Справа № 632/853/25
провадження № 2/632/483/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 рокум. Златопіль

Златопільський міськрайонний суд Харківської області у складі судді Кочнєва О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін по справі цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

13.05.2025 року позивач в особі свого представника за ордером адвокатського бюро «Грушевого Ю.В.» Юрій Грушевий засобами поштового зв`язку звернувся до суду із заявою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про надання фінансового кредиту продукту «Кредитної лінії старт» №003 від 30.06.2024 року сумою 4100,00 грн. зі сплатою 1,48% на день від суми заборгованості строком на 120 днів, яка складається з 4100,00 грн. сума прострочених платежів за тілом кредиту, 6068,00 грн. сума прострочених платежів по процентах та 8200,00 грн. штраф, а також 3028,00 грн. судовий збір за розгляд справи у суді та 10600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В обгрунтування позову було зазначено, що відповідачка, отримавши кошти у товаристві з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва капітал», належним чином свої зобов`язання не виконувала, що є підставою для стягнення з неї отриманих кредитних коштів, що відповідає вимогам укладеного кредитного договору та є відповідним способом захисту прав кредитора.

Ухвалою судді від 22.05.2025 року справу було прийнято до свого провадження та у ній відкрито у спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін, наданий сторонам час для подання усіх заяв по суті позову (а.с.39).

Позивач вказану ухвалу отримав засобами електронного суду у порядку ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.41), а відповідачка вказану ухвалу отримала у порядку п.6 ч.5 ст.272 ЦПК України (а.с.42).

Заяви, клопотання від сторін у справі не надходили та інші процесуальні дії у справі судом не застосовувалися, відповідачка відзив на позовну заяву не подавала.

Розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності до ч.5 ст.279 ЦПК України за наявними у справі матеріалами у межах строків, визначених ст.275 та ч.2 ст.279 ЦПК України. Можливість ухвалення заочного рішення в такому випадку не передбачена.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

30.06.2024 року між відповідачкою та позивачем в електронній формі за допомогою одноразового ідентифікатора з боку відповідачки було укладено договір про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» №003 (далі Договір), за яким відповідачка отримала на свою банківську картку кошти у розмірі 4100,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 1,49157% від суми кредиту за кожний день користування строком на 120 днів до 28.10.2024 року включно (а.с.4, зворотній бік - 15).

Кошти відповідачці були перераховані в день укладання договору 30.06.2024 року на її банківську картку НОМЕР_1 , що підтверджує лист ТОВ «Контрактовий дім» як оператора переводу коштів позивача від 01.04.2025 року №7/8898 (а.с.16), довідкою про ідентифікацію відповідачки при отриманні коштів у позивача 30.06.2024 року (а.с.17) та договором №М1805/1 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 18.05.2023 року між позивачем та оператором платіжної послуги ТОВ «Контрактовий дім» (а.с.18-22).

Як вбачається із наданого суду розрахунку заборгованості, складеного позивачем (а.с.23-24), розрахунок заборгованості по тілу та процентам був здійснений в межах строку дії договору та відповідає взятим на себе відповідачкою зобов`язанням, враховуючи оплату відповідачкою процентів у розмірі 1213,60 грн. 19.07.2024 року.

Розмір процентів за користування кредитом, визначеним у п.1.9 Договору відповідає вимогам п.17 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», внесеного на підставі прийнятого Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, який набрав чинності 24.12.2023 року, оскільки до з 22.04.2024 року до 22.08..2024 року включно розмір процентів за укладеними кредитними договорами міг бути розміром до 1,5% без застосування розміру, визначеного в ч.5 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування».

Щодо штрафів, то суд погоджується із їх розміром, який розрахований позивачем, оскільки порядок його нарахування та розміру чітко визначений в п.6.4 Договору, а його розмір відповідає вимогам, визначеним в п.3 ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування» щодо Договорів, де розмір кредиту становить не більше однієї мінімальної заробітної плати.

Крім цього, суд зазначає, що позивач мав право їх нараховувати, оскільки набув таке право з 24.12.2023 року на підставі прийнятого Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, оскільки вказаний закон виключив із норм Закону України «Про споживче кредитування» п.6-1 розділу «Прикінцеві та перехідні положення», який діяв у період з 15.03.2022 року до 24.12.2023 року і забороняв у договорах споживчого кредитування застосовувати будь-які види неустойки через невиконання зобов`язань позичальниками.

Враховуючи, що норми вказаного закону є спеціальними до норм п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, то з 24.12.2023 року саме їх застосування дозволяється у правовідносинах, пов`язаних із споживчим кредитуванням.

Таким чином, під час судового розгляду було підтверджено факт укладання договору між сторонами, факт отримання коштів відповідачкою та відсутність з її боку дій на погашення кредиту у визначені строки та повністю підтверджено заявлену до стягнення заборгованість з боку позивача, включаючи розмір штрафу за невиконання зобов`язань відповідно до поточної редакції ЗУ «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч.1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною; електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно з відповідача на підставі ст.141 ЦПК України слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору у повному обсязі.

Щодо судових витрат на професійну правничу допомогу суд не погоджується із їх розміром, заявленим до стягнення позивачем, оскільки вважає такі витрати не справедливими та не розумними.

02.01.2025 року укладено договір №1 про надання правової допомоги між позивачем та адвокатським бюро «Грушевий Ю.В.», відповідно до п.3.2 якого гонорар складається із плати, що визначається сторонами на день складання акту приймання виконаних робіт відносно конкретної справи з додатковою сплатою 7% від суми гонорару (а.с.28-30).

Згідно із актом виконаних робіт до вищевказаного договору без номеру від 24.04.2025 року визначено, що позивач сплачує на користь АБ «Грушевий Ю.В.» вартість наданих послуг у розмірі 10600,00 грн., яка складається оцінювання кредитної справи, надання усної консультації, опрацювання державних реєстрів з приводу майна, підготовка та подання позовних матеріалів тощо (а.с.31).

На підставі рахунку №24/24-04 від 24.04.2025 року (а.с.32) позивач 24.04.2025 року сплатив АБ «Грушевий Ю.В.» 10600,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №LK577/2 (а.с.33).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката, адвокатського бюро та адвокатського об`єднання за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом або іншою формою здійснення адвокатської діяльності час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

З матеріалів справи вбачається, що позивач поніс вказані витрати, відповідні витрати особою, яка надала правничу допомогу, надані та пов`язані із вирішенням спору, що вказує на те, що вони підлягають стягненню з відповідачки.

В той же час такі витрати в даній справі з точку зору стороннього спостерігача не можуть бути співмірними щодо проведеної роботи, оскільки для підготовки позову за наявності сталої та передбачуваної практики Верховного суду для даного предмета позову в даній справі слід було лише вірно розкласти відповідні документи, зазначити відповідача та долучити документи для підтвердження розрахунку заборгованості, тобто виконати роботу не професійного правника, а помічника адвоката або професійного клерка-діловода. Крім цього, усна консультація, робота з державними реєстрами та інші дії, зазначені в акті виконаних робіт від 24.04.2025 року, фактично охоплюється такою дією як підготовка та подання позовної заяви.

Тому розумним і достатнім розміром витрат на правову допомогу в даній справі є 3000,00 грн., що відповідає критерію реальності наданих у справі правничих послуг.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12-14, 76-82, 137, 141, 259, 263-265, 274, 275, 279, 351-352, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 610, 626, 628, 638, 1049, 1050, 1054 ЦК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва капітал» до ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва капітал» заборгованість за договором про надання грошових коштів у кредит продукту «Старт» №003 від 30.06.2024 року, який припинив свою дію 28.10.2024 року, у розмірі 18368,00 грн. (вісімнадцять тисяч триста шістдесят вісім грн. 00 коп.), з яких 4100,00 грн. заборгованість за кредитом, 6068,00 грн. заборгованість за несплаченими процентами у період дії договору та 8200,00 грн. штраф за невиконання вимог договору відповідно до п.6.4 Договору та ч.3 ст.21 ЗУ «Про споживче кредитування».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва капітал» судові витрати у справі, які складаються із судового збору у розмірі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім грн. 00 коп.) та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі грн. 00 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду безпосередньо або шляхом використання підсистеми «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 27 жовтня 2025 року.

Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ», , адреса: 20603, Черкаська область, Звенигородський район, м. Шпола, вул. Таранця, буд. 20, тел. .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Первомайським РС ГУ ДМС України в Харківській області 27.09.2016 року, РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя - Олег КОЧНЄВ