справа № 166/687/25
провадження № 2/166/245/25
РІШЕННЯ

іменем України

14 жовтня 2025 року с-ще Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Свистун О.М.,

з участю секретаря Заєць Н.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, третя особа на стороні позивача виконавчий комітет Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області,

установив:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_4 , в якому вказав, що 27 квітня 2009 року уклав шлюб із ОСОБА_5 , який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ратнівського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 14.

У шлюбі народилося троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Упродовж останнього часу шлюбні відносини погіршилися і вже не підтримуються. Спільне життя із відповідачкою не складається, оскільки остання не цінує його, втратила інтерес щодо збереження шлюбу.

ОСОБА_4 залишила сім`ю, тобто його і трьох неповнолітніх дітей, проживає у своєї матері у АДРЕСА_1 . Вважає, що відповідачка не здатна до належного виховання та утримання дітей, оскільки залишила їх у будинку в той час, коли він тільки повертався із заробітків з-за кордону, сама ж пішла проживати окремо.

Він з дітьми продовжує проживати по АДРЕСА_2 , де веде особисте підсобне господарство. Вважає, що проживання дітей саме з ним після розірвання шлюбу буде відповідати інтересам дітей, оскільки він здатен забезпечити їм постійний догляд та матеріальне утримання. Вказав, що створив усі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дітей, дбає про їх гармонійний розвиток в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Він не зловживає спиртними напоями, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває, завжди зайнятий суспільно корисною працею, виїжджав періодично за кордон на заробітки, відтак має грошові заощадження.

Відповідачка не бажає здійснювати постійний догляд за дітьми та матеріально їх утримувати, тому він звернувся до суду із заявою про стягнення із неї аліментів на утримання дітей.

Просить шлюб, зареєстрований 27 квітня 2009 року між ним і ОСОБА_9 відділом реєстрації актів цивільного стану Ратнівського управління юстиції Волинської області, актовий запис №14, розірвати, визначити місце проживання дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з батьком.

Суд ухвалою від 02.05.2025 залишив позовну заяву без руху, ухвалою від 09.05.25 відкрив провадження у справі та призначив підготовче судове засідання на 06.06.25, увахлою від 06.06.25 зупинив провадження у справі у зв`язку із наданням сторонам двомісячного строку для примирення, ухвалою від 20.08.25 оголосив перерву в підготовчому судовому засіданні, зобов`язавши орган опіки та піклування надати письмовий висновок щодо розв`язання спору, ухвалою від 11.09.25 закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 14.10.25, у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення відповідачці судової повістки відклав судовий розгляд на 14.10.25.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, пояснив, що відповідачка проживає окремо від позивача та дітей. Бажання проживати окремо відповідачка пояснила втомою від сімейного життя, бажання жити на свободі. Натепер ОСОБА_4 проживає у Польщі, точне місце її перебування їм невідоме. У наданий судом строк примирення між сторонами не відбулося. Відповідачка залишила дітей із батьком. Діти перебувають на повному утриманні батька, оскільки він отримує дохід на підробітках, веде домашнє господарство.

Позивач позовні вимоги підтримав, пояснив, що відповідачка 13 квітня 2025 року залишила його та дітей, переїхала до своїх батьків. Він із дітьми їздили до неї, просили повернутися, вона ж повідомила дітям, що жила із ними 16 років, а тепер хай із ними живе тато, вказала, що хоче свободи, бо жила все життя як у клітці. Згодом поїхала у Польщу, де перебуває і дотепер. Вона із дітьми не спілкується, до них не телефонує. Така позиція матері трьох дітей йому не зрозуміла, оскільки діти потребують піклування. За його заявою із травня 2025 року із ОСОБА_4 ухвалено стягувати його користь аліменти, однак аліменти відповідачка платить не постійно. Вказав, що будь-яких перешкод відповідачці в спілкуванні з дітьми не чинив, навпаки бажає, аби мати спілкувалася із дітьми. Просить позов задовольнити.

Представник органу опіки та піклування Михальчук О.М. пояснила, що діти сторін проживають із батьком, який їх забезпечує та виховує. Діти забезпечені усім необхідним. Позивач добудовує в будинку ще дві кімнати. У розмові з дітьми зрозуміла, що діти скучають за мамою, хотіли жити як раніше з обома батьками, однак мама цього не хоче, тому вони на неї дуже ображені. Повідомила, що спілкувалася із відповідачкою по телефону, однак остання про місце свого перебування не повідомила, сказала, що шукає роботу, в суд у цій справі з`являтися не буде, не бажає, щоб діти жили із нею, бо вона не має власного житла і стабільного доходу. Вважає, що підстав для збереження шлюбу немає, у вирішенні позовної вимоги про визначення місця проживання дітей поклалася на погляд суду.

Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, до суду не з`явилася, відзив на позов не подала, за її клопотанням суд надав строк для примирення, однак у подальшому до суду остання не з`являлася.

Суд, заслухавши пояснення учасників, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про таке.

Відповідно до ст. 110 ч.1 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом установлено, стверджується свідоцтвом про шлюб НОМЕР_1 , що між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 27 квітня 2009 року укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ратнівського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 14.

У шлюбі в сторін народилося троє дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчать свідоцтва про їх народження, відповідно, НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , видані відділом реєстрації актів цивільного стану Ратнівського районного управління юстиції Волинської області.

Відповідно до положень ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За правилами ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У силу ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Як вбачається зі змісту ч.ч.3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Із пояснень позивача вбачається, що збереження шлюбу між сторонами неможливе, шлюбні відносини між ними припинені з квітня 2025 року, відповідачка залишила його та дітей і повертатися в сім`ю наміру не має. Сторони спільного господарство не ведуть. У визначений судом строк примирення між подружжям не відбулося.

Такі пояснення позивача про непроживання відповідачки із чоловіком та дітьми та її небажання проживати із ними узгоджуються із поясненнями представника органу опіки та піклування Забродівської сільської ради ОСОБА_3 .

За таких обставин, з огляду на небажання позивача продовжувати проживати в шлюбі, недосягнення примирення у наданий судом строк, суд дійшов висновку, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому вбачає достатні підстави для розірвання шлюбу між сторонами.

Розглядаючи позовну вимогу про визначення місця проживання дітей із батьком, суд доходить такого висновку.

У статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (стаття 7 СК України).

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Так, із досліджених судом доказів установлено, що відповідачка ОСОБА_4 , матір дітей, добровільно змінила місце свого проживання. Натомість діти залишилася проживати із батьком позивачем у справі. При цьому, із пояснень позивача та представника органу опіки та піклування мати дітей не заперечує проти проживання дітей із батьком.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак з`ясуванню підлягає питання про те, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи позивача у справі.

Суд бере до уваги, що відповідачка відзив на позов не подала, змінювати місце проживання дітей не просила.

Крім того, згідно з висновком від 26.08.25 № 61/01-10 орган опіки та піклування Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області вважав за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей сторін разом із батьком.

Суд констатує, що спір щодо місця проживання дітей був ініційований батьком, з яким діти весь час фактично проживали і продовжують проживати. Мати дитини не вимагала та не вимагає зміни місця проживання дітей, а у справі відсутні докази того, що батько дітей забороняє матері бачитися з ними.

На думку суду, позивач не довів, що на час звернення до суду з позовом про визначення місця проживання дітей були порушені його права. Відтак у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити.

До такого переконання суд дійшов із врахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом у Постанові від 10 грудня 2024 року в справі № 299/8679/23.

Суд, задовольняючи позовну вимогу про розірвання шлюбу, стягує із відповідачки на користь позивача судовий збір у розмірі 1211, 20 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 263-265 ЦПК України, ст.ст.24, 56, 105, 110, 112 СК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, третя особа на стороні позивача виконавчий комітет Забродівської сільської ради Ковеьського району Волинської області, задовольнити частково.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , зареєстрований 27 квітня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ратнівського районного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 14, розірвати.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Копію рішення після набрання ним законної сили надіслати до Ратнівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції для внесення відомостей про розірвання шлюбу до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційних скарг у 30-денний строк з дня складення повного рішення.

Дата проголошення повного рішення 20 жовтня 2025 року о 16 год 30 хв.

Учасники:

позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - невідомий, паспорт НОМЕР_5 , виданий 14 вересня 2011 року Ратнівським РВ УМВС України у Волинській області,

відповідачка: ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 ), РНОКПП НОМЕР_6 ,

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: виконавчий комітет Забродівської сільської ради Ковельського району Волинської області, вул.Лесі Українки, 2, с.Заброди Ковельського району Волинської області, код у .

Суддя Ратнівського

районного суду О.М.Свистун