Справа № 369/5860/25
Провадження № 2/369/6778/25
РІШЕННЯ

Іменем України

21.10.2025 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючого судді - Янченка А.В., при секретарі cудового засідання Лисяк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідного виробничого агрокомбінату «Пуща-Водиця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

ВСТАНОВИВ:

03 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до Державного підприємства «Науково-дослідного виробничого агрокомбінату «Пуща-Водиця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку

Свої позовні вимоги мотивує наступним.

ОСОБА_1 , працював у Державному підприємстві «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця»:

- з 05 грудня 2017 року по 29 грудня 2020 року слюсарем по ремонту ІV розряду відділення «Музичі»;

- з 30 грудня 2020 року по 10 січня 2025 року слюсарем-ремонтником цеху по виробництву товарного молока та вирощування молодняка дільниці «Совки-Музичі».

З останньої роботи він був звільнений наказом по Державному підприємстві «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» від 07 січня 2025 року № 2-к з 10 січня 2025 року за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію по ст.38 КЗпП України.

Цим наказом було передбачено вплатити йому компенсацію за 34 дня невикористаної відпустки за період з 05.12.2023 р. по 10.01.2025 р. у т.ч.:

-за 3 календарні дні, право на які набуто до 31.12.2023 р.;

-за 32 календарні дні, право на які набуто до 01.012024. р..

В день його звільнення - 10 січня 2025 року він відпрацював повний робочий день.

Однак в день його звільнення, який він повністю відпрацював на підприємстві, виплата сум заробітної плати та інших сум, що належать йому від підприємства, не була проведена, а також не було видано довідку про нараховану суму заробітної плати та суму компенсації за невикористану відпустку.

Спору щодо суми заборгованості по заробітній платі не було.

Раніше під час роботи на його прохання була сформована довідка Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» про доходи за період з липня 2022 року по травень 2024 року, відповідно до якої загальна сума нарахованої йому заробітної плати становила 351 978 грн 32 коп., з яких були утриманий податок з доходів фізичних осіб 18% - 58 957 грн 45 коп., військовий збір 1,5% - 5 279 грн 69 коп. та утримані профспілкові внески 3 449 грн 36 коп., несплачена сума заробітної сплати становила 170 859 грн 38 коп.

В наступний період йому нараховувалась, але систематично не виплачувалась заробітна плата.

Оскільки на час звільнення і до цього часу йому не видана належним чином оформлена довідка-повідомлення про доходи за час роботи у Державному підприємстві «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» із зазначенням суми заборгованості на час звільнення, то він мусить вираховувати суму заборгованості, виходячи з його місячного заробітку.

Просив стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», на його користь:

-заборгованість по заробітній платі та компенсацію за невикористану відпустку без урахування податку та інших обов`язкових платежів в сумі 276 514 грн 21 коп.;

-середній заробіток за весь час затримки розрахунку без урахування податку та інших обов`язкових платежів в сумі 48 401 грн 71 коп. (сорок вісім тисяч чотириста одну гривню 71 коп.)

Також просив витребувати від відповідача довідку про суми, нараховані та виплачені або невиплачені йому як працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати або заборгованості (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні), а також довідку про суму його заробітної плати за два повних місяці перед звільненням.

Зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат позивача складається з 1 211 грн 20 коп. судового збору, сплаченого за вимогу щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Позивачем через підприємство Укрпошта до суду подана заява від 19 травня 2025 року про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення заробітної плати та збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку (в порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України), а також суду надані докази надсилання копії цієї заяви на адресу відповідача.

Заява мотивована тим, що після подання позову від відповідача надійшли: довідка про доходи та виплати; повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільненні; довідка про заробітну плату за два останні перед звільненням місяці.

З довідки про доходи та виплати вбачається, що з липня 2022 року по січень 2025 року загальна сума нарахованої позивачу заробітної плати з врахуванням податків становить 512 686 грн 91 коп., до виплати 231 341 грн 46 коп., в тому числі компенсація за невикористану відпустку без врахування податків 14 857 грн 18 коп.

В повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільненні зазначено, що загальна сума належна до виплати ОСОБА_1 станом на 11 січня 2025 року без утримання податків складає 367 908 грн 97 коп. Сума нарахованої компенсації за 35 календарні дні щорічної відпустки без утримання податків становить 19 295 грн 04 коп.

Сума до виплати після утримання податку та виплат з/п становить 231 341 грн 46 коп.

15 травня 2025 року відповідач перерахував позивачу заробітну плату за вересень 2024 року в розмірі 5 000 грн 00 коп.

З врахуванням цієї виплати належна до стягнення сума щодо стягнення з відповідача невиплаченої позивачу заробітної плати та компенсації щорічної відпустки після утримання податку становить 225 341 грн 46 коп.

Тобто сума розміру позовних вимог в частині стягнення заробітної плати та компенсації щорічної відпустки зменшується на 51 172 грн 75 коп. (276 514 грн 21 коп. - 225 341 грн 46 коп. = 51 172 грн 75 коп.)

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України підприємство повинні виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюється з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна ( годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів ( годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

З наданої довідки про його заробітну плату за останні перед звільненням місяці вбачається:

- в листопаді 2024 року нарахована заробітна плата 17 824 грн 75 коп, податок з доходів фізичної особи 2935 грн 94 коп;

- в грудні 2024 року нарахована заробітна плата 17 768 грн 70 коп, податок з доходів фізичної особи 2925 грн 85 коп.

Всього в листопаді-грудні 2024 року нарахована заробітна плата 35 593 грн 45 коп, податок з доходів фізичної особи 5 861 грн 79 коп.

Сума після утримання податку становить 29 731 грн 66 коп

Середня заробітна плата після утримання податку в цей період становить 691 грн 43 коп

(29 731 грн 66 коп : (21 +22) = 691 грн 43 коп)

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 3248-IV від 20.12.2005; в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

З врахуванням цих обмежень середній заробіток за ввесь час затримки розрахунку нараховується за 120 робочі дні і становить 82 971 грн 60 коп

(691 грн 43 коп х 120 дні = 82 971 грн 60 коп)

Тобто сума позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за ввесь час затримки розрахунку збільшується на 34 569 грн 89 коп

(82 971 грн 60 коп - 48 401 грн 71 коп = 34 569 грн 89 коп).

Позивач в заяві в порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України просив:

Стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по належній йому до виплати заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в сумі 225 341 грн 46 коп (двісті двадцять п`ять тисяч триста сорок одну гривню 46 коп)

Стягнути з відповідача на користь позивача належний до виплати середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 82 971 грн 60 коп (вісімдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят одну гривню 60 коп)

Допустити негайне виконання рішення про присудження з відповідача на користь позивача виплати заборгованості по заробітній платі за один місяць в сумі 14 865 грн 83 коп (чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят п`ять гривень 83 коп)

Віднести на відповідача всі судові витрати по даній справі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2025 року відкрито позовне провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалено витребувати від Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» наступні документи: довідку про суми, нараховані та виплачені або невиплачені ОСОБА_1 як працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати або заборгованості (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні), а також довідку про суму заробітної плати ОСОБА_1 за два повних місяці перед його звільненням.

Відповідачем 02 червня 2025 року через підприємство Укрпошти суду надано відзив на позовну заяву та докази надіслання його копії позивачу.

У відзиві значено, що відповідно до наказу по Державному підприємству «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» № 181-к від 05.12.2017 ОСОБА_1 прийнятий на посаду слюсаря ремонтника 5-го розряду відділення «Музичі»

10 січня 2025 року ОСОБА_1 наказом по Державному підприємстві «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» від 07 січня 2025 року № 2- к звільнений за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію за віком.

З наведеного вбачається, що між сторонами склалися трудові правовідносини, що регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

ОСОБА_1 в розрахунку заборгованості зазначає, що невиплачена сума заборгованості по заробітній платі становить всього 276 514,21 грн та складається з суми заробітної плати 261 210,76 грн, компенсації за невикористану відпустку 16 833,80 грн; суми середнього заробітку за весь час затримки на день подання позовної заяви в розмірі 48 401,72 грн.

Згідно довідки про доходи та виплати ОСОБА_1 суми середнього заробітку за ввсеь час затримки розрахунку станом на 22.05.2025 року становить 225 516,46 грн. Компенсація за невикористану відпустку без урахування податків становить 14 857,18 грн.

Позивач для підтвердження розміру заборгованості по заробітній платі не надав виписку з рахунку на підтвердження сплачених роботодавцем коштів. Розрахунку.

Що стосується відсутності підстав у позивача сплачувати профспілкові внески, то у відповідача відсутні документи на підтвердження припинення участі позивача у профспілці та припинення обов`язку підприємства з перерахунку внесків за нього.

Із розміром середнього заробітку за весь час затримки розрахунку Відповідач не погоджується, вважає його непоґрунтованими, неспівмірними, непропорційними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

З наведеної норми вбачається, що станом на день звільнення позивач діяла нова редакція статті 117 КЗпП України відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яка передбачає, що його середній заробіток виплачується не більше як за шість місяців.

Звертає увагу суду, що встановлений статті 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику в середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 26.09.2019 у справі №761/9584/15-ц відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. При цьому, механізм компенсації не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

У цій Постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Відповідач зазначає, що ДП АГРОКОМБІНАТ «Пуща-Водиця» є державним унітарним підприємством, що діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та належить до сфери управління Фонду державного майна України.

Невиплата заробітної плати Позивачу за період з липня 2022 року по 04.04.2023 утворилася та існувала під час виконання обов`язків попереднього директора.

На даний час директором ДП Агрокомбінат «Пуща-Водиця» є ОСОБА_2 , який приступив до виконання своїх повноважень з 06.04.2023 на підставі наказу №21-к.

Також звертає увагу, що ОСОБА_3 , 06.04.2023 приступив до виконання обов`язків директора ДП АГРОКОМБІНАТ «Пуща-Водиця», коли Підприємство перебувало в занедбаному стані, без належного фінансування, у період дії воєнного стану в країні, та вже існувала значна сума заборгованості по виплаті заробітної плати як працівникам Підприємства, так і звільненим особам за період до 06.04.2023.

Станом на даний час в ДП АГРОКОМБІНАТ «Пуща-Водиця» існує заборгованість по виплаті заробітної плати, основною причиною якої є відсутність грошових коштів.

Існує також заборгованість ДП АГРОКОМБІНАТ «Пуща-Водиця перед бюджетом. Нерухоме майно ДП АГРОКОМБІНАТ «Пуща-Водиця знаходиться в податковій заставі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, а саме: «п.72. ... Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця».

Водночас, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків, (п. 78 Постанови Великої Палати від 26.06.2019 у справа № 761/9584/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц зазначила, що ключовим фактором, який може свідчити про співмірність та компенсаторність суми середнього заробітку, що підлягає стягненню у зв`язку із несвоєчасним розрахунком при звільненні є приблизна оцінки розміру майнових втрат працівника, які розумно можна було би передбачити.

Розмір середнього заробітку підлягає максимальному зменшенню, що відповідатиме справедливості, добросовісності та розумності, які є загальними засадами цивільного законодавства, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 ЦК України.

Позивач подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що аргументи відзиву відповідача на позовну заяву не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать чинним нормам права. Позовні вимоги ОСОБА_1 підтверджені належними доказаними, наданими у справу. Таким чином позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку є законним та обґрунтованим.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника. Позовні вимоги, викладені в заяві позивача, поданій в порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. Подав до суду заяву про відкладення судового засідання, у зв`язку з участю в іншому судовому засіданні, яке відхилено судом з огляду на те, що відповідач у разі неможливості явки у судове засідання уповноваженого представника, міг уповноважити іншого представника на представництво його інтересів у суді.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України).

Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ОСОБА_1 , працював у Державному підприємстві «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця`з 05 грудня 2017 року по 29 грудня 2020 року слюсарем по ремонту ІV розряду відділення «Музичі»; з 30 грудня 2020 року по 10 січня 2025 року слюсарем-ремонтником цеху по виробництву товарного молока та вирощування молодняка дільниці «Совки-Музичі».

З роботи він був звільнений наказом по Державному підприємстві «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» від 07 січня 2025 року № 2- к з 10 січня 2025 року за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію по ст.38 КЗпП України.

Вказаним наказом було передбачено вплатити йому компенсацію за 34 дня невикористаної відпустки за період з 05.12.2023 р. по 10.01.2025 р. у т.ч.: за 3 календарні дні, право на які набуто до 31.12.2023 р.; за 32 календарні дні, право на які набуто до 01.012024. р..

В день його звільнення виплата сум заробітної плати та інших сум, що належать йому від підприємства, не була проведена.

20 лютого 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою про видачу довідки-повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому як працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які він як працівник маю право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства), із значенням суми до виплат без утримання податку та інших обов`язкових відрахувань та суми до виплат після утримання податку та інших обов`язкових відрахувань. Крім він просив надіслати довідку про суму заробітної плати за два повних місяці перед його звільненням.

31 березня 2025 року позивач звернувся до відповідача із заявою-вимогою про розрахунок, в якій просив не пізніше наступного дня після пред`явлення цієї вимоги виплатити йому всі суми, нараховані та не виплачені при звільненні (основну та додаткову заробітну плату, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які він як працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні). Крім того просив виплатити йому середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Також просив надіслати на його поштову адресу довідку-повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому як працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати та довідку про суму заробітної плати за два повних місяці перед його звільненням.

15 травня 2025 року відповідач перерахував позивачу заробітну плату за вересень 2024 року в розмірі 5 000 грн 00 коп.

Позивачем при заяві від 19 травня 2025 року про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення заробітної плати та збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку (в порядку п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України) надані довідка про доходи та виплати; повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільненні; довідка про заробітну плату за два останні перед звільненням місяці; банківський документ про отримання 5 000,00 грн.

Відповідачем при відзиві на позовну заяву надані суду довідка про доходи та виплати ОСОБА_4 , апологічна тій, яка була надана суду позивачем при заяві від 19 травня 2025 року.

З довідок про доходи та виплати ОСОБА_1 , повідомлення про нараховані йому суми, належні працівникові при звільненні, платіжного банківського документу вбачається, що з липня 2022 року по січень 2025 року загальна сума нарахованої позивачу заробітної плати з врахуванням податків становить 512 686 грн 91 коп, сума до виплати після утримання податку з врахуванням компенсації за невикористану відпустку 14 857 грн 18 коп, становить 225 516 грн 46 коп

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України підприємство повинні виплатити працівнику середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року в інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат, що обчислюється з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводиться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів ( годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

З наданої довідки про його заробітну плату за останні перед звільненням місяці вбачається: в листопаді 2024 року нарахована заробітна плата 17 824 грн 75 коп., податок з доходів фізичної особи 2935 грн 94 коп.; в грудні 2024 року нарахована заробітна плата 17 768 грн 70 коп., податок з доходів фізичної особи 2925 грн 85 коп.

Всього в листопаді-грудні 2024 року нарахована заробітна плата 35 593 грн 45 коп, податок з доходів фізичної особи 5 861 грн 79 коп.

Сума після утримання податку становить 29 731 грн 66 коп.

Середня заробітна плата після утримання податку в цей період становить 691 грн 43 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 3248-IV від 20.12.2005; в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

З врахуванням цих обмежень середній заробіток за ввесь час затримки розрахунку нараховується за 120 робочі дні і становить 82 971 грн 60 коп.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Конституційний суд України у рішеннях від 07.07.2004 року № 14-рп/2004, від 16.10.2007 року № 8-рп/2007, та від 29.01.2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю Конституційний суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Ч. 1 ст. 21 КЗпП України встановлено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Ст. 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Згідно ст. 116 КЗпП України (із змінами, внесеними згідно із Законами № 3248-IV від 20.12.2005, № 2352-IX від 01.07.2022) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України (із змінами, внесеними згідно із Законом № 3248-IV від 20.12.2005; в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022 із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Особливості врегулювання трудових відносин в умовах воєнного стану здійснено Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX.

Зокрема Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX внесено зміни до Кодексу законів про працю України:

у статті 116 третє речення частини першої викласти в такій редакції: "Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати";

частину другу викладено в такій редакції:

"У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму";

текст статті 117 викладений в такій редакції:

"У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті";

назву та частини першу і другу статті 233 викласти в такій редакції:

"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.(стаття 116)";

19) текст статті 234 викласти в такій редакції:

"У разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року".

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX набрав чинності 19 липня 2022 року.

Цим законом імперативно чітко визначений період, за який підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. На відміну від попередньої норми, яка не передбачала жодних часових обмежень періоду, за який підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку, з 19 липня 2022 року законом встановлений імперативний правоприпиняючий строк. Крім того обмежений строк звернення працівника до суду.

Стаття 117 КЗпП України не містить норми про врахування фінансової можливості роботодавця як підстави для зменшення виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки розрахунку , але не більш як за шість місяців.

Висновки щодо застосування норм Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2136-IX та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-IX в постановах Верховного Суду, зокрема в постановах Великої Палати Верховного Суду, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно Податкового кодексу України та інших нормативних актів ДП «Науково-дослідного виробничого агрокомбінату «Пуща-Водиця» здійснило всі необхідні нарахування і відповідно повинні виплатити позивачу присуджені суми з врахуванням того, що нараховані податкові та інші обов`язкові відрахування будуть перераховані відповідачем до бюджету в установленому законом порядку.

Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Ч. 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Враховуючи встановлені судом у справі обставини, а також наведені вище норми законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оскільки позивач при подачі даного позову був звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 2 253 грн 41 коп.

Сплачений позивачем судовий збір щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за ввесь час затримки розрахунку у в сумі 1 211 грн 20 коп. суд стягує з відповідача на користь позивача.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 264, 268, 430 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідного виробничого агрокомбінату «Пуща-Водиця» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку і середнього заробітку за час затримки розрахунку задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на користь ОСОБА_1 : заборгованість по належній йому до виплати заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку в сумі 225 341 грн 46 коп. (двісті двадцять п`ять тисяч триста сорок одну гривню 46 коп.), належний до виплати середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 82 971 грн 60 коп. (вісімдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят одну гривню 60 коп., всього 308 313 грн 06 коп. (триста вісім тисяч триста тринадцять гривень 06 коп.).

Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на користь держави судовий збір у сумі 2 253 грн 41 коп (дві тисячі двісті п`ятдесят три гривню 41 коп).

Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211 грн 20 коп (одна тисяч двісті одинадцять гривень 20 коп).

Допустити негайне виконання рішення про присудження з Державного підприємства «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на користь ОСОБА_1 виплати заборгованості по заробітній платі за один місяць в сумі 14 865 грн 83 коп. (чотирнадцять тисяч вісімсот шістдесят п`ять гривень 83 коп.).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 ; РНКОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Державне підприємство «Науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця», адреса: вул. Соборна, буд. 63, с. Софіївська Борщагівка, Бучанський р-н, Київська обл., 08131; .

Повне рішення складено: 28.10.2025 року.

Суддя А.В. Янченко