Єдиний унікальний номер справи 183/4344/25
Провадження № 2/183/3572/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року м. Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю: секретаря судового засідання Федорової Є. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року позивач звернувся до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом, у якому просить стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на його користь 1 000 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.03.2022 № 65 старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 старшого стрільця 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти НОМЕР_2 мотопіхотного батальйону зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, на котлове забезпечення з 22.03.2022.

21.08.2022 позивач отримав поранення/травми під час виконання ним обов`язків при захисті Батьківщини в районі м. Бахмут Донецької області, що підтверджено довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 15.07.2023 № 13312. З того часу і дотепер позивач проходить стаціонарне лікування.

Згідно зі свідоцтвом про хворобу № 194/3, яке складено військово-лікарською комісією КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради позивача визнано непридатним до військової служби.

24.01.2024 позивачу встановлено І групу інвалідності, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААГ№ 478065, яку складено в Івано-Франківському обласному бюро медико-соціальної експертизи.

За невідомих причин відповідач припинив виплату додаткової винагороди позивачу, а тому виникла заборгованість за період з 01.03.2023 по 31.03.2023, з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.08.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 31.12.2023. 22.12.2023 позивачем направлено на адресу військової частини НОМЕР_1 рапорт про виплату додаткової винагороди.

Не отримавши відповіді на рапорт та відповідних виплат, позивач через свого представника звернувся 11.01.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 01.03.2023 по 31.03.2023, з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.08.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 31.12.2023; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 01.03.2023 по 31.03.2023, з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.08.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 31.12.2023.

За цим позовом було відкрито провадження у справі № 160/1151/24. За результатами розгляду позову, суд вирішив частково його задовольнити і вирішив: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.08.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 31.12.2023; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовці особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.08.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 31.12.2023.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.10.2024 рішення першої інстанції залишено без змін.

Фактичне виконання рішення суду першої інстанції відбулось в жовтні 2024 року. Поки відбувався розгляд вказаної справи у відповідача виникла нова заборгованість перед позивачем. Позивач звернувся з рапортом до відповідача, за яким просив здійснити таку виплату. Також до рапорту було долучено копії медичних документів, які підтверджують підстави для виплати йому додаткової винагороди. Рапорт позивача було отримано відповідачем 11.05.2024, проте відповідь відповідачем не надано й відповідних виплат позивачем не отримано. Адвокатом позивача було надіслано запит, який отримано відповідачем 11.05.2024, але відповіді від відповідача не отримано.

Тому позивач на початку червня 2024 року звернувся через свого представника до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 01.01.2024 по 31.01.2024, з 01.02.2024 по 29.02.2024, з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 01.01.2024 по 31.01.2024, з 01.02.2024 по 29.02.2024, з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) окладу за військове звання та надбавку за вислугу років за період з 01.03.2023 по 31.03.2023, 01.04.2023 по 30.04.2023,з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.12.2023 по 31.12.2023, з 01.02.2024 по 29.02.2024, за період з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) оклад за військове звання та надбавку за вислугу років за період з 01.03.2023 по 31.03.2023, 01.04.2023 по 30.04.2023,з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.12.2023 по 31.12.2023, з 01.02.2024 по 29.02.2024, за період з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024.

У ході судового розгляду відповідач надав до суду відзив та документи, з яких стало відомо, що 05.02.2024 від командира НОМЕР_2 мотопіхотного батальйону майора ОСОБА_2 до командування військової частини НОМЕР_1 надійшла доповідь про те, що 05.02.2024 о 08.00 під час ранкового шикування особового складу НОМЕР_2 з мотопіхотного батальйону в ППД, що в АДРЕСА_1 , було виявлено відсутність військовослужбовця за мобілізацією старшого солдата ОСОБА_1 . Пошукові заходи результату не дали. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав. Місце знаходження старшого солдата ОСОБА_1 було невідоме. З огляду на викладене, позивачем було порушено вимоги Статутів Збройних Сил України та обов`язки військової служби. Також відповідач повідомив, що на момент подання адміністративного позову позивач не перебуває на військовій службі та не виконує обов`язки військової служби, а відтак підстави для нарахування позивачу грошового забезпечення відсутні.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №110 від 05.02.2024 старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , колишнього старшого стрільця 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти НОМЕР_2 мотопіхотного батальйону, який з 21 серпня 2022 року перебував на лікуванні та не прибув, вважати таким, що 05 лютого 2024 року самовільно залишив військову частину.

З огляду на вказані обставини та з урахуванням приписів законодавства суд рішенням від 18.09.2024 у справі №160/14301/24 частково задовольнив позов і вирішив: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 01.01.2024 по 31.01.2024, з 01.02.2024 по 04.02.2024 зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 01.01.2024 по 31.01.2024, з 01.02.2024 по 04.02.2024; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) окладу за військове звання за періоди з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, та надбавки за вислугу років за періоди з 01.03.2023 по 31.03.2023, 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) оклад за військове звання за періоди з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, та надбавки за вислугу років за періоди з 01.03.2023 по 31.03.2023, 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023.

Позивач був шокований тим, що його непридатного до військової служби, прикутого до ліжка інваліда І групи, який проходить стаціонарне лікування більше 36 місяців (на момент проголошення рішення суду) було оголошено таким, що самовільно залишив місце несення служби. Документи подані відповідачем були сфальсифіковані, а обставини описані в них відвертою брехнею. Непогодившись із таким рішенням суду, позивачем було подано апеляційну скаргу, а адвокатом позивача були вжиті заходи для пошуку контактів командування військової частини НОМЕР_1 аби розібратися у виниклій ситуації.

Як результат, військова частина НОМЕР_1 визнала свою помилку, яка полягала в оголошенні позивача таким, що самовільно залишив місце несення служби та наказом № 818 від 26.09.2024 скасувала наказ № 110 від 05.02.2024. Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 21 січня 2025 року частково задовольнив апеляційну скаргу позивача, скасував рішення першої інстанції та вирішив: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 01.01.2024 по 31.01.2024, з 01.02.2024 по 29.02.2024, з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із поранення (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 01.01.2024 по 31.01.2024, з 01.02.2024 по 29.02.2024, з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) окладу за військове звання за періоди та надбавки за вислугу років за періоди з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.07.2023 по 31.07.2023, з 01.01.2024 по 31.01.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) оклад за військове звання та надбавки за вислугу років за періоди з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.07.2023 по 31.07.2023, з 01.01.2024 по 31.01.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду було виконано відповідачем у березні 2025 року.

Поки відбувався розгляд судової справи № 160/14301/24 у відповідача виникла нова заборгованість перед позивачем. Тому позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом в якому просить: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку із поранення (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди 01.06-30.06.2024, 01.07-31.07.2024, 01.08-31.08.2024, 01.11-30.11.2024, 01.12-31.12.2024, 01.01-31.01.2025, 01.02-28.02.2025; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди 01.06-30.06.2024, 01.07-31.07.2024, 01.08-31.08.2024, 01.11-30.11.2024, 01.12-31.12.2024, 01.01-31.01.2025, 01.02-28.02.2025. На підставі вказаного позову ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду 31.03.2025 у справі № 160/8683/25 відкрито провадження.

Варто зауважити, що відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Вказані події викликали велику кількість негативних емоцій у позивача. Він був обурений та пригнічений тим, що віддавши своє здоров`я для захисту Батьківщини, військова частина допустила таку протиправну поведінку відносно нього.

Позивач був шокований тим, що його незаконно було визнано таким, що самовільно залишив місце несення служби. Таке рішення було ганьбою для позивача, приниженням честі та гідності, наклепом та брехнею з боку відповідача. Позивач повинен був неодноразово звертатись до відповідача для погашення заборгованості, але це не дало результату, залучати адвоката для захисту свої прав та інтересів, ініціювати судові процеси. Потім позивач в рамках судової справи № 160/1151/24 10 місяців (січень 2024 - жовтень 2024) та судової справи № 160/14301/24 8 місяців (червень 2024 - січень 2025 ) захищав свої права та інтереси, а також ініцював третій судовий процес у справі № 160/8683/25.

Позивач докладає багато додаткових зусиль для доказування протиправності рішення та бездіяльності відповідача. Такі події позбавили його нормального сну. Позивач постійно повинен турбуватися про результати судових справ, а також про можливі негативні наслідки для нього, у зв`язку із тим, що його оголосили таким, що самовільно залишив місце несення служби. Варто звернути увагу, що відповідач оголосивши позивача таким, що самовільно залишив місце несення служби фактично звинуватив останнього у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (Самовільне залишення військової частини або місця служби). І якби позивач не вжив заходів для скасування такого рішення, то його могли б притягнути до кримінальної відповідальності. Можливість притягнення до кримінальної відповідальності та зупинення виплат грошового забезпечення викликало додаткові хвилювання та стрес у позивача. Варто звернути увагу, що неотримання позивачем додаткової винагороди та інших видів грошового забезпечення викликало у позивача окремо душевні страждання, відчуття приниження, несправедливості. Фактично він був полишений сам на сам зі своїми проблемами, в тому числі фінансовими. Позивач вимушений був позичати кошти у своїх близьких та родичів.

Також у нього викликало душевні страждання те, що він не підтримував фінансово свою дитину. Через бездіяльність відповідача грошове забезпечення не виплачувалось як позивачу, так і не відраховувались аліменти в розмірі 1/4 від заробітку позивача. 05.12.2023 Центральним ВДВС у місті Запоріжжі відносно позивача відкрито виконавче провадження № 73515379. Згідно з розрахунком заборгованості від 11.03.2025 убачається, що позивач мав чималу суму заборгованості впродовж тривалого часу, яка виникла саме через бездіяльність відповідача.

Загалом вся ця історія триває вже два роки, адже перша заборгованість виникла ще в березні 2023 року. Вказаний строк є суттєвим. Позивач весь цей час відчуває себе знеціненим, пригніченим, покинутим сам на сам із проблемами, які виникли виключно через бездіяльність та рішення відповідача, а також без грошового забезпечення, адже відповідач припинив їх виплату. Весь цей період часу позивач відчуває хвилювання, він вимушений турбуватися та контролювати процес захисту своїх прав, виконання рішення суду, залучати адвоката, нести витрати. Всі описані події забрали багато сил позивача.

У цілому вказані події створили душевні страждання для позивача, адже достатньо одного протиправного рішення та/або бездіяльності відповідача і позивач матиме проблеми, які вже розтягнулись в часі на 2 роки. Такий стан справ є несправедливим, а тому принижує честь та гідність позивача. Позивач відчуває себе використаним та покинутим матеріалом, а не захисником, якого потребує держава в умовах воєнного стану. Поведінка відповідача підриває повагу до Збройних Сил України та престижність військової служби, а тому це змушує задуматись позивача, чи правильний він зробив вибір коли вступав на військову службу до військової частини НОМЕР_1 .

У зв`язку із описаними подіями позивач вирішив звернутись до суду з цим позовом та стягнути компенсацію за завдану моральну шкоду.

Виходячи з описаних обставин, керуючись принципом розумності та справедливості, тривалістю порушення прав, глибиною душевних страждань позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача компенсацію за завдану моральну шкоду в розмір 1 000 000 (один мільйон) гривень.

Відповідач подав відзив на позов з пропуском установленого судом строку для його подання, у якому просив визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву, посилаючись на введення в Україні воєнного стану, через що збільшилось навантаження на підрозділи, що здійснюють документальне оформлення всіх аспектів військової служби в тому числі і на юридичну службу відповідача, у той же час з клопотанням про продовження строку відповідач до суду не звертався, за таких обставин відзив на позов залишається без розгляду і не береться судом до уваги.

Ухвалою суду від 08 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, з її розглядом за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Цією ж ухвалою суду встановлено сторонам строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень.

Ухвалою суду від 06 серпня 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи суду не подавали, тому суд вважає можливим розглянути справу у їхню відсутність.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків.

Судом установлено, що згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.03.2022 № 65 старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 старшого стрільця 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти НОМЕР_2 мотопіхотного батальйону зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, на котлове забезпечення з 22.03.2022.

21.08.2022 позивач отримав поранення/травми під час виконання ним обов`язків при захисті Батьківщини в районі м. Бахмут Донецької області, що підтверджено довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 15.07.2023 № 13312. З того часу і дотепер позивач проходить стаціонарне лікування.

Згідно зі свідоцтвом про хворобу № 194/3, яке складено військово-лікарською комісією КНП Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради позивача визнано непридатним до військової служби.

24.01.2024 позивачу встановлено І групу інвалідності, згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12ААГ№ 478065, яку складено в Івано-Франківському обласному бюро медико-соціальної експертизи.

Відповідач припинив виплату додаткової винагороди позивачу, а тому виникла заборгованість за період з 01.03.2023 по 31.03.2023, з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.08.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 31.12.2023. 22.12.2023 позивачем направлено на адресу військової частини НОМЕР_1 рапорт про виплату додаткової винагороди.

Не отримавши відповіді на рапорт та відповідних виплат, позивач через свого представника звернувся 11.01.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просив суд: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 01.03.2023 по 31.03.2023, з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.08.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 31.12.2023; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 01.03.2023 по 31.03.2023, з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.08.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 31.12.2023.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/1151/24 позов частково задоволений і вирішено: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.08.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 31.12.2023; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) додаткову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовці особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану», у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.08.2023 по 31.08.2023, з 01.09.2023 по 30.09.2023, з 01.10.2023 по 31.10.2023, з 01.11.2023 по 30.11.2023, з 01.12.2023 по 31.12.2023.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.10.2024 рішення першої інстанції залишено без змін.

Фактичне виконання рішення суду першої інстанції відбулось в жовтні 2024 року. Поки відбувався розгляд вказаної справи у відповідача виникла нова заборгованість перед позивачем. Позивач звернувся з рапортом до відповідача, за яким просив здійснити таку виплату. Також до рапорту було долучено копії медичних документів, які підтверджують підстави для виплати йому додаткової винагороди. Рапорт позивача було отримано відповідачем 11.05.2024, проте відповідь відповідачем не надано й відповідних виплат позивачем не отримано. Адвокатом позивача було надіслано запит, який отримано відповідачем 11.05.2024, але відповіді від відповідача не отримано.

Тому позивач на початку червня 2024 року звернувся через свого представника до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом, в якому просив суд: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 01.01.2024 по 31.01.2024, з 01.02.2024 по 29.02.2024, з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 01.01.2024 по 31.01.2024, з 01.02.2024 по 29.02.2024, з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) окладу за військове звання та надбавку за вислугу років за період з 01.03.2023 по 31.03.2023, 01.04.2023 по 30.04.2023,з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.12.2023 по 31.12.2023, з 01.02.2024 по 29.02.2024, за період з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) оклад за військове звання та надбавку за вислугу років за період з 01.03.2023 по 31.03.2023, 01.04.2023 по 30.04.2023,з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.12.2023 по 31.12.2023, з 01.02.2024 по 29.02.2024, за період з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024.

У ході судового розгляду відповідач надав до суду відзив та документи, з яких стало відомо, що 05.02.2024 від командира НОМЕР_2 мотопіхотного батальйону майора ОСОБА_2 до командування військової частини НОМЕР_1 надійшла доповідь про те, що 05.02.2024 о 08.00 під час ранкового шикування особового складу НОМЕР_2 з мотопіхотного батальйону в ППД, що в АДРЕСА_1 , було виявлено відсутність військовослужбовця за мобілізацією старшого солдата ОСОБА_1 . Пошукові заходи результату не дали. На телефонні дзвінки військовослужбовець не відповідав. Місце знаходження старшого солдата ОСОБА_1 було невідоме. З огляду на викладене, позивачем було порушено вимоги Статутів Збройних Сил України та обов`язки військової служби. Також відповідач повідомив, що на момент подання адміністративного позову позивач не перебуває на військовій службі та не виконує обов`язки військової служби, а відтак підстави для нарахування позивачу грошового забезпечення відсутні.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 110 від 05.02.2024 старшого солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , колишнього старшого стрільця 1 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 4 мотопіхотної роти НОМЕР_2 мотопіхотного батальйону, який з 21 серпня 2022 року перебував на лікуванні та не прибув, вважати таким, що 05 лютого 2024 року самовільно залишив військову частину.

З огляду на вказані обставини та з урахуванням приписів законодавства суд рішенням від 18.09.2024 у справі №160/14301/24 частково задовольнив позов і вирішив: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 01.01.2024 по 31.01.2024, з 01.02.2024 по 04.02.2024 зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 01.01.2024 по 31.01.2024, з 01.02.2024 по 04.02.2024; визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) окладу за військове звання за періоди з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, та надбавки за вислугу років за періоди з 01.03.2023 по 31.03.2023, 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) оклад за військове звання за періоди з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, та надбавки за вислугу років за періоди з 01.03.2023 по 31.03.2023, 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023.

Непогодившись із таким рішенням суду, позивачем було подано апеляційну скаргу, а адвокатом позивача були вжиті заходи для пошуку контактів командування військової частини НОМЕР_1 для з`ясування зазначених вище обставин.

Як результат, військова частина НОМЕР_1 визнала свою помилку, яка полягала в оголошенні позивача таким, що самовільно залишив місце несення служби та наказом № 818 від 26.09.2024, скасувала наказ № 110 від 05.02.2024. Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 21 січня 2025 року частково задовольнив апеляційну скаргу позивача, скасував рішення першої інстанції та вирішив: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 01.01.2024 по 31.01.2024, з 01.02.2024 по 29.02.2024, з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із поранення (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди з 01.01.2024 по 31.01.2024, з 01.02.2024 по 29.02.2024, з 01.03.2024 по 31.03.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) окладу за військове звання за періоди та надбавки за вислугу років за періоди з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.07.2023 по 31.07.2023, з 01.01.2024 по 31.01.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) оклад за військове звання та надбавки за вислугу років за періоди з 01.04.2023 по 30.04.2023, з 01.05.2023 по 31.05.2023, з 01.06.2023 по 30.06.2023, з 01.07.2023 по 31.07.2023, з 01.01.2024 по 31.01.2024, з 01.04.2024 по 30.04.2024, з 01.05.2024 по 31.05.2024.

Постанову Третього апеляційного адміністративного суду було виконано відповідачем у березні 2025 року.

Поки відбувався розгляд судової справи № 160/14301/24 у відповідача виникла нова заборгованість перед позивачем. Тому позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я у зв`язку із поранення (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди 01.06-30.06.2024, 01.07-31.07.2024, 01.08-31.08.2024, 01.11-30.11.2024, 01.12-31.12.2024, 01.01-31.01.2025, 01.02-28.02.2025; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди 01.06-30.06.2024, 01.07-31.07.2024, 01.08-31.08.2024, 01.11-30.11.2024, 01.12-31.12.2024, 01.01-31.01.2025, 01.02-28.02.2025.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.07.2025 у справі № 160/8683/25 позов задоволений частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди 01.06 - 30.06.2024, 01.07 - 31.07.2024, 01.08 - 31.08.2024, 01.11 - 30.11.2024, 01.12 - 31.12.2024, 01.01 - 31.01.2025, 01.02 - 25.02.2025. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладі охорони здоров`я, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за періоди 01.06 - 30.06.2024, 01.07 - 31.07.2024, 01.08 - 31.08.2024, 01.11 - 30.11.2024, 01.12 - 31.12.2024, 01.01 - 31.01.2025, 01.02 - 25.02.2025, з урахуванням раніше виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року в адміністративній справі № 160/8683/25.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 56 Конституції України закріплено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Згідно з приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачається, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 1163 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

За приписами статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними.

За таких обставин, основною умовою відшкодування, зокрема моральної шкоди, є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої, частини третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Крім того, у пункті 5 постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

У пункті 9 постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставир.н. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У пункті 10-1 постанови звернуто увагу судів на те, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування. Дія цієї норми не поширюється на випадки заподіяння моральної шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю недержавних органів, їх посадових чи службових осіб.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц указала, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставир.н. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності.

Велика Палата Верховного Суду в пункті 49 постанови від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц зазначила, що виходячи з положень статей 16 і 23 Цивільного кодексу України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі «Недайборщ проти Російської Федерації» зазначив, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс, що означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом.

Як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі "Перна проти Італії", від 09 лютого 2007 року "Білуха проти України", - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань і незручностей, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. З огляду на це психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, навіть якщо вони не призвели до тяжких наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчити про заподіяння моральної шкоди.

Обґрунтовуючи наявність підстав для задоволення позову, ОСОБА_1 посилається на те, що факт неправомірних дій відповідача встановлено судовим рішенням, і ці дії завдали йому душевних страждань через порушення його прав.

Доводи ОСОБА_1 про завдання йому втрат немайнового характеру у виді моральних страждань через погіршення стану здоров`я, негативні емоції, переживання, порушення звичайного способу життя й необхідності докладання додаткових зусиль для його нормалізації, викликані недоотримання належних йому до виплати надбавок, необхідність звернення до суду для їх отримання, доведення протиправності рішення та бездіяльності відповідача, необхідність спростування відомостей про самовільне залишення ним військової частини, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Протиправність дій відповідача встановлено судовими рішеннями.

Саме через протиправність дій відповідача, позивач був змушений відстоювати свої права та інтереси в судовому порядку, що призвело до порушення звичного способу його життя, руйнування життєвих планів та соціальних зв`язків, необхідності докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Порушення відповідачем прав позивача стало наслідком необхідності звернення до суду за захистом свого права. Указані обставини є доводами позову про відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями органу державної влади.

Не можуть бути підставою для відмови у позові доводи про відсутність доказів, які підтверджують заподіяння позивачу моральної шкоди.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди.

Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди.

Військовою частиною НОМЕР_1 не надано доказів, які підтверджують відсутність її вини у завданні такої шкоди, а тому шкода, завдана таким органом внаслідок його неправомірних дій повинна бути відшкодована. Указане відповідає дії презумпції заподіяння позивачу моральної шкоди через порушення принципу належного врядування.

Разом з тим, суд зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

На переконання суду, з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань позивача, зміну його нормального життєвого ритму, підстав, якими позивач обґрунтовує моральну шкоду, розмір моральної шкоди у сумі 1 000 000 грн є завищеним, тому підлягає зменшенню до 10 000 грн.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звернувся з позовом про стягнення моральної шкоди у сумі 1 000 000 грн, а Верховний Суд у своїй постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 761/11472/15-ц дійшов висновку, що позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майнової вимогою, якщо вона позивачем визначена у грошовому вимірі.

Ураховуючи приписи частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», позивач мав би сплатити за подачу позову 10 000 грн судового збору, проте він звільнений від сплати судового збору.

Таким чином, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Ураховуючи викладене, керуючись статтями 12, 13, 81, 137, 141, 258, 259, 265, 279, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 10 000 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь держави 100 грн судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 ;

відповідач Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , місцезнаходження не зазначається відповідно до наказу Генерального штабу Збройних сил України від 30 січня 2023 року та з урахуванням ст. 114-2 КК України.

Рішення суду складено і підписано 22 жовтня 2025 року.

Суддя Г.Є. Майна