П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 року

м. Рівне

Справа № 949/993/25

Провадження № 22-ц/4815/1249/25

Головуючий у Дубровицькому районному суді

Рівненської області: суддя Отупор К.М.

Ухвалу суду першої інстанції

постановлено: 12 червня 2025 року

у м. Дубровиця Рівненської області

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 червня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Тарасюка О.Г. про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії та номер 1667, виданого ОСОБА_2 , шляхом включення його до числа спадкоємців як особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, та зобов`язати приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Тарасюка О.Г., який здійснив державну реєстрацію права власності, внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Тарасюка О.Г. про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом залишено без руху та надано позивачу для усунення зазначених у судовому рішенні недоліків строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Тарасюка О.Г. про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом визнано неподаною і повернуто позивачу.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, що полягало у порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права, просить її скасувати, направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося про суперечність висновків суду у частині, яка стосується обов`язку позивача надати докази вжиття заходів досудового врегулювання спору із ОСОБА_2 та необхідності долучення доказів про звернення до нотаріуса за місцем відкриття спадщини з метою внесення змін до свідоцтва про право на спадщину і неможливості внесення нотаріусом таких змін.

Не погоджуючись із наведеними висновками, звертав увагу на те, що за своїми формою та змістом позовна заява відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України. При цьому матеріальний і процесуальний закон не передбачає для звернення до суду попереднє вжиття заходів досудового врегулювання спору.

Вважає, що остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, і збирання відповідних доказів є завданням підготовчого провадження. Щодо визначення суб`єктного складу відповідачів, предмета та підстав спору, подання доказів та вжиття чи невжиття заходів досудового врегулювання спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів та обґрунтованості позову є обов`язком суду, який здійснюється під час розгляду справи.

Подібну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі №308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі №127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі №552/6381/17, від 13 березня 2019 року у справі №757/39920/15-ц, від 27 березня 2019 року у справі №520/17304/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі №203/36823/17, від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16-ц.

На переконання своїм доводів також покликався на ст.ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини у справах "Буланов та Купчик проти України", "Кутій проти Хорватії".

Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подавався, хоча про таке право їм було роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 07 серпня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 263, 367 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2025 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Тарасюка О.Г. про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом серії та номер 1667, виданого ОСОБА_2 , шляхом включення його до числа спадкоємців як особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, та зобов`язати приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Тарасюка О.Г., який здійснив державну реєстрацію права власності, внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Тарасюка О.Г. про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом залишено без руху та надано позивачу для усунення зазначених у судовому рішенні недоліків строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали.

Ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу Тарасюка О.Г. про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за заповітом визнано неподаною і повернуто позивачу.

Приходячи до переконання про хибність висновків суду, колегія суддів бере до уваги, що ухвалою Дубровицького районного суду від 06 травня 2025 року помилково визначено такі обставини як обов`язок позивача надати докази вжиття заходів досудового врегулювання спору із ОСОБА_2 та необхідність долучити докази про його звернення до нотаріуса з метою внесення змін до свідоцтва про право на спадщину і неможливість внесення нотаріусом таких змін - як підстави для залишення позовної заяви без руху. При цьому наслідки невиконання вказівок суду призвели до визнання судом позовної заяви неподаною і повернення її позивачу.

Згідно зі ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, внесе у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим у постанові Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі № 201/1333/19 зазначається, що "оскільки на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті, апеляційний суд дійшов правильного висновку про скасування ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2019 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19 (провадження № 61-2192св20)".

Крім того, висновки суду про обов`язковість досудового врегулювання спору ОСОБА_1 спростовуються правовою позицією Верховного Суду, яка зроблена у постанові від 24 квітня 2019 року у справі №521/6555/14-ц. Так, "пунктом 3 Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року № 15-рп/20002 встановлено, що обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

Право на судовий захист не позбавляє суб`єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів. Це може бути передбачено цивільно-правовим договором, коли суб`єкти правовідносин добровільно обирають засіб захисту їхніх прав. Досудове врегулювання спору може мати місце також за волевиявленням кожного з учасників правовідносин і за відсутності у договорі застереження щодо такого врегулювання спору.

Таким чином, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист".

Як убачається, суд попередньої інстанції при вирішенні питання про відкриття провадження у справі увагу на зазначені обставини не звернув, що спонукало до постановлення ухвали, яка не може залишатися чинною.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Підставою для скасування оскаржуваної ухвали відповідно до пунктів 3, 4 ст. 379 ЦПК України є невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, що призвело до порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити

Ухвалу Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 червня 2025 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

С.С.Шимків