Справа № 361/9551/24
Провадження № 2/361/5281/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

08 серпня 2025 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Гізатуліної Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Охріменко Є.І.

позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів та позбавлення батьківських прав,

УСТАНОВИВ:

Адвокат Столяр О.А. від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Позов мотивував тим, що позивачка та відповідач 06 серпня 2016 року зареєстрували шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 .

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2019 року у справі № 361/4147/19 шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний, стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

09 липня 2019 року Вишгородським районним відділом Державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Вишгородський ВДВС) відкрито виконавче провадження ВП № 59606625 з примусового виконання виконавчого листа від 08 травня 2019 року № 361/4147/19 про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дочки.

02 червня 2023 року позивачка зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_5 ».

Позивачка разом з донькою з 2020 року проживають за місцем реєстрації ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач не виконує рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дочки, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка за даними Вишгородського ВДВС станом на 01 серпня 2024 року складає 399 090,43 грн, з яких заборгованість по аліментах 272 668,95 грн, штраф 50 % 126 421,48 грн. Відповідач розмір заборгованості не оскаржував.

Таким чином, за розрахунком позивачки з 13 липня 2018 року до 01 серпня 2024 року неустойка за несвоєчасну сплату аліментів становить 2 364 703,35 грн. Проте, враховуючи, обмеження встановлені ч. 1 ст. 196 СК України з відповідача підлягає стягнення неустойка (пеня) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів, що не перевищує загальний розмір заборгованості за аліментами, а саме 272 668,95 грн.

Відповідач є працездатною особою, на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків немає, хронічних захворювань, які б перешкоджали йому виконувати свій обов`язок щодо утримання дитини немає.

Крім того, позивачка зазначила, що хоча шлюб між нею і відповідачем розірваний у березні 2019 року, проте з відповідачем вони фактично не проживали однією сім`єю з травня 2017 року.

З моменту фактичного припинення шлюбних відносин і по цей час відповідач бачив дочку лише кілька разів. З донькою він не спілкується, не цікавиться станом її здоров`я, не виявляє інтересу щодо її розвитку, не забезпечує матеріально, жодного разу аліменти не сплатив. Дитина не знає свого біологічного батька, як батька визнає свого вітчима ОСОБА_4 , який займається її вихованням, піклується про неї, забезпечує матеріально.

Враховуючи, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, позивачка вважає, що відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав.

На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги, просив:

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 272 668,95 грн у виконавчому провадженні ВП № 59506625 від 09 липня 2019 року за період з 13 липня 2018 року до 01 серпня 2024 року;

-позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 вересня 2024 року вищевказану цивільну справу передано на розгляд судді ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 30 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті 13 грудня 2024 року.

Розгляд справи відкладався неодноразово з різних підстав.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду Овдієнко Л.П. від 04 квітня 2025 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв?язку із звільненням судді ОСОБА_6 у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 квітня 2025 року вищевказану цивільну справу передано на розгляд судді Гізатуліній Н.М.

Ухвалою суду від 11 квітня 2025 року справу прийнято до провадження в порядку загального позовного провадження. Призначено розгляд справи 30 липня 2025 року о 14 год. 30 хв.

У судовому засіданні позивачка підтримала вимоги позовної заяви, просила їх задовольнити.

Відповідач, у судове засідання не з`явився, суд повідомляв його про час, місце та дату розгляду справи шляхом направлення судових повісток за останньою відомою адресою проживання та розміщення оголошення на сайті Судової влади України.

Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області подав заяву про розгляд справи без участі його представника, на виконання ухвали суду надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

В установлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 1 ст. 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Позивачка не заперечувала проти заочного розгляду справи, а тому суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що 06 серпня 2016 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 у Броварському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зареєстрували шлюб, актовий запис № 552. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_8 ».

У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка ОСОБА_3 , актовий запис № 74, зареєстрований Виконавчим комітетом Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області 14 грудня 2016 року, свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 .

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 березня 2019 року у справі № 361/4147/19 шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 розірваний, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі 1/4 частки від усіх видів його доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

09 липня 2019 року постановою Вишгородського ВДВС відкрито виконавче провадження ВП № 59606625 з примусового виконання виконавчого листа від 08 травня 2019 року № 361/4147/19 про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дочки з 13 липня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою Вишгородського ВДВС від 14 січня 2020 року у ВП № 59606625 встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Як вбачається із повідомлення Вишгородського ВДВС від 14 січня 2020 року у ВП № 59606625 щодо ОСОБА_2 внесені відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників у зв`язку з тим, що у нього станом на 31 грудня 2019 року наявна заборгованість зі сплати аліментів за період з 13 липня 2019 року до 31 грудня 2019 року у розмірі 45 170,62 грн.

Постановою Вишгородського ВДВС від 02 квітня 2020 року у ВП № 59606625 встановлено тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві керування транспортними засобами.

Постановою Вишгородського ВДВС від 02 вересня 2021 року у ВП № 59606625 у зв`язку з тим, що заборгованість зі сплати аліментів у добровільному порядку ОСОБА_2 не сплатив, накладено арешт коштів боржника у межах суми 113 031,14 грн.

В уточненій позовній заяві міститься детальний розрахунок пені заборгованості за прострочення сплати аліментів, з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 14-616цс18, постанови Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц. Так, загальна сума пені за визначені у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 59606625 з 01 липня 2018 року до 01 серпня 2024 року складає 2 364 703,35 грн, разом з тим, враховуючи обмеження, встановлені ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів, що не перевищує загальний розмір заборгованості за аліментами, а саме 272 668,95 грн.

02 червня 2023 року ОСОБА_4 та ОСОБА_9 зареєстрували шлюб у Броварському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 329. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_5 ».

Відповідно до довідки-розрахунку Вишгородського ВДВС від 01 серпня 2024 року № 53502 заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 у ВП № 59606625 з липня 2018 року до липня 2024 року становить 272 668,95 грн, штраф 126 421,48 грн.

З огляду на акт обстеження фактичного місця проживання особи Великодимерської селищної територіальної громади від 25 липня 2024 року, який складений за заявою ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею проживають чоловік ОСОБА_4 , донька ОСОБА_3 .

Як вбачається з психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_3 , наданою ЗДО «Журавлик» Великодимерського ліцею, у ОСОБА_10 гарні стосунки з мамою, яка цікавиться успіхами дитини. Батько ОСОБА_2 у роботі дитячого садка та родини участі не приймає.

Згідно з Характеристикою учениці 1-Д класу Великодимерського ліцею ОСОБА_3 від 28 лютого 2024 року, мати дитини ОСОБА_1 бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі інтернет та інформаційну гігієну, забезпечує навчання дитини. Батько ОСОБА_2 із дитиною не спілкується, з сім`єю не проживає. У вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок не виходив, на батьківські збори не з`являвся.

Згідно з актами виконаних робіт Медичного центру «Асклепіус» від 11 серпня 2023 року № 60605, 22 серпня 2023 року № 60781, 06 січня 2024 року № 62805, 09 січня 2024 року № 62865, 16 січня 2024 року № 62984, 23 січня 2024 року № 63077, 27 січня 2024 року № 63166, 10 лютого 2024 року № 63354, 28 лютого 2024 року № 63632, 06 березня 2024 року № 63750, 08 травня 2024 року № 64747, 25 червня 2024 року № 65446, № 65447 ОСОБА_3 надавалися медичні послуги щодо лікування та видалення зубів. Мати ОСОБА_3 ОСОБА_1 надавала згоду на лікування дитини.

Рішенням Виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області від 22 жовтня 2024 року № 570 затверджено висновок Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Як вбачається із зазначеного висновку, ОСОБА_2 не проживає за адресою місця реєстрації, а проживає у квартирі цивільної дружини за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 проживає разом з ОСОБА_11 цивільна дружина, ОСОБА_12 донька дружини, ОСОБА_13 мати цивільної дружини. Зі слів ОСОБА_2 він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки він не бере участі у її вихованні, з нею не спілкується, не цікавиться її життям, здоров`ям, не допомагає матеріально та не сплачує аліменти.

З метою захисту прав та інтересів дитини, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Щодо стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів

Статтею 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття, а відповідно до п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька та (або) в твердій грошовій сумі.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно зі ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Тлумачення ст. 8 СК України та ч. 1 ст. 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України).

Системне тлумачення вказаних норм дає підстави дійти висновку, що стягнення пені, передбаченої абз. 1 ч. 1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то у платника аліментів відсутня вина у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з ч.1 ст. 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Згідно із ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За правовою природою аліментні зобов`язання це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов`язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов`язання окремо.

Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Так, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 182, ч. 1 ст. 200 СК України).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Встановлене ч. 1 ст. 196 СК України правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто, формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Такого висновку щодо застосування норм права дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18), крім цього зазначено, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Викладене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження №14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18).

В уточненій позовній заяві представник позивачки навів розрахунок заборгованості пені за прострочення сплати аліментів, у ВП № 59606625 з 01 липня 2018 року до 01 серпня 2024 року, яка станом на звернення до суду з позовом складає 2 364 703,35 грн. Даний розрахунок знайшов своє підтвердження у ході судового розгляду.

Проте, з огляду на обмеження, встановлені ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України з відповідача підлягає стягненню неустойка (пеня) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів, що не перевищує загальний розмір заборгованості за аліментами, а саме 272 668,95 грн.

Відомостей про те, що платник аліментів вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, відповідач не надав.

Враховуючи викладене, позовна вимога ОСОБА_1 щодо стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру, що складає 1 211,20 грн.

Щодо позбавлення батьківських прав

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені ст. 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (ч. ч. 910 ст. 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України. Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі № 545/560/21.

Повторна та тривала нездатність виконувати батьківські обов`язки, нехтування ними, призводить до того, що дитина залишається без батьківського піклування, контролю чи допомоги, необхідних для її фізичного чи психічного благополуччя, а умови та причини нездатності виконувати батьківські обов`язки чи їх нехтування неможливо усунути. На підтвердження цього заявником мають бути надані належні, достовірні та достатні докази.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки та, якщо це доречно, відновити сімейні стосунки.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейський суд з прав людини наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Водночас, якщо з моменту проживання дитини з одним із батьків пройшов значний період часу, інтереси дитини в такому разі можуть превалювати над інтересом того з батьків, який бажає відновити сімейні відносини зі своєю дитиною.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Враховуючи викладене, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані у справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, установивши, що ОСОБА_2 самоусунувся від виховання дочки, стосунків із нею не підтримує, не піклується як батько про свою дитину, не цікавиться станом її здоров`я, не піклується про фізичний, духовний і моральний розвиток, будь-якої матеріальної допомоги на утримання, лікування та розвиток не надає, не виконує своїх батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав, оскільки це буде відповідати інтересам дитини.

Відтак, позовна вимога ОСОБА_1 щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Разом з цим, суд роз`яснює відповідачу, що у разі зміни свого ставлення до дитини, зміни обставин, що стали підставою для позбавлення батьківських прав, відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду в загальному порядку з підстав, передбачених ст. 169 СК України, з позовом про поновлення батьківських прав.

Керуючись ст. ст. 150, 164-169, 180, 181 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 6-13, 19, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-283, 289, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів та позбавлення батьківських прав задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 272 668 (двісті сімдесят дві тисячі шістсот шістдесят вісім) гривень 95 коп. у виконавчому провадженні № 59506625 від 09 липня 2019 року за період з 13 липня 2018 року по 01 серпня 2024 року.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.

Роз`яснити відповідачу, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області, місце знаходження: Київська область, Броварський район, смт. Велика Димерка, вул. Бобрицька, буд. 1, .

Суддя Н.М. Гізатуліна