Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/993/25

16 жовтня 2025 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Шишка О. А.,

з участю: секретаря Сіщук Г. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на земельну частку (пай) розміром 33 умовних кадастрових гектарів, відповідно до сертифіката серії ІФ №0052901, виданого 14 листопада 1999 року Богородчанською РДА Капущаку Василю Михайловичу, та право на земельну частку (пай) розміром 33,29 умовних кадастрових гектарів, відповідно до сертифіката серії ІФ №0052900, виданого 17 листопада 1999 року Богородчанською РДА Капущак Наталії Василівні, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , який був зареєстрований та проживав на АДРЕСА_1 . Його мама, ОСОБА_5 , померла раніше за батька ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті батька відкрилася спадщина на все його майно. За життя батько не розпорядився своїм майном та заповіт не склав. Він звернувся до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , однак листом нотаріуса йому відмовлено у видачі такого свідоцтва через відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно. Рішенням Богородчанського районного суду від 28.05.2025 року за ним визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 у порядку спадкування після смерті батька. Крім того до спадкового майна входили дві земельні ділянки (паї), що у були у батька, однак коли він звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на ці ділянки, то нотаріус йому відмовив, зазначивши про наявність інших спадкоємців - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які прийняли спадщину фактом спільного проживання. Однак з таким твердженням він не погоджується, оскільки відповідачі вибули з господарства задовго до смерті батька і фактично з батьком не проживали. Зазначене встановлено у рішенні суду у справі №338/1517/24 року від 28.05.2025 року, в якому зазначено, що вони були зареєстровані, однак фактично з батьком не проживали, тому не є належними спадкоємцями. Він є єдиним спадкоємцем майна батька, оскільки інших спадкоємців немає. Зважаючи на те, що в інший спосіб, окрім звернення до суду, не може підтвердити своє право на спадщину, просить суд ухвалити відповідне рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у поданій заяві вимоги позову визнав, не заперечив проти визнання за позивачем права на спадкове майно, розгляд справи просив проводити у його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Глибівка Івано-Франківського району Івано-Франківської області помер ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України в день його смерті відкрилася спадщина на все належне йому за життя майно.

ОСОБА_1 21.11.2008 року подав у нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті батька і надалі звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак листом державного нотаріуса Богородчанської державної нотаріальної контори Войташека І.І. №02-14/912 від 104.09.2024 року у видачі такого йому відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджували б належність зазначеного нерухомого майна спадкодавцю, також зазначено, що спадкоємцями є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які прийняли спадщину за ч.3 ст.1268 ЦК України.

Відповідно до довідки Глибівської сільської ради ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований у власному житловому будинку в АДРЕСА_1 . На день смерті разом з ним були зареєстровані: дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 . Заповіт від імені померлого не посвідчувався.

Відповідно до довідки Глибівської сільської ради ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 . На день смерті разом з нею були зареєстровані: чоловік ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_3 та син ОСОБА_2 . Заповіт від імені померлої не посвідчувався.

Рішенням Богородчанського районного суду від 28.05.2025 року у справі № 338/1517/24 визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на АДРЕСА_1 .

Відповідно до сертифіката серії ІФ №0052901, виданого 14 листопада 1999 року Богородчанською РДА Капущаку Василю Михайловичу належало право на земельну частку (пай) розміром 33 умовних кадастрових гектарів.

Довідкою №76 від 26.09.2025 року Глибівського старостинського округу Богородчанської селищної ради встановлено, що сертифікат серії ІФ №0052901 виданий 14 листопада 1999 року Богородчанською РДА ОСОБА_4 , однак помилково зазначено по-батькові ОСОБА_6 .

Відповідно до сертифіката серії ІФ №0052900, виданого 17 листопада 1999 року Богородчанською РДА, ОСОБА_5 належало право на земельну частку (пай) розміром 33,53 умовних кадастрових гектарів.

Відповідно до свідоцтва про смерть ОСОБА_5 (дружина спадкодавця) померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до пункту 17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Як зазначено у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член КСП, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай)

Згідно з ч. 1, 2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗемельногокодексуУкраїни громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.

При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до ч.1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність», сертифікат на земельну частку (пай) визначає розмір земельної частки у колективній власності члена КСП без виділення ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно зі ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Заповіт ОСОБА_4 за життя не склав. Позивач у справі є сином померлого та, відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, спадкоємцем першої черги за законом.

Позивач своєчасно подав заяву про прийняття спадщини і звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріусом Богородчанської державної нотаріальної контори Войташеком І.І. листом №02-14 від 22 09.2024 року у видачі такого йому відмовлено у зв`язку з тим, що спадкоємцями є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які прийняли спадщину за ч.3 ст.1268 ЦК України.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17 (провадження № 61-38452ск18), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17 (провадження № 61-27212св19) зроблено висновок про те, що державна реєстрація особи у житловому будинку сама по собі не є беззаперечним доказом її постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації.

Рішенням Богородчанського районного суду від 28.05.2025 року у справі № 338/1517/24 встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 фактично зі спадкодавцем не проживали на день його смерті, тому вони не можуть вважатися такими, що прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_4 .

Відповідно до ч 4. ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Так, постановою у справі № 523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 року Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не здійснив державну реєстрацію права. Отже, право на спадщину спадкоємця, який не здійснив держреєстрацію права, входить до складу спадщини після його смерті.

Згідно зі ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав може бути визнання права власності.

Відповідно до абз.3 п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23.01.2013 року у справі №6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Враховуючи, що визнання права на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 5 ст.11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Оскільки позивач ОСОБА_1 правомірно, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , набув право на земельну частку (пай) розміром 33 умовних кадастрових гектарів, відповідно до сертифіката серії ІФ №0052901, та право на земельну частку (пай) розміром 33,29 умовних кадастрових гектарів, відповідно до сертифіката серії ІФ №0052900, яку раніше фактично успадкував батько після смерті матері ОСОБА_5 , то вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, ст. 11, 16, 182, 392, 1216-1218, 1220, 1268, 1296 ЦК України, керуючись ст. 263 - 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право на земельну частку (пай) розміром 33 умовних кадастрових гектарів, відповідно до сертифіката серії ІФ №0052901, виданого 14 листопада 1999 року Богородчанською РДА Капущаку Василю Михайловичу, та право на земельну частку (пай) розміром 33,29 умовних кадастрових гектарів, відповідно до сертифіката серії ІФ №0052900, виданого 17 листопада 1999 року Богородчанською РДА Капущак Наталії Василівні, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 27.10.2025 року

Головуючий О. А. Шишко