицького В.В.,

учасники справи: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» в особі свого представника Жилка Едуарда Олеговича

на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 грудня 2024 року, ухвалене Іллічівським міським судом Одеської області у складі: судді Петрюченко М.І. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних за користування грошовими коштами,

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 80 007,30 грн, яка складається з 56 663,78 грн інфляційних втрат, 23 343,52 грн 3% річних за користування коштами та вирішити питання про стягнення судових витрат.

Позов мотивовано тим, що 29.08.2007 між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено Договір «Автопакет» № ОД13/08/2007/840-К/122, згідно якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 28 000,00 Доларів США в порядку та на умовах визначених цим кредитним договором.

Рішенням Іллічівського міського суду від 26.10.2011 позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 259 135,76 грн та судові витрати у справі.

Між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» 26.02.2020 укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № GL2N79746, відповідно до умов якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором «Автопакет» № ОД13/08/2007/840-К/122 від 29.08.2007.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 30.12.2020 замінено сторону стягувача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» її правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Іллічівським міським судом Одеської області у справі № 2-1631/11 за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26.10.2011 не виконане боржником, а тому в силу ст. 526 та ст. 625 ЦК України відповідач повинен сплатити 3% річних від простроченої суми та інфляційні втрати.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Івкова Л.В. 22.01.2024 надала до суду заяву про застосування позовної давності, в якій зазначила, що позивач має право стягнення інфляційних витрат та 3% річних за період з 20.06.2021 по 23.02.2022 включно (а.с. 50-51).

07.10.2024 представник позивача надав до суду заперечення на клопотання (заяву) про застосування строку позовної давності, просив відмовити у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності (а.с. 74-75).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 12 грудня 2024 року позов ТОВ «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних за користування грошовими коштами задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Консалт Солюшенс» заборгованість у розмірі 22046,35 грн, яка складається з 16742,94 грн інфляційних втрат, 5 303,41 грн 3% річних за користування коштами, та судові витрати у справі у розмірі 605,50 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Консалт Солюшенс» в особі свого представника Жилка Е.О. просить рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 грудня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та постановити нове, яким позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд не взяв до уваги постанову ВП ВС від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, відповідно до якої невиконання боржником зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Вказує, що за змістом пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".

Тому цілком зрозумілим є нарахування інфляційних втрат та 3 % річних за користування грошовими коштами починаючи з 23.02.2022 року (дата зупинення позовної давності) та на три роки назад, тобто до 23.02.2019 року (дата початку перебігу позовної давності) відраховуючи три роки, за які нараховуються інфляційні втрати та 3 % річних за користування грошовими коштами.

Зазначає, що відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2024 року у справі № 206/2984/23 (провадження № 61-7249св24, з 12 березня 2020 року на усій території України був встановлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку до 30 червня 2023 року (пункт постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»). Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 02 квітня 2020 року).

Посилаючись на п. 15 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ зазначає, що строки давності щодо вимог про стягнення сум за статтею 625 ЦК України, які не спливли на момент набрання чинності Законом № 540-ІХ (02 квітня 2020 року), продовжуються на строк дії такого карантину. Запровадження на всій території карантину є безумовною правовою підставою для продовження строків, визначених статтею 257 ЦК України. Вирішувати питання поважності пропуску такого строку не потрібно, такі висновки щодо застосування Закону № 540-ІХ викладені в пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року в справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22), а також в постановах Верховного Суду від 07 вересня 2022 року в справі № 679/1136/21 (провадження № 61-5238св22), від 16 листопада 2023 року в справі № 487/1342/21 (провадження № 61-4298св23), від 20 квітня 2023 року в справі № 728/1765/21 (провадження № 61-6640св22).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в особі свого представника Івкової Л.В. просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Вказує, що стягнення інфляційних втрат, 3 % річних можливо до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову до суду, позивач звернувся до суду з позовом 20.06.2024, тому має право на стягнення за період з 20.06.2021 по 23.02.2022.

Крім того зазначає, що посилання скаржника на запровадження карантинних обмежень внаслідок поширення коронавірусної хвороби з 12.03.2020 та продовження процесуальних строків відповідного до Закону № 540-IX від 30.03.2020 викладеного не спростовують. Позивач, після набрання чинності Закону № 731- ІХ, у 20-денний строк не ставив питання про продовження позовної давності.

23.01.2025 позивач надіслав до суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що строк позовної давності було спочатку продовжено Законом № 540-ІХ (з 02.04.2020 - 27.06.2023), а в подальшому зупинено у зв`язку з введенням на всій території України воєнного стану (з 24.02.2022 теперішній час), строки позовної даності не були пропущенні, а отже поновлення не потребують.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості у розмірі 80007,30 грн, тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 26.10.2011 не виконано та заборгованість за договором авто пакет № ОД13/08/2007/840-К/122 від 29.08.2007 не сплачена, тому право на стягнення сум на підставі ст. 625 ЦК України у позивача виникає за час прострочення, і діє до моменту його усунення та обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Тому суд, враховуючи доводи письмових пояснень представника відповідача, визначив, що позивач має право на отримання інфляційних втрат та 3% річних в межах строку позовної давності, яка підлягає застосуванню на підставі своєчасно поданої одним із солідарних боржників (відповідачів) такої заяви та визначив період з 20.06.2021 по 23.02.2022 - інфляційні втрати: 259 135,76 грн*1,06463 (сукупний індекс інфляції) - 259 135,76 грн = 16742,94 грн; сума трьох процентів річних за прострочення тіла кредиту та відсотків становить - 5 303,41 грн: 259 135,76 грн (сума заборгованості) х 3% х 249 (кількість днів прострочення) /365/100.

Переглядаючи вказане рішення суду за доводами апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого.

Судом правильно встановлено та матеріалами справами підтверджено, що 29.08.2007 між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено Договір «Автопакет» № ОД13/08/2007/840-К/122, згідно якого банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 28 000,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених цим кредитним договором (а.с. 24-29).

Рішенням Іллічівського міського суду від 26.10.2011 позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 259 135,76 грн та судові витрати у справі (а.с. 15-17).

Між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» 26.02.2020 укладено договір купівлі-продажу прав вимоги № GL2N79746, відповідно до умов якого відбулось відступлення прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за договором «Автопакет» № ОД13/08/2007/840-К/122 від 29.08.2007.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 30.12.2020 замінено сторону стягувача - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» () її правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (04108, м. Київ, проспект Правди, будинок 31-А, ) у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Іллічівським міським судом Одеської області у справі №2-1631/11 за позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 19-21).

Наведене ніким по справі не оспорюється.

Крім того, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Позивач в обґрунтування позову посилається на те, що рішення Іллічівського міського суду від 26.10.2011 у справі № 2-1631/11 відповідачі не виконали у повному обсязі, заборгованість не погасили.

За приписами ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, дійшла висновку, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частина друга статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу (основне зобов`язання), суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та трьох процентів річних від простроченої суми.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Апеляційний суд погоджує доводи скарги, що суд першої інстанції не врахував зупинення строків позовної давності та зазначає таке.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнено Прикінцеві положення ЦК України пунктом 12 такого змісту «під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Якщо строк позовної давності закінчувався після набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжилися на строк дії такого карантину.

Зазначене застосування положень Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 947/8885/21, а також постановах Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 343/2389/22, від 17 січня 2024 року у справі № 130/1596/22.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 № 2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 19, яким передбачено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Оскільки з 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", згідно з яким в Україні запроваджено з 12.03.2020 загальнодержавний карантин, який тривав до 30.06.2023, а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан і, відповідно, станом на 20.06.2024 року (дата подання позовної заяви) діяв на усій території України, тому наслідки спливу строку позовної давності до правовідносин сторін не застосовуються.

Із матеріалів справи вбачається, що договір «Автопакет» № ОД13/08/2007/840-К/122 укладено між сторонами 29.08.2007.

Рішення Іллічівського міського суду щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у розмірі 259 135,76 грн ухвалено 26.10.2011.

З позовом позивач звернувся до суду 20.06.2024 року.

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачами рішення суду та невиконання позичальником своїх зобов`язань, а отже на момент звернення з позовом до суду заборгованість за договором «Автопакет» № ОД13/08/2007/840-К/122 від 29.08.2007 не сплачена.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем разом із позовною заявою, розрахованого за період з 23.02.2019 по 23.02.2022, сума заборгованості становить 80 007,30 грн, яка складається з 56 663,78 грн інфляційні втрати, 23 343,52 грн 3% річних за користування коштами (а.с. 13-14).

Оскільки станом на 02.04.2020 року позовна давність щодо вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором не спливла, перебіг цього строку є зупиненим і дотепер (внаслідок продовження на строк дії карантину та подальшого зупинення його перебігу на строк дії воєнного стану), тому позивач обґрунтовано визначив період стягнення з 23.02.2019 по 23.02.2022.

Отже, колегія суддів вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 3% річних у розмірі 23 343,52 грн та інфляційні витрати у розмірі 56 663,78 грн, розраховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Апеляційний суд відхиляє посилання відповідачів, що позивач, після набрання чинності Закону № 731- ІХ, у 20-денний строк не ставив питання про продовження позовної давності, оскільки під позовною давністю слід розуміти строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред`явлення в установленому порядку позову до суду.

На відміну від позовної давності, процесуальні строки - це строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії учасниками судового процесу. Такі строки спрямовані на обмеження у реалізації саме процесуальних прав особи у відповідному судочинстві.

У справі, що переглядається апеляційним судом, строк позовної давності, протягом якого позивач має можливість отримати судовий захист порушеного матеріального права, пред`явивши позов до суду, продовжено в силу закону у зв`язку із встановленням карантину на всій території України, а в подальшому запровадженням воєнного стану, а тому обґрунтування причин, за яких запроваджені обмеження впливали на дії позивача, не вимагається.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо застосування строків позовної давності, тому з відповідачів підлягають стягненню заборгованість у розмірі заявленому позивачем.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених обставин рішення суду не відповідає вимогам закону та суперечить обставинам, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, тому апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити, збільшивши суму стягнення.

Відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 2422,40 грн, за подання апеляційної скарги судовий збір підлягав у розмірі 2630,72, а загалом 5053,12 грн. Оскільки позов задоволено повністю, то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5053,12 грн у рівних частках.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» в особі свого представника Жилка Едуарда Олеговича задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 грудня 2024 року змінити, збільшивши загальну суму заборгованості з 22046,35 грн до 80007,30 грн, яка складається з: 56 663,78 грн інфляційні втрати, 23 343,52 грн 3% річних за користування коштами.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 12 грудня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 судового збору скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (ЄДРПОУ: 42251700, адреса: м. Одеса, вул. Пушкінська, буд 36, оф. 308) судовий збір у розмірі по 2526,56 грн з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Дата складення повного тексту постанови - 21 жовтня 2025 року

Судді: М.В. Назарова

В.А. Коновалова

В.В. Кострицький