Провадження №2-др/522/176/25
УХВАЛА

27 жовтня 2025 року м.Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Державної казначейської служби України, третя особа: Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, про відшкодування моральної шкоди, зобов`язання демонтувати споруду,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Державної казначейської служби України, третя особа: Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, про відшкодування моральної шкоди, зобов`язання демонтувати споруду.

Рішенням суду від 17.09.2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

25.09.2025 року ОСОБА_1 на адресу суду поштою надав заяву про ухвалення додаткового рішення по даній справі, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати з проведення у даній справі судової-будівельно-технічної експертизи у розмірі 9 060,96 грн.

Розгляд зазначеної заяви було призначено на 17.10.2025 року.

15.10.2025 року ОСОБА_2 надала до суду клопотання, в якому просила відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про стягнення судових витрат за проведення у даній справі судової-будівельно-технічної експертизи, звільнити її від їх виплат, поклавши витрати на ОСОБА_1 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що її звернення до суду з позовом у листопаді 2021 року було викликано незаконними діями ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , пов`язаними з самовільною реконструкцією квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі на дату звернення до суду з позовом були подружжям. У січні 2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 подали до суду відзив, в якому останні не спростовували обставини, викладені у позові. До відзиву не додали жодного документу до їх сімейного стану та права власності на квартиру. Лише у липні 2025 року представник ОСОБА_3 зазначив, що рішенням суду від 17.09.2025 року шлюб між відповідачами розірвано, а спірна квартира належить тільки відповідачці ОСОБА_4 . Вважає, що відповідачі зловживали своїми процесуальними правами, тому просила відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення на підставі п.9 ст.141 ЦПК України.

У судове засідання 17.10.2025 року ОСОБА_2 зазначила, що нею подано клопотання про відмову у задоволенні заяви про стягнення судових витрат на підставі п.9 ст.141 ЦПК України зловживання процесуальними правами, оскільки вона вважала, що спірна квартира є спільною сумісною власністю, проте відповідачі не надавали суду інформації щодо достовірності доказів, а саме, кому на праві власності належить спірна квартира. Також їй не зрозуміло, якщо він є сторонньою особою, тому на підставі чого він платив кошти за проведення експертизи.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, ОСОБА_5 на адресу суду поштою надав заяву, в якій вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення підтримав, просив задовольнити, справу просив розглядати за його відсутністю.

По справі оголошено про перехід прийняття рішення, час проголошення 27.10.2025 року.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складання повного тексту рішення є 28.10.2025 року.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м.Одеси перебувала справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Державної казначейської служби України, третя особа: Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, про відшкодування моральної шкоди, зобов`язання демонтувати споруду.

13.01.2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 надали суду відзив на позовну заяву, в якому просили у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

При цьому, у відзиві не просив стягнути судові витрати і не зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідачі понесли або які очікують понести у зв`язку із розглядом даної справи.

Рішенням суду від 17.09.2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

25.09.2025 року ОСОБА_1 на адресу суду поштою надав заяву про ухвалення додаткового рішення по даній справі, в якій просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати за проведення у даній справі судової-будівельно-технічної експертизи у розмірі 9 060,96 грн.

Згідно ст.246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

У відповідності до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

- чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

- чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це заяву.

Витрати, пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, становлять ті оплатні дії, які передбачені цивільно-процесуальних кодексом.

Відповідно до статті 134 ЦПК України передбачено обов`язок сторін попередньо визначити суми судових витрат. Зокрема, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина перша цієї статті).

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина друга цієї статті).

Надавши суду 13.01.2022 року суду відзив на позовну заяву, ОСОБА_1 у відзиві не зазначав про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс або які очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи.

Під час розгляду справи ані відповідач ОСОБА_1 , ані його представник заяв/клопотань щодо витрат, пов`язаних з розглядом справи також не надавали.

За викладених обставин, з урахування заперечень ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, у зв`язку з неподанням у встановлений законом порядку відповідної заяви згідно до ч.2 ст.134 ЦПК України.

Відповідно до ч.5 ст.270 ЦПК України, додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Керуючись ст.ст.247, 258-260, 268, 270, 353, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, Державної казначейської служби України, третя особа: Департамент культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, про відшкодування моральної шкоди, зобов`язання демонтувати споруду відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали. Учасники справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали суду виготовлено 28.10.2025 року.

Суддя Домусчі Л.В.