Справа № 500/7295/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року с-ще Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Бочарова А.І.,

при секретарі Сірман Г.В.,

за участю: представника позивача, адвоката Марінова А.А.,

представника відповідача, адвоката Орловського Б.М.,

представника третьої особи Соручан А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Овідіополь цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган місцевого самоврядування «Служба у справах дітей Великодолинської селищної ради»,

про

зменшення розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

05.02.2018 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла зазначена вище позовна заява за підсудністю, відповідно до ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29.12.2017 року. Позовні вимоги змінювались та уточнювались, позивач просив суд змінити розмір аліментів, які стягуються із Позивача, ОСОБА_1 , на користь Відповідачки, ОСОБА_2 , на утримання спільної малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 13 500 (тринадцять тисяч п`ятсот) гривень щомісячно, на 5000,00 (п`ять тисяч) гривень, до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Аліменти зараховувати на особистий рахунок дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відділені Державного ощадного банку України. Та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, ОСОБА_1 , позивач по справі, та відповідачка, ОСОБА_2 , мають спільну малолітню доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області від 03 червня 2014 року.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 серпня 2017 року по справі № 509/328/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення на утримання матері у зв`язку із вихованням дитини - шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 20 лютого 2014 року у відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 253 - розірвано.

У судовому засіданні суд першої інстанції визначив, що з квітня 2016 року Позивач з Відповідачкою припинили ведення сумісного господарства та почали мешкати окремо.

Всебічно і повно з`ясувавши всі обставини справи Овідіопольський районний суд Одеської області у своєму рішенні від 04 серпня 2017 року по справі № 509/328/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення на утримання матері у зв`язку із вихованням дитини - вирішив: «стягувати з Позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердому грошовому еквіваленті в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, щомісячно, на користь Відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 30 січня 2017 року та до повноліття дитини. Доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити на виховання матері».

Не погодившись з таким рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 серпня 2017 року, Відповідачка подала апеляційну скаргу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 серпня 2017 року по справі № 509/328/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання та стягнення на утримання матері у зв`язку із вихованням дитини.

Апеляційний суд Одеської області на апеляційну скаргу Відповідачки виніс рішення від 17 жовтня 2017 року, яким рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 серпня 2017 року по справі № 509/328/17 змінив у частині зміни прізвища та визначення розміру аліментів на утримання дитини, та виніс нове рішення у наступній редакції: «...Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 13 500 грн. щомісячно починаючи з 16 лютого 2017 року та до її повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

З часу припинення шлюбних стосунків між Позивачем та Відповідачкою, Позивач, ОСОБА_1 , добровільно надавав кошти на утримання спільної малолітньої доньки. Зазначені факти підтверджуються розписками Відповідачки, ОСОБА_2 , від 30 червня 2016 року, 31 серпня 2016 року, 15 січня 2017 року.

Однак, наприкінці 2016 року, тяжко захворів батько Позивача, ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , що підтверджується багатьма медичними документами, у яких зазначається про тяжкий стан батька ОСОБА_1 , зокрема, виписний епікриз № 5376, який свідчить, що батько ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебував на лікуванні в неврологічному відділені Ізмаїльської міської центральної лікарні з 04 по 20 грудня 2016 року з діагнозом: «гостре порушення мозкового кровообігу за ішемічним типом, правобічний геміпарез (частковий параліч, в результаті якого відбувається ослаблення м`язів однієї половини тіла), часткова моторна афазія (порушення мови), ішемічна хвороба серця, атеросклеротичний кардіосклероз, цукровий діабет 2 типу».

Крім того, 29 травня 2017 року Ізмаїльською міжрайонною Медико-соціальною експертною комісією була, визначена перша група інвалідності ОСОБА_4 , у зв`язку із травмою, отриманою при виконанні обов`язків військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААА № 306982 від 28 липня 2017 року. У довідці серія 12 ААА № 306982 від 28 липня 2017 року визначено, що ОСОБА_4 потребує постійного стороннього догляду.

У зв`язку з вищенаведеним, Позивач значний розмір коштів витрачає на лікування та реабілітацію свого батька, який також перебуває на його утриманні.

Мати ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , захворіла на гіпоплазію щитовидної залози, що підтверджується дослідженням ультразвукової діагностики Центральної районної лікарні Ізмаїльського районну від 16 листопада 2017 року, у зв`язку з чим Позивач, ОСОБА_1 , великий розмір коштів витрачає на призначене лікування своєї хворої мати.

Також, батьки Позивача є пенсіонерами за віком, а тому потребують значної фінансової допомоги, в тому числі, кошти на сплату комунальних послуг та інших потреб, яку надає Позивач, що підтверджується чисельними квитанціями на оплату комунальних послуг.

В будинку, у якому на цей час проживає мати, яка є пенсіонеркою за віком, ОСОБА_1 , система газопостачання потребує значної реконструкції внутрішньої системи газопостачання з додатковим встановленням газового котла, що підтверджується робочим проектом газопостачання жилого будинку АДРЕСА_1 від 01 серпня 2016 року, а тому Позивачу ОСОБА_1 необхідні кошти на технічне виконання проекту газопостачання природного газу житлового будинку.

Крім цього, в судовому засіданні Овідіопольського районного суду Одеської області та Апеляційного суду Одеської області було встановлено, що Позивач, ОСОБА_1 , від попереднього шлюбу із ОСОБА_6 має малолітню доньку, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , яке видане Першим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 26 серпня 2010 року, на утримання якої сплачує щомісячно 3 000 (три тисячі) гривень, згідно мирової угоди від 06 листопада 2012 року.

Відповідно до статті 61 Цивільним процесуальним кодексом України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Позивач завжди приймає участь у вихованні та утриманні дитини, завжди активно цікавиться життям спільної доньки, виявляє заклопотаність з приводу здоров`я дитини. Помітивши недостатній розвиток мовлення спільною малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Позивач невідкладно звернувся до Відповідачки, мати дитини ОСОБА_2 , із вимогою негайного звернення за консультацією до логопеда, психолога, а у випадку рекомендацій - до інших фахівців. Однак, коли протягом довгого періоду часу ані відповіді, ані бажання з боку матері дитини не надійшло, він був вимушений звернутися до неї офіційно, щоб влаштувати зустріч із донькою, що підтверджується рекомендованими листами від 26 червня 2017 року та від 05 липня 2017 року.

Піклування, любов та бажання дати дитині все необхідне, підтверджується і тим, що позивач, ОСОБА_1 , керуючись інтересами дитини та з найкращих міркувань, одразу після ухвалення рішення Овідіопольським судом Одеської області, у період з 09 серпня 2017 року по 10 серпня 2017 року, перерахував кошти на утримання дитини у загальній сумі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень, 00 копійок), що підтверджується Заявами на переказ готівки, доданими до матеріалів справи.

Згідно контракту про найм моряка, контракт був укладений із Позивачем, ОСОБА_1 , на 4 (чотири) місяці. Однак, замість 4 (чотирьох) місяців, обумовлених вищезазначеним контрактом, Позивач відпрацював на судні лише 2,5 (два з половиною) місяця. У разі, навіть коли контракт укладається на певний термін, він не завжди може бути , повністю виконаний і не завжди найманець буде мати можливість отримати вказану заробітну плату за весь період часу, який був обумовлений контрактом. А отже, заробіток Позивача, ОСОБА_1 , на даний момент є значно меншим ніж на час розгляду справи.

Відповідно до довідки, яку надала кр`юінгова компанія Дочірнє підприємство «СМА ШИПС УКРАЇНА» Товариства «СМА ШИПС»: «базова ставка, згідно трудового контракту від 14 серпня 2017 року ОСОБА_1 укладеного з іноземним роботодавцем, становить 4 964, 00 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят чотири) доларів США. Однак, у своїй довідці ДП «СМА ШИПС УКРАЇНА» звернули увагу на те, що компанія є лише посередником у працевлаштуванні моряків на судна іноземних судновласників та, відповідно, не перебуває в трудових відносинах з моряками, не нараховує і не виплачує їм заробітну плату, у зв`язку з чим не володіє інформацією щодо розмірів фактично сплаченої морякам заробітної плати.

Позивач, ОСОБА_1 , отримує заробітну плату тільки тоді, коли знаходиться у рейсі. Основний дохід Позивача є мінливим та не має постійного характеру. На сьогодні контракт з ОСОБА_1 не подовжений та нових контрактів Позивач не укладав. Під час перебування вдома ОСОБА_1 взагалі не отримує заробітну плату і невідомо, коли він укладе новий контракт.

Заробітну плату, яку він отримав за контрактом йому треба розподілити щонайменше на шість місяців для особистого проживання та на чотирьох своїх утриманців - двох дітей ( ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ) та двох батьків.

Враховуючи те, що 04.09.2018 року постановою державного виконавця Шевченко В.І. Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби м.Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на рахунки позивача у банку було накладено арешт, тому заробітну плату за відпрацьований час позивач не міг отримати.

Так як його заощаджень не вистачало, ним було укладено договір позики від 17.10.2018р. на суму 130000 грн., у зв`язку з неможливістю повністю погасити борг по аліментах, який йому в подальшому необхідно також погасити.

На теперішній час, позивач тимчасово не працюю та не має доходу взагалі, оскільки йому відмовлено в укладанні нового контракту, так як відповідач по справі неодноразово телефонувала до директора ДП «СМА ШИПС УКРАЇНА" з образами та істериками. Тому, він був змушений звернутися із заявою від 23.11.2018р. до поліції щодо незаконних дій відповідача. Листом від 08.12.2018р. його було повідомлено, що з відповідачем проведено профілактичну бесіду та повідомлені наслідки її дій на його працевлаштування та ділову репутацію.

На підставі неправомірних дій ОСОБА_2 позивач залишився без робити та без навіть мінливого доходу. Коли він зможе укласти контракт та чи зможу взагалі його укласти з новим роботодавцем йому не відомо, так як існує дуже багато вимог для його укладання.

Отже, матеріальне становище позивача на сьогоднішній день дуже змінилось, він постійно переживає та турбується про своє працевлаштування та забезпечення родини в його погіршилося здоров`я, він страждає від головного болю та безсоння, всі дії відповідача спрямовані на те щоб залишите його без будь якого доходу та нормального способу життя, тому позивач, має можливість надавати щомісячно 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень), на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому вимушений був звернутися до суду з відповідним позовом.

Сторона позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити позов в повному обсязі.

Сторона відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення позовних вимог, посилалась на відзив, який долучено до матеріалів справи.

Дослідивши письмові докази по справі, заслухавши сторони, суд дійшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Судом встановлено, що позивач та відповідачка мають спільну малолітню доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області від 03 червня 2014 року.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 серпня 2017 року по справі № 509/328/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення на утримання матері у зв`язку із вихованням дитини - шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 20 лютого 2014 року у відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 253 - розірвано.

У судовому засіданні суд першої інстанції визначив, що з квітня 2016 року Позивач з Відповідачкою припинили ведення сумісного господарства та почали мешкати окремо.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 серпня 2017 року по справі № 509/328/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення на утримання матері у зв`язку із вихованням дитини - вирішив: «стягувати з Позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у твердому грошовому еквіваленті в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень, щомісячно, на користь Відповідача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 30 січня 2017 року та до повноліття дитини. Доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити на виховання матері».

Не погодившись з таким рішенням відповідачка подала апеляційну скаргу на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 серпня 2017 року по справі № 509/328/17.

Апеляційний суд Одеської області на апеляційну скаргу Відповідачки виніс рішення від 17 жовтня 2017 року, яким рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 04 серпня 2017 року по справі № 509/328/17 змінив у частині зміни прізвища та визначення розміру аліментів на утримання дитини, та виніс нове рішення у наступній редакції: «...Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 13 500 грн. щомісячно починаючи з 16 лютого 2017 року та до її повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Оскільки матеріальне становище позивача на сьогоднішній день дуже змінилось, позивач, має можливість надавати щомісячно 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень), на утримання малолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. 2. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Так, ОСОБА_1 посилався на наявність непрацездатних батьків, які досягли пенсійного віку, необхідність у лікуванні та проходження медичного огляду його батьками, наявність дитини від першого шлюбу доньки ОСОБА_8 . Це все апеляційним судом було досліджено та ухвалено законне й обґрунтоване рішення.

Крім того, батько ОСОБА_1 - ОСОБА_4 взагалі заперечує, що син на теперішній час надає йому матеріальну допомогу, про що свідчить позовна заява батька ОСОБА_4 та й сам ОСОБА_1 фактично визнає, що батьку він не допомагає та не збирається допомагати, про що він власноручно написав у своєму відзиві. Отже, твердження ОСОБА_1 про наявність у нього на утриманні непрацездатного батька не відповідає дійсності.

При перегляді рішення районного суду, колегія апеляційного суду досліджувала докази, на які посилався ОСОБА_1 , який не був згодний з позовом ОСОБА_2 в частині розміру аліментних коштів на утримання дитини та на утримання жінки, яка перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Апеляційна інстанція врахувала приписи ст. 182 СК України та надала належну оцінку доказам, які підтверджують добрий матеріальний стан позивача, а саме, докази належності ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 , нового транспортного засобу іномарки Mitsubishi АSX 2015 року придбаного у автосалоні Адіс-авто вартістю 30 000 дол. США, наявність грошових коштів на депозитних рахунках позивача у ПАТ «Південний», багаторічний стаж роботи моряком у іноземних компаніях та отримання великих заробітків.

Позивач є моряком та тривалий час (більше 10 років) ходить у море, отримує стабільну заробітну платню в розмірі 8 000 дол. США.

Вказане підтверджується відповіддю з Державної прикордонної служби від 04.04.2017р. за № 2376., відповіддю директора ДП «СМА ШИПС Україна» від 10.05.2017 р. за № 226, контрактом який наданий до відповіді з перекладом, який також був предметом дослідження суду апеляційної інстанції.

ОСОБА_1 разом з позовною заявою на підтвердження працевлаштування надавався контракт від 14.08.2017р., на якому вказано, що він є постійним.

У березні 2018р. представником позивача надавалася довідка про те, що ОСОБА_1 з 01.01.18р. до крюінгової компанії СМА ШИПС Україна з питань посередництва у працевлаштуванні не звертався.

Однак, всупереч цій довідці в заяві про зміну підстав позову позивач стверджує, що знаходився у рейсі з 05.05.18 р. по 06.09.18 р., що означає що станом на дату подання вищевказаної довідки про відсутність працевлаштування ОСОБА_1 вже було укладено новий контракт, при цьому копію контракту Позивачем не надано.

Крім того, позивач знову надає таку ж довідку про те, що з 07.09.18р. (одразу на наступний день після закінчення попереднього контракту) до крюінгової компанії СМА ШИПС Україна з питань посередництва у працевлаштуванні не звертався, однак довідка не містить вказівку, що ОСОБА_1 відмовлено в працевлаштуванні, а складена про те, що 07.09.18р. ОСОБА_1 не звертався.

Зробивши аналіз вказаних контрактів, на які посилається позивач приходжу до наступного висновку: Позивач, як і на протязі попередніх 10 років ходить у море 4 місяці через 4 та отримує стабільну заробітну плату.( контракт від 24.03.17р., потім від 14.08.17р., потім з 05.05.18р. по 06.09.18р. - контракт не надано)

Також в матеріалах справи міститься довідка від 04.04.2017р. за № 2376 про перетинання державного кордону ОСОБА_1 у період з 2012 по 2016 рр., з якої вбачається, що позивач кожні чотири місяці виїжджав та відповідно повертався на територію України.

Щодо посилань позивача, що він на сьогодні не працює:

Так, оскільки довідка СМА ШИПС надана у вересні місяці та ще й в ній вказано, що ОСОБА_1 ще не звертався з питань працевлаштування, в той час як відповідно до відповіді з райвідділу невідома особа телефонувала директору у період з 19.11 по 23.11., з цього випливає, що у вересні директору ще ніхто не телефонував.

До директора СМА ШИПС відповідачка зверталася лише у формі листування, жодних скарг, які могли б вплинути на ділову репутацію ОСОБА_1 нею подано не було.

В своєму листі до директора СМА ШИПС Україна відповідачка довела до його відома, що ОСОБА_1 надає підроблений контракт від 14.08.17р. та не сплачує аліменти, у зв`язку з чим відносно нього проводиться досудове розслідування.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що йому відмовлено в укладанні нового контракту так само як і немає підстав вважати, що у нього змінився матеріальний стан.

Щодо посилання позивача на ту обставину, що в зв`язку з арештом коштів він не отримав заробітну плату за останнім контрактом, то, якби позивач сплачував аліменти щомісячно, то станом на 01.09.18р. не утворилася б заборгованість у розмірі біля 160 тисяч гривень, яка в подальшому була примусово стягнута з арештованого банківського рахунку у жовтні.

Крім того, оскільки заробітна плата ОСОБА_1 складає близько 8 тисяч доларів на місяць, то помноживши 8 тис. на 4 міс. (був у рейсі з 05.05. по 06.09) то отримуємо 32 тис. доларів. Якщо 32 тис. помножити на 28 грн., то отримуємо зарплату за останнім контрактом близько 896 000 тисяч гривень, а тому виплата 160 000 тисяч на заборгованість по аліментам спростовує час, оскільки навіть така велика сума заборгованості була легко погашена за рахунок приблизно 1/5 одного контракту Позивача.

Таким чином, суд вважає, що це не нові підстави позову, а лише відомості, які не підтверджені доказами.

Відповідно до ст. 186 СК України: контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

З дня відкриття виконавчого провадження, ОСОБА_1 рішення суду у добровільному порядку не виконує, за викликами державного виконавця не з`являється, аліменти не сплачує і станом на 01.05.18р. заборгованість по сплаті складала 135 945 гривень а станом на 01.09.18р. сума заборгованості зросла до 156 496 гри., станом на 01.10.18р. складала 214 279, 12 грн., що підтверджується Розрахунками, зробленими державним виконавцем 1-го Малиновського Відділу державної виконавчої служби м.Одеса від 01.05.18р., 01.09.18р. та 01.10.18р.

Та лише після накладення арешту на банківський рахунок позивача наприкінці жовтня сума заборгованості була погашена у повному обсязі шляхом примусового стягнення наприкінці жовтня.

Через заборгованість на протязі усього періоду з моменту призначення аліментів з лютого 2017р по жовтень 2018р. (1 рік і 8 місяців) дитина перебувала на утриманні відповідачки, що викликало постійні труднощі, оскільки її заробітна плата складає в середньому 8000 гривень. У зв`язку з необхідністю належного утримання дитини вона була вимушена позичати грошові кошти, що підтверджується розписками. Після сплати заборгованості по аліментам ОСОБА_1 вона повернула взяті у борг грошові кошти, а частину коштів зарахувала на банківський рахунок для того, щоб мати можливість провести оздоровлення та відпочинок їх дитини в літній період, оскільки позивачем вперше було сплачено повну суму аліментів у розмірі 13 500 гривень лише у листопаді 2018р., весь інший час була наявна заборгованість.

Не звертаючи увагу на наявність заборгованості по аліментам звернення ОСОБА_1 від 03.01.18р. було розглянуто Овідіопольською районною державною адміністрацією: 12.01.2018р. відбувся інспекційний виїзд до родини ОСОБА_2 , про що складено відповідний акт.

Крім того, на вимогу Служби у справах дітей відповідачкою надано копії чеків, довідок, що підтверджують витрачання аліментів.

На цьому позивач не заспокоївся та звернувся 28.09.18р. до Служби у справах дітей Овідіопольської районної адміністрації, на що йому була надана відповідь, в якій зазначається наступне (дослівно):

«В зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати аліментів у розмірі 156 496 гривень у ОСОБА_1 відсутнє право на звернення в порядку ст. 186 СК України щодо цільового використання коштів».

Крім того, знову проведено інспекційне відвідування та складено акт обстеження умов проживання дитини від 17.10.18р.- дитина забезпечена усім необхідним: наявний сезонний одяг та взуття, спальне місце (дитяче ліжко), багато іграшок, розвиваючих книжок та ігр, засоби особистої гігієни, наявні продукти харчування, живий куточок, де мешкає хом`ячок.

На засіданні комісії ОСОБА_1 не з`явився, мати була присутня.

Добровільно надавати допомогу на утримання дитини Позивач відмовився, тому відповідач була змушена звернутися до правоохоронних органів з заявою про вчинення злочину, а саме злісного ухилення від сплати аліментів. Ніяких протизаконних дій не здійснила, все було згідно норм чинного законодавства України.

28.09.18р. позивач звернувся ще й в Службу у справах дітей Одеської обласної адміністрації, дослідивши питання цільового використання аліментів Служба у справах дітей надала ОСОБА_1 . Розрахунок заборгованості у сумі 156 496 гривень та повідомила, що мати - ОСОБА_2 по відношенню до своєї доньки діє відповідно до вимог ст.ст. 151,155 СК України.

01.11.18р. ОСОБА_1 вдруге за два місяці звернувся до Служби у справах дітей Овідіопольської районної адміністрації на що йому була надана відповідь, що нецільове використання коштів не встановлено.

Щодо висновку органів опіки та піклування : складання висновку передував ряд подій направлений на встановлення обставин та фактів підкріплений доказами передбаченими чинним законодавством України, а тому він є законним та таким, що має статус доказу по справі.

Щомісячні витрати на дитину складаються з харчування - 2500 грн., засоби гігієни - 2600 грн., одяг - 3 000 грн., відвідування дошкільних установ 1000 грн., школа аеробіки -180 грн., профілактичне лікування - 2000 грн., ліки - від 1000 грн. до 6 000 грн. щомісячно.

Крім того, дитина відвідує дитячий садок, часто хворіє, що підтверджується виписаним епікризом з історії розвитку дитини та відповіддю на адвокатський запит, в зв`язку з чим лікарем педіатром рекомендовано проведення Петровській Агаті масажу, гімнастики та занять з плавання. Для виконання рекомендацій лікаря потрібні додаткові кошти на оплату занять з плавання, гімнастики та масажу.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про зменшення розміру аліментів, а отже приходить до висновку про відмову у позові повністю.

Крім того, позивачем не надано належного та допустимого доказу нецільового використання відповідачем аліментних коштів, в зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з недоведеністю заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 76-83, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган місцевого самоврядування «Служба у справах дітей Великодолинської селищної ради», про зменшення розміру аліментів відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Овідіопольський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або після розгляду справи апеляційним судом і прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення складений 29.09.2025 року.

Суддя А.І.Бочаров