СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
ун. № 759/4918/25
пр. № 2/759/3401/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Єросової І.Ю.,

при секретарі Лавриненко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ:

27.02.2025 ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 69 115 грн. 92 коп.

Дану позовну заяву ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.01.2022 ухвалено стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини усіх видів доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з 29.12.2021 і до досягнення донькою повноліття.

Відповідач з грудня 2021 року допускає несплату аліментних платежів у зв`язку з чим станом на 01.02.2025 року виникла заборгованість у розмірі 69 115 грн. 92 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам, виконаним Святошинським відділом державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Так, при виникненні заборгованості з вини особи, яка повинна сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За розрахунками сума неустойки (пені) за період з 29.12.2021 по 01.02.2025 становить 150 271 грн. 17 коп. Водночас, враховуючи приписи ст. 196 СК України, граничний розмір пені не може первищувати 100% заборгованості, а тому, з відповідача необхідно стягнути 69 115 грн. 92 коп. При цьому, незважаючи на наявність судового рішення, відповідач не регулярно сплачував аліменти та не у повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.03.2025 для розгляду даної позовної заяви визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю.

Ухвалою суду від 11.03.2025 провадження у справі відкрито, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у судове засідання на 23.06.2025 року.

04.06.2025 відповідач ОСОБА_2 отримав копію позовної заяви з додатками, що підтверджується розпискою останнього (т. 1 а.с. 27).

18.06.2025 за допомогою засобів поштового зв`язку надійшла заява позивача ОСОБА_4 про розгляд справи за її відсутності. При цьому, позивач вказала, що позовні вимоги підтримує і просить задовольнити позовну заяву.

У судовому засіданні 23.06.2025 відповідач просив суд відкласти розгляд справи по суті для надання ним доказів на підтвердження того, що він не знав про наявність судового наказу Святошинського районного суду м. Києва, який з нього стягнуто аліменти на користь позивача.

Крім того, 25.06.2025 після судового засідання через канцелярію суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 , у якій останній просить звільнити його від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла за період з грудня 2021 року по січень 2025 року у розмірі 69115 грн. 92 коп.

У судове засіданні 23.09.2025 учасники справи не з`явилися. Разом з тим, через канцелярію суду відповідач ОСОБА_2 скерував клопотання про закриття даного провадження у зв`язку із відсутністю предмету спору, а також клопотання про долучення доказів, яким підтверджується відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, доходить таких висновків.

Щодо скерованого відповідачем ОСОБА_2 зустрічного позову до ОСОБА_1 суд звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом.

У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Судом встановлено, що відповідач скерував вказаний зустрічний позов засобами поштового зв`язку 19.06.2025, тобто у строк, наданий відповідачу для подачі до суду відзиву. Так, предметом даного позову є звільнення ОСОБА_2 від сплати заборгованості по аліментам, яка виникла за період з грудня 2021 по січень 2025 року у розмірі 69 115 грн. 17 коп. Водночас, суд звертає увагу, що предмет вказаного позову не стосується питання пені, про яку йдеться у позові ОСОБА_1 , а відтак, на переконання суду, прийняття до провадження зустрічного позову та розгляд його разом з первісним призвів би до невиправданого затягування розгляду даної справи. З огляду на недоцільність розгляду даних позовів в одному провадженні, суд відмовляє ОСОБА_2 у прийнятті зустрічного позову.

У той же час, суд сприймає викладені у зустрічному позові як письмові пояснення відповідача по суті позовної заяви та вимог, пред`явлених до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Це пов`язано з тим, що відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а за положеннями ч. 2 ст. 550 ЦК України відсотки на неустойку (як повторна пеня) не нараховується. У зв`язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певну суму заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

Судом із витребуваної із канцелярії суду справи №759/44/22 встановлено, що 17.01.2022 Святошинським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29.12.2021 року.

23.01.2022 вказаний судовий наказ було скеровано боржнику ОСОБА_2 на поштову адресу.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

У свою чергу, днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, за змістом наведених положень процесуального закону повернення поштового відправлення, здійсненого судом, з відміткою поштового оператора про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, вважається підтвердженням належного повідомлення учасника справи, а днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки.

Разом з тим, суд звертає увагу, що матеріали судової справи №759/44/22 не містять підтвердження того, коли саме боржник ОСОБА_2 отримав копію судового наказу, заяву про видачу судового наказу та долучені до неї документи, або не отримав і скероване судом поштове відправлення повернулося до суду неотриманим.

Відповідно до розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні ВП №68377012 за судовим наказом №759/44/22, виданого 17.01.2022 Святошинським районним судом міста Києва, розмір заборгованості ОСОБА_2 складає 69 115 грн. 92 коп.

Порядок стягнення аліментів визначається ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, ч. 3 цієї статті передбачено, що визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, ст. 196 СК України, є спеціальною статтею зі стягнення пені і таке стягнення не слід ототожнювати із загальними статтями ЦК України щодо стягнення пені передбаченою ст. 549 цього кодексу.

Як зазначено у ч. 1 ст. 196 СК України, неустойка може бути стягнута з того, хто винен у простроченні сплати аліментів. За аналогією з цивільним законодавством, у цьому разі слід виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладено тягар доказування протилежного.

Позивач вказує, що заборгованість відповідача виникла внаслідок наявності вини останнього, а тому з нього слід стягнути пеню. Водночас, суд не може погодитися із такими твердженнями та вважає доведеними доводи відповідача ОСОБА_5 про те, що він не був обізнаний про наявність щодо нього судового наказу про стягнення аліментів.

Суд звертає увагу на те, що відповідачем долучено до клопотання про долучення доказів, яке надійшло до суду 23.09.2025, документи, які підтверджують сплату ним аліментних платежів з дня, коли роботодавець отримав копію постанови державного виконавця про стягнення з боржника аліментів.

Скориставшись даними із Автоматизованої системи виконавчих проваджень, суд встановив, що постанова про відкриття виконавчого провадження за згаданим раніше виконавчим листом про стягнення із відповідача ОСОБА_2 аліментів винесена саме 23.04.2023 року. Із даних розрахунку заборгованості зі сплати аліментів в рамках виконавчого провадження №68377012 вбачається, що аліментні платежі почали надходити від боржника саме з травня 2023 року, тобто лише після отримання інформації про наявність судового рішення, яке підлягає обов`язковому виконанню, та постанови державного виконавця про відкриття провадження та відповідне стягнення.

Таким чином, вказаними документами повністю нівелюються твердження позивача про наявність у відповідача умислу на несплату аліментів. Відтак, суд доходить висновку про те, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не внаслідок вини відповідача, що позбавляє суд можливості піддати останнього негативним наслідкам у вигляді стягнення із нього пені за прострочення сплати аліментів.

Водночас, щодо нерегулярності здійснення аліментних платежів відповідачем суд бере до уваги лист головного бухгалтера ТОВ «Дієса» ОСОБА_6 №05/05/001 від 05.05.2025, в якому остання вказує, що ТОВ «Дієса» перебуває на стадії банкрутства (ініційовано відповідне судове провадження), а з листопада 2024 всі рахунки товариства арештовані, а тому перерахування грошових коштів в рамках виконавчих проваджень не відбувається.

Таким чином, наявність у розрахунку заборгованості інформації про нездійснення аліментних платежів боржником ОСОБА_2 у період з листопада 2024 року викликано саме обставинами непереборної сили, які не залежать від волі боржника та виключають його відповідальність у даному випадку.

Враховуючи встановлені у ході судового розгляду обставини, надавши оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

У той же час, щодо заявленого відповідачем ОСОБА_2 клопотання про закриття провадження у зв`язку з відсутністю предмета спору суд звертає увагу на таке. Дане клопотання відповідач обґрунтовує тим, що до моменту отримання копії позовної заяви в рамках даного судового провадження йому не було відомо про наявність у нього заборгованості зі сплати аліментів. Більше того, із наявних у нього документів від роботодавців ТОВ «Дієса» та ТОВ «Технополіс 15» вбачається, що з його заробітної плати систематично здійснювалися відрахування аліментних платежів. Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 09.07.2025 він встановив, що фактично до подачі позовної заяви заборгованості зі сплати аліментів він не мав, а тому, вважає, що предмет спору у даному провадженні відсутній, а саме провадження підлягає закриттю. Однак, із вказаними доводами відповідача суд погодитися не може.

Дійсно, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

У постанові від 20.09.2021 року у справі №638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) Верховний Суд витлумачив, що закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З огляду на викладене відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Водночас, суд звертає увагу на ту обставину, що фактично заборгованість у ОСОБА_2 зі сплати аліментів за судовим наказом Святошинського районного суду м. Києва від 17.01.2022 наявна, оскільки відповідно до ЦПК України судовий наказ про стягнення із особи аліментів набирає законної сили у день його видачі і підлягає негайному виконанню. Разом з тим, як встановлено судом, відповідач не був проінформований про винесення судового наказу, а позивач звернулася із виконавчим документом - судоим наказом від 17.01.2022 до державної виконавчої служби 23.04.2023, тобто заборгованість зі сплати аліментів виникла не з вини боржника, а тому, відсутні правові підстави покладати на ОСОБА_2 обов`язок щодо сплати пені за прострочення сплати аліментів.

Відтак, вимога позивача ОСОБА_1 про стягнення із відповідача пені за прострочення сплати аліментів підлягає розгляду судом, а підстави для закриття провадження у даній справі відсутні. З огляду на наведене, суд доходить висновку про необхідність залишення клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 6-13, 18, 19, 71-79, 89, 255, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 353-355 ЦПК України, ст. 196 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті до розгляду зустрічної заяви ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.

Клопотання відповідача ОСОБА_7 про закриття провадження у справі за цивільним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - залишити без задоволення.

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами зад правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова