Справа № 286/2212/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Овруч

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Гришковець А. Л. ,

з секретарем Павленко Л. В.,

з участю представника

позивача Лугинця В. П.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Овручі справу за позовом ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Лугинець В. П., до ОСОБА_1 про визнання батьківства , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в інтересах якої діє адвокат Лугинець В. П., звернулася до суду та просить по уточнюючій позовній заяві визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Білокамінка Коростенського (Овруцького) району Житомирської області, Україна, народженого матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також внести зміни в актовий запис про народження №22 від 9 жовтня 2007 року, складений виконавчим комітетом Ігнатпільської сільської ради Овруцького району Житомирської області відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Білокамінка Коростенського (Овруцького) району Житомирської області, Україна, та в графі «батько» зазначити « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , всі інші відомості залишити без змін, мотивуючи тим, що з 2005 року по 26 вересня 2009 року вона проживала однією сім`єю та вела спільне господарство з відповідачем без реєстрації шлюбу. Своїх шлюбних стосунків у відділі державної реєстрації актів цивільного стану вони не реєстрували, так як не надавали цьому значення, але були повінчані у церкві 25.09.2005. Під час спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки, вони не перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах, то при реєстрації народження батько в актовому записі про народження сина був записаний зі слів позивача, але як ОСОБА_4 . Після народження сина вони продовжували проживати разом з відповідачем. Відповідач із самого народження сина визнавав себе батьком, піклувався про нього, утримував його.

26 вересня 2009 року між сторонами був укладений шлюб, який 16.11.2010 рішенням Бердичівського районного суду було розірвано.

Після припинення спільного проживання та розірвання шлюбу відповідач частково надавав допомогу на утримання сина, але її на даний час не вистачає, так як син став дорослим та збільшилися його матеріальні потреби, а також він має намір навчатися у вищому навчальному закладі. Таким чином, дитина потребуватиме додаткових витрат.

Вищевикладені обставини та той факт, що відповідач є біологічним батьком дитини підтверджується долученими до позовної заяви фотокартками, з яких вбачається вінчання сторін, тримання відповідачем дитини на руках ще немовлям, святкування дня народження дитини та перебування їх як подружжя разом з дитиною, а також копіями інших документів.

28.12.2020 позивач зверталась до Овруцького районного суду з позовною заявою та даними вимогами до цього ж відповідача, на що ним було складено відзив на позовну, який перебуває в матеріалах справи №286/3895/20, та з якого вбачається, що відповідач визнавав себе батьком по відношенню до дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

14.06.2021 за заявою позивача, ухвалою Овруцького районного суду позовну заяву було залишено без розгляду, так як на той час відповідач пообіцяв матеріально допомагати утримувати сина, але з роками дана допомога ставала все меншою, якої на даний час не вистачає.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому останній просив частково задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів.

На даний час позовні вимоги позивачем уточнено та вимога щодо стягнення аліментів відсутня.

Представником третьої особи Овруцького відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надано письмове пояснення щодо позову, в якому остання зазначає, що позивач просить визнати батьківство ОСОБА_1 , при цьому, в частині про внесення відомостей до актового запису не зазначено місце проживання батька.

При цьому, просять врахувати норми ст. 145 СК України, відповідно до яких прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Водночас, позивач у позовній заяві не висловлює свою позицію щодо того, яке має бути прізвище дитини, тому просять дослідити вказане питання. Щодо задоволення позову не заперечують.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, з підстав зазначених в уточнюючій позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав повністю. Щодо задоволення позову не заперечує, зазначивши, що дитина дійсно є його сином.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи та дослідивши письмові докази вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В ст. 1 Конституції України законодавець закріпив, що Україна є правовою державою.

Відповідно до Основного Закону України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (частина перша статті 3); права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3); права і свободи людини і громадянина захищаються судом (частина перша статті 55).

Згідно ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Відповідно до ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

У ч.1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 51 Конституції України, ч.ч.2-3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

В ч. 8 ст. 7 СК України законодавець закріпив, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї

Відповідно до ч. 2 ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Згідно з ч.1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Тобто, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Згідно з ч.ч. 5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ст.89 ЦПК України законодавець закріпив, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 07.10.2022 вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батьком записаний ОСОБА_5 (а. с. 12).

Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 07.10.2022 відомості про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 11).

Копія свідоцтва про таїнство вінчання підтверджує факт вінчання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у Овруцькому Свято-Преображенському соборі (а. с.13).

Вказаний факт підтверджується також і фотографіями, оглянутими в судовому засіданні (а. с. 14).

26.09.2009 виконавчим комітетом Зарічанської сільської ради Овруцького району Житомирської області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (актовий запис №4), який рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16.11.2010 по справі №2-2339/10, було розірвано, що підтверджується копією вказаного рішення (а. с.15).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги визнав.

В ч.11 постанови №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що за змістом ч.4 ст.174 ЦПК України (на даний час ч.4 ст. 206 ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

За встановлених обставин та при відсутності будь-яких доказів на їх спростування, зважаючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є доведеним факт батьківства відповідача ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому наявні правові підстави для задоволення позову.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп. в дохід держави.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 200, 206, 245, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 , батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Білокамінка Коростенського (Овруцького) району Житомирської області, Україна, народженого матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Внести зміни в актовий запис про народження №22 від 9 жовтня 2007 року, складений виконавчим комітетом Ігнатпільської сільської ради Овруцького району Житомирської області відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Білокамінка Коростенського (Овруцького) району Житомирської області, Україна, та в графі «батько» зазначити « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, який зареєстрований та проживає по АДРЕСА_1 . В решті залишити без змін.

На рішення суду до Житомирського апеляційного суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: А. Л. Гришковець Повне рішення виготовлено 24.10.2025.