Номер провадження: 22-ц/813/6694/25
Головуючий у першій інстанції Ярема Х. С.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Лозко Ю.П., Карташова О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича,

на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2025 року,

за заявою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: стягувачі Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Групп», боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: стягувачі Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандарт Фінанс Групп», боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в обґрунтування якої зазначив, що на примусовому виконанні перебувають виконавчі листи по справі № 522/15988/13-ц, видані Приморським районним судом міста Одеси 14.07.2014 року, про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» загальної суми боргу у розмірі 684602 гривні 13 копійок та судових витрат у розмірі 3 441 гривні.

Зазначає, що на адресу приватного виконавця надійшла заява ОСОБА_3 з повідомленням про те, що 14 червня 2023 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Стандард Фінанс Групп» укладено договір факторингу, за умовами якого, до ТОВ «Стандард Фінанс Групп» перейшло право вимоги за кредитним договором № МL-501/063/2006 від 27.03.2006 року. В подальшому, між ТОВ «Стандард Фінанс Групп» та ОСОБА_3 укладено договір відступлення права вимоги від 14.06.2023 року, за умовами якого ТОВ «Стандард Фінанс Групп» відступило, а ОСОБА_3 прийняла право вимоги за кредитним договором № МL-501/063/2006 від 27.03.2006 року.

Отже, на теперішній час, належним стягувачем у виконавчих провадженнях № 59459678 та № 59459141 від 03.07.2019 року, з примусового виконання виконавчих листів по справі № 522/15988/13-ц, виданих Приморським районним судом міста Одеси 14.07.2014 року є ОСОБА_3 .

Заявник просив замінити стягувача у виконавчих провадженнях № 59459678 та № 59459141 від 03.07.2019 року, з примусового виконання виконавчих листів по справі № 522/15988/13-ц, виданих Приморським районним судом міста Одеси 14.07.2014 року, на ОСОБА_3

Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 02.07.2025 року в задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. про заміну сторони виконавчого провадження відмовив.

В обґрунтування ухвали про відмову в задоволенні заяви суд першої інстанції зазначив, що передача прав вимоги ОСОБА_3 на підставі договору відступлення права вимоги від 14.06.2023 року за кредитним договором № МL-501/063/2006 від 27.03.2006 року, укладеним боржниками з ЗАТ «ОТП Банк» суперечить ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор банк або інша фінансова установа, а тому підстави для заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні на ОСОБА_3 відсутні у зв`язку з нікчемністю цього договору правонаступництва.

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеса від 02.07.2025 року по справі №522/15988/13 та задовільними заяву Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що нотаріально посвідчені договори із відступлення права вимоги (факторингу) не можуть вважатись нікчемними правочинами, отже, їх недійсність підлягає встановленню у судовому порядку. Тобто, за умови відсутності рішення суду, що набрало законної сили, про визнання відповідного договору недійним презюмується його дійсність.

Зазначає, що постановою Верховного Суду від 08.11.2023 року у справі № 206/4841/20 (на яку посилається суд першої інстанції) була вирішена справа по якій боржником була заявлена позовна вимога, зокрема, про визнати недійсними договорів відступлення права вимоги. Разом із тим, у справі що розглядається судом першої інстанції мало бути вирішено питання у порядку ст. 442 ЦПК України; обставини із оскарження боржником (чи будь-якою іншою особою) договорів про відступлення права вимоги та обставини із визнання їх недійсними у судовому порядку судом по цій справі не встановлювались.

Вважає, що в силу презумпції правомірності договорів про відступлення права вимоги, що діє у даному випадку, суд першої інстанції мав перевірити підстави для заміни сторони виконавчого провадження, як то передбачено ст. 442 ЦПК України, а не вдаватись до правого аналізу дійсності/недійсності договорів, що не оскаржувались.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.07.2025 року відкрито провадження за вказаною апеляційною скаргою роз`яснювалось ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ТОВ «Стандарт Фінанс Групп», ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право подати до Одеського апеляційного суду пояснення на апеляційну скаргу у письмовій формі.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. копію ухвали про відкриття провадження отримав 19.07.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримало 19.07.2025 року о 7:56:03 та 15.07.2025 року о 23:48:40 відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримало 19.07.2025 року о 8:00:35 та 15.07.2025 року о 23:46:10 відповідно в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 копія ухвали про відкриття провадження та копія апеляційної скарги надсилались засобами поштового зв`язку.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М., ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ТОВ «Стандарт Фінанс Групп» повістки-повідомлення отримали 15.09.2025 року о 21:26:04 в особистих кабінетах Електронного суду, що підтверджується довідками.

ТОВ «ОТП Факторинг України» повістку отримало 26.12.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 повідомлені у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити таке.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. про заміну стягувача, суд виходив з того, що передача прав вимоги ОСОБА_3 на підставі договору відступлення права вимоги від 14.06.2023 року за кредитним договором № МL-501/063/2006 від 27.03.2006 року, укладеним боржниками з ЗАТ «ОТП Банк» суперечить ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор банк або інша фінансова установа, а тому підстави для заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні на ОСОБА_3 відсутні у зв`язку з нікчемністю цього договору правонаступництва.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України, визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Із системного аналізу значної норми права вбачається, що заміна сторони виконавчого провадження (стягувача у виконавчому листі) її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, внаслідок чого припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги, правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 висловлено правову позицію про те, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. Звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства в Україні (пункт 9 частини першої статті 129 Конституції України).

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначається як завершальна стадія судового провадження. Таке розуміння виконавчого провадження відповідає практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Так у пункті 15 рішення ЄСПЛ у справі «Моргуненко проти України» від 6 вересня 2007 року (заява № 43382/02) вказується таке: «Суд зазначає, що провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження (див. «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Itali) (no. 1) [GC], no. 36813/97, п. 197). Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлене від судового і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес (див. «Естіма Джордж проти Португалії» (Estima Jorge v. Portugal), рішення від 21 квітня 1998 року, Report of Judgments and Decisions 1998-II, п. 35, та, з нових джерел, «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovakia), N 2132/02, пп. 24-27, 13 червня 2006 року).».

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у розмірі 684602,13 грн, яка складається з: суми залишку за кредитним договором МL-501/063/2006 від 27.03.2006 року у розмірі 65400,05 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 03.06.2013 року складає 522742,60 грн; пені у розмірі 161859,53 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Укрїна» судові витрати у розмірі 3441 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. 03.07.2019 року відкрито виконавче провадження № 59459678 з примусового виконання виконавчого листа № 522/15988/13-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси 14.07.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у розмірі 684602,13 грн, яка складається з: суми залишку за кредитним договором МL-501/063/2006 від 27.03.2006 року у розмірі 65400,05 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 03.06.2013 року складає 522742,60 грн; пені у розмірі 161859,53 грн. та стягнення судових витрат у розмірі 3441 грн. Боржник - ОСОБА_2 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. 03.07.2019 року відкрито виконавче провадження № 59459141 з примусового виконання виконавчого листа № 522/15988/13-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси 14.07.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальність «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у розмірі 684602,13 грн, яка складається з: суми залишку за кредитним договором МL-501/063/2006 від 27.03.2006 року у розмірі 65400,05 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на 03.06.2013 року складає 522742,60 грн; пені у розмірі 161859,53 грн. та стягнення судових витрат у розмірі 3441 грн. Боржник - ОСОБА_1 .

На адресу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. надійшла заява ОСОБА_3 в якій повідомлялось про те, що 14.06.2023 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» укладено договір факторингу за умовами якого до ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» перейшло право вимоги за кредитним договором МL-501/063/2006 від 27.03.2006 року. На теперішній час належним стягувачем у виконавчих провадженнях № 59459678 та № 59459141 з примусового виконання виконавчих листів по справі № 522/15988/13-ц, виданих Приморським районним судом м. Одеси 14.07.2014 року є ОСОБА_3 на підставі договору про відступлення права вимоги укладеного з ТОВ «Стандарт Фінанс Груп». Заявник просив приватного виконавця звернутись до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про заміну стягувача.

Із матеріалів справи вбачається, що 14 червня 2023 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого клієнт (первісний кредитор) передає, а фактор (новий кредитор) приймає право грошової вимоги, що належить клієнту, і стає кредитором за кредитним договором № МL-501/063/2006 від 27.03.2006 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТБ Банк» та ОСОБА_1 , та договором поруки № SR-501/063/2006, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТБ Банк» та ОСОБА_2 .

Згідно п. 6.1 вказаного договору сторони домовились, що ліміт фінансування складає 55000 грн.

Фактор здійснює фінансування клієнта шляхом одноразового перерахування суми, що казана в п. 6.1 цього договору, на вказаний клієнтом рахунок протягом 2(двох) робочих днів з моменту підписання сторонами цього договору (п. 6.2. договору).

Пунктом 7.1 договору факторингу передбачено, що протягом 2 (двох) робочих днів від дня здійснення фінансування згідно розділу 6 цього договору передати новому кредитору документацію за Актом приймання-передачі документів.

Згідно Акту приймання-передачі документації від 14.06.2023 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передало, а ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» прийняло наступну документацію: кредитний договір МL-501/063/2006 від 27.03.2006 року; договір поруки № SR-501/063/2006 від 27.03.2006 року; додаток № 1 до кредитного договору МL-501/063/2006 від 27.03.2006 року, Графік платежів.

Зазначені обставини свідчать про те, що ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» набуло право грошової вимоги за зобов`язанням ОСОБА_1 ,які виникли за кредитним договором № МL-501/063/2006 від 27.03.2006 року та договором поруки № SR-501/063/2006, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТБ Банк» та ОСОБА_2 .

14 червня 2023 року між ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» та ОСОБА_3 укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого кредитор відступає за плату новому кредитору належні йому права вимоги за кредитним договором МL-501/063/2006 від 27.03.2006 року, крім можливості нарахування відсотків, комісій, штрафних санкцій (пені) як банківська фінансова установа, а новий кредитор заміняє кредитора як сторону кредитора у кредитному договорі, та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором.

Пунктом 1.1. договору визначено, що «дата відступлення права вимоги» дата підписання цього договору відступлення права вимоги. «Права вимоги» - всі права вимоги кредитора до боржника, станом на дату відступлення прав вимоги

«Права вимоги» - всі права вимоги кредитора до боржника, станом на дату відступлення прав вимоги за кредитним договором, щодо погашення заборгованості по кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, неустойок та інших платежів, визначених кредитним договором.

«Межі права вимоги» - відступлення права вимоги за грошовими зобов`язаннями до боржника у національній валюті України, які вникли за умовами кредитного договору на дату укладення даного договору, крім можливості нарахування відсотків, комісій, штрафних санкцій (пені) як банківська (фінансова) установа. Тобто відступається сума заборгованості боржника перед кредитором в повному обсязі.

Відповідно до п.2.2. договору відступлення права вимоги в дату відступлення прав вимоги кредитор вважається таким, що відступив, а новий кредитор таким, що набув права вимоги до боржника та набув усіх прав та обов`язків сторони кредитора за кредитним договором, крім можливості в подальшому нараховувати відсотки, комісії, штрафні санкції (пені) як банківська (фінансова) установа.

Згідно п. 3.1 загальна вартість прав вимоги за договором становить 55500 грн.

Згідно квитанції до платіжної інструкції про переказ готівки № 1 від 14.06.2023 року ОСОБА_3 сплатила ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» за відступлення права вимоги за договором б/н від 14.06.2023 року.

Слід заважити, що у заяві ОСОБА_3 від 07.04.2025 року, із якою остання звернулась до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М., зазначається, що 14.06.2023 року між ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» та ОСОБА_3 укладено договір відступлення права вимоги за умовами якого ТОВ «Стандарт Фінанс Груп» відступило, а ОСОБА_3 прийняла право вимоги за кредитним договором МL-501/063/2006 від 27.03.2006 року .

Ураховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 набула право грошової вимоги за зобов`язанням ОСОБА_1 ,які виникли за кредитним договором № МL-501/063/2006 від 27.03.2006 року.

Доказів того, що ОСОБА_3 набула право грошової вимоги за договором поруки № SR-501/063/2006, укладеним між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ОТБ Банк» та ОСОБА_2 , матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція дійсності правочину - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню (див., зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) зроблено висновок, що «наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника. Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року в справі № 369/13444/20 зроблено висновок, що «Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з ухваленням судового рішення щодо нього чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність актів правосуддя про стягнення заборгованості не припиняє зобов`язань сторін. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Ухвалення судового рішення щодо стягнення заборгованості за договором не є підставою заміни зобов`язання за договором - новим зобов`язанням за рішенням суду, а вказує лише на охоронний характер таких правовідносин, яким надано захист судовим рішенням. Таке судове рішення не змінює обсягу прав та обов`язків сторін зобов`язання, а лише підтверджує їх наявність та надає можливість примусового виконання цивільного зобов`язання у процедурах виконавчого провадження.

Оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, а відступлення права вимоги допускається на будь-якій стадії судового процесу, то договір відступлення права вимоги кредитор може укласти і після ухвалення судового рішення, яким вирішено спір між сторонами матеріальних правовідносин (зобов`язання), до моменту виконання боржником зобов`язання або настання інших обставин, що є підставою для його припинення.

Незалежно від того, як сторони договору відступлення права вимоги охарактеризували (найменували) наявне зобов`язання: як таке, що належить кредиторові на підставі правочину, чи таке, що випливає із судового рішення, яким вирішено спір з приводу виконання відповідного правочину, - зазначена обставина не змінює правової природи наявного зобов`язання. У зв`язку із наведеним укладення договору цесії після ухвалення судового рішення так само має наслідком заміну сторони у матеріальних правовідносинах.

Під час розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому листі (сторони виконавчого провадження, сторони у справі) суд не може порушити межі судового розгляду і вийти за межі вирішуваного процесуального питання, констатувати (встановлювати) недійсність договору відступлення прав вимоги, який не є нікчемним згідно з імперативним приписом закону або не визнаний судом недійсним за наслідками вирішення відповідного спору.

Суд має з`ясувати, чи загалом належало первісному кредиторові право вимоги до боржника станом на момент його відступлення, перевірити чинність вимоги на час звернення до суду з відповідною заявою, а також дослідити, чи закон не встановлює заборони на відступлення права вимоги у конкретних правовідносинах».

Однак, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження у зв`язку з тим, що передача права вимоги ОСОБА_3 на підставі договору відступлення права вимоги від 14.06.2023 року за кредитним договоромМL-501/063/2006 від 27.03.2006 року, укладеним боржниками з ЗАТ «ОТП Банк» суперечить ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, не врахував дію презумпції правомірності договорів про відступлення права вимоги, боржником договір факторингу та договір відступлення права вимоги не оскаржувалися та судом недійсними не визнавалися. Суд не перевірив підстави для заміни стягувача у виконавчих провадженнях як передбачено положеннями ст. 442 ЦПК України.

Ураховуючи, що у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича перебуває виконавче провадження № 59459141 з виконання виконавчого листа № 522/15988/13-ц, виданого 14.07.2014 Приморським районним судом м. Одеси, ОСОБА_3 набула право грошової вимоги за зобов`язанням ОСОБА_1 ,які виникли за кредитним договором № МL-501/063/2006 від 27.03.2006 року, отже є правонаступником, тому заява приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 59459141 підлягає задоволенню.

Разом з тим, заява приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 59459678, задоволенню не підлягає, оскільки доказів того, що ОСОБА_3 набула право грошової вимоги за договором поруки № SR-501/063/2006, матеріали справи не містять.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заявою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 59459141 його правонаступником задовольнити.

Замінити стягувача у виконавчому провадженні № 59459141 з примусового виконання виконавчого листа № 522/15988/13-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси 14.07.2014 року (боржник ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

У задоволенні заяви приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 59459678 відмовити

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов