Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.09.2025 Справа №607/17854/25 Провадження №2/607/5054/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Кочмар С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням суду від 15.11.2021. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тривалий час, відповідач фінансово не забезпечує та не утримує належним чином своєї дитини, а його матеріальна допомога носить лише разовий характер, що унеможливлює забезпечення належного рівня життя необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Вона із відповідачем не може дійти спільної згоди щодо визначення розміру та регулярності добровільної сплати ним грошових коштів на утримання дитини. Натомість, відповідач є фізично здоровим, працездатним, працевлаштованим, має стабільних дохід, інших дітей, непрацездатних осіб, які перебувають на його утримані не має, тому може сплачувати аліменти на утримання сина. Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити.

18.09.2025 представником відповідача, через систему «Електронний суд», подано відзив на позовну заяву, в якому представник зазначає, що ознайомившись із позовною заявою, відмічає, що на аркуші 4 у змісті описової частини позовної заяви позивач констактує наступне: «….. діти у нас фізично та психічно здорові, але все рівно потребують ретельного догляду за їх станом здоров`я, що в свою чергу, потребує грошових коштів….», «.... вважаю за належне та доцільне стягнути з Відповідача грошові кошти на утримання наших дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з дати пред`явлення даного позову і до повноліття дітей. Позивач в цій описовій частині позовної заяви зазначає, що у неї і відповідача є діти, що не відповідає дійсності, оскільки в нас у шлюбі народився один син: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . А також, відмічає, що зазначене вище щодо розміру аліментів, йде в розбіжність із прохальною частиною позовної заяви позивача щодо стягнення аліментів …в розмірі 1/4 частини….

Відповідач не заперечує наразі щодо забезпечення дитини мінімально гарантованим розміром аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це передбачено чинним законодавством.

Життєві обставини у відповідача так склалися, що раніше потрапив у тяжке ДТП, внаслідок чого втратив стійку працездатність і значно погіршився стан його здоров`я, тому часто змушений постійно проходити процес реабілітації та відновлення у відповідних медичних закладах, що потребує значних матеріальних витрат, а також додаткових зусиль щодо організації його праці та заробітку, зайнятості, тому левова частка матеріального заробітку відповідача йде на підтримку та відновлення здоров`я, що в свою чергу впливає на його значні матеріальні витрати і низький рівень доходів.

В подальшому, в разі покращення матеріального стану та здоров`я відповідача, зміни життєвих обставин відповідача, ним спільно з позивачкою буде можливість досягнути спільної згоди щодо розміру, регулярності та добровільної сплати грошових коштів на утримання дитини (аліментів) для покращення матеріально-побутових умов проживання дитини.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01.09.2025 відкрито провадження у справі та призначеного розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися. Представником позивача подано до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивачки, вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

У зв`язку з неявкою учасників справи, відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Судом встановлено, що cторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.06.2011, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.11.2021 у справі №607/14593/21, що стверджується відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, які перебувають в загальному доступі.

В шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Витягом з реєстру актів про народження, виданого Муніципалітетом міста Рим. У відомостях про батьків, ОСОБА_2 значиться батьком, а ОСОБА_4 матір`ю.

Позивач разом із сином ОСОБА_3 проживає за адресою АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою №20 виданою 20.08.2025 ОСББ «Котляревського 69».

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, виходячи із наступних підстав.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та інше.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів ( ч.2 ст. 182 СК України).

У відповідності до вимог ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 183 СК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При цьому, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Так, судом встановлено, що підстави для звільнення відповідача від обов`язку утримувати спільного із позивачем сина, передбачених положеннями СК України, відсутні.

Водночас, відповідач не заперечує, щодо забезпечення дитини мінімально гарантованим розміром аліментів на одну дитину, а саме в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Судом також враховано, що стягнення аліментів має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їм не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками.

Суд зауважує, що як відповідач, так і позивач повинні у однаковій мірі та у відповідності до вимог чинного сімейного законодавства, утримувати свою дитину, відчувати відповідальність за неї, забезпечувати їй добрі умови для проживання та виховання, у тому числі, забезпечувати матеріально.

Водночас, як вбачається із вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму з 1 січня 2025 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, враховуючи ту обставину, що відповідач ОСОБА_2 має можливість виконувати батьківські обов`язки по утриманню неповнолітнього сина, суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення прав неповнолітньої дитини, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача в користь позивача аліментів.

Окрім того, щодо доводів відповідача про те, що в описовій частині позовної заяви позивачка зазначає про стягнення із відповідача аліментів на утримання їхніх дітей в розмірі 1/3 частини, що не відповідає дійсності, оскільки в нього із позивачкою є лише один син, Суд їх до уваги не приймає, оскільки вважає, що в даному випадку мала місце формальна описка позивачки при підготовці позову, оскільки як слідує із матеріалів справи та прохальної частини позову, остання просить стягувати аліменти на одну дитину в розмірі 1/4 частка. Тому, Суд розцінює дану обставину, як формальне заперечення відповідача щодо обставин справи, яка не впливає на суть спору.

Визначаючи розмір аліментів, суд на підставі ст. 182 СК України враховує матеріальне становище дитини та платника аліментів, інші обставин, що мають істотне значення, виходить з рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини, прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тому вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення, а тому із відповідача в користь позивачки слід стягувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Суд вважає, що вказаний розмір аліментів буде достатнім для належного виховання та утримання дитини, а також забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

При цьому, суд зауважує, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Щодо вимог позивача про стягнення аліментів з наступною індексацією цієї суми відповідно до закону, Суд зазначає таке.

Частиною 2 ст. 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Індексація це компенсація знецінення грошей внаслідок інфляції.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти.

У разі проведення державним, приватним виконавцем індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, обчислення індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з наступного року з місяця, що відповідає місяцю встановлення розміру аліментів.

Індексація грошових доходів проводиться відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (із змінами).

Відповідно до пункту 2 Порядку індексації підлягає, зокрема, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно з пунктом 6 Порядку, індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів з доходу їх платника.

З викладеного слідує, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, повинна проводитись відповідно до вищевказаного законодавства органом виконавчої служби або підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами - підприємцями, які провадять відповідні відрахування аліментів із доходу платника аліментів.

Заявляючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача з наступною індексацією цієї суми відповідно до закону, позовна заява ОСОБА_1 не містить обґрунтувань в цій частині.

На підставі наведеного, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивачка звільнена від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 268, 280, 285, 288, 289, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 180-182, 184 Сімейного кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.08.2025 і досягнення дитиною повноліття.

В задоволені решти позовних вимог, відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 1211,20 грн. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Копію рішення суду направити сторонам по справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий суддяВ. Л. Дзюбич