печерський районний суд міста києва
Справа № 521/7315/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Вовк С. В.,

при секретарі судового засідання - Брачун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», Акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особі: ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська факторингова компанія розвитку», про встановлення факту неукладеності договору в частині та визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Позиція сторін у справі

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «УкрСиббанк», АТ «Дельта Банк», треті особі: ОСОБА_2 , ТОВ «Європейська факторингова компанія розвитку», про встановлення факту неукладеності договору в частині та визнання недійсним договору.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що всупереч вимогам закону та домовленості сторін про нотаріальне посвідчення правочину, Додаток І Перелік Прав вимоги за кредитами (без дати), який є невід`ємною частиною Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011, нотаріально не посвідчено.

Вчинення в електронній формі окремих частин (додатків) письмового правочину, якій підлягає нотаріальному посвідченню, законодавством не передбачено.

ПАТ «Дельта Банк» не має Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 з`єднаного з Додатками I, II, III, IV, V, VI, VII, VII, IX, X.

Тому, Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 в частині Додатку І Перелік Прав вимоги за кредитами (без дати) не є укладеним.

Позивач, який має претензії до банка-кредитора щодо укладення та виконання споживчого договору, не був повідомлений про заміну кредитора у Договорі про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 18.03.2008.

Не повідомлення про заміну кредитора у Договорі про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 від 18.03.2008 є порушенням порядку встановленому ст.516 ЦК України, та тягне наслідки передбачені ч.2 ст.517ЦК України.

Представник відповідача АТ «УкрСиббанк» подав відзив на позов, в якому зазначив, що оскільки зобов`язання за кредитом, заставою та порукою виникло відповідно на підставі Кредитного договору та договору поруки, які укладалися в простій письмовій формі, то і договір про відступлення права вимоги міг бути укладеним в простій письмовій формі.

Керуючись внутрішніми переконаннями та можливістю договірного погодження нотаріальної форми договору про відступлення, відповідачі уклали договір про відступлення саме в нотаріальній формі.

Додаток № І (Перелік прав вимоги за кредитами), про який йдеться в позовній заяві, є витягом з документу, що містить банківську таємницю та персональні дані осіб, що не мають відношення до справи, тому засвідчення Додатку № 1 як витягу, в якому містяться дані лише ОСОБА_1 як позичальника та ОСОБА_2 як поручителя є повністю законним та обґрунтованим.

Враховуючи, що основне зобов`язання не було виконане і застава та порука не були припиненими, не заслуговують на увагу і твердження позивача про те, що Договір про відступлення права вимоги, укладений між відповідачами, не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження порушення відповідачем вимог законодавства при укладенні договору про відступлення в частині передачі права грошової вимоги до ПАТ «Дельта Банк».

Процесуальні дії

Після скасування ухвалою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2023 року ухвали Печерського районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року про залишення позову без розгляду справу призначено до розгляду.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2025 року витребувано докази у справі.

Фактичні обставини справи

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

18 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0.

У відповідності до п. 1.2.1. Договору, сума кредиту складає 39 900, 00 дол. США, цільове призначення кредиту - купівля автомобіля Nissan Murano 2007 р.в. Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування до 19.03.2015 року та передати у заставу Банку вищевказаний транспортний засіб.

З метою забезпечення зобов`язань Позичальника за Кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №188826 від 18.03.2008 року.

08.12.2011 року AT «УкрСиббанк» відступило право вимоги за Кредитним договором та Договором поруки (зобов`язання за якими не виконувалися належним чином) Новому кредитору - ПАТ «Дельта Банк» на підставі Договору купівлі-продажу права вимоги за кредитом (Далі - Договір про відступлення права вимоги).

Позиція суду та оцінка аргументів сторін

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.

Майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі. Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках) (частина шоста статті 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

За статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Нікчемний правочин є недійсним у силу прямої вказівки закону за фактом наявності певної умови (обставини). Натомість оспорюваний правочин ЦК України імперативно не визнає недійсним, допускаючи можливість визнання його таким у судовому порядку за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, якщо в результаті судового розгляду буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину у порядку, передбаченому процесуальним законом. При цьому, оспорюваний правочин є вчиненим, породжує юридично значущі наслідки, обумовлені ним, й у силу презумпції правомірності правочину за статтею 204 ЦК України вважається правомірним, якщо не буде визнаний судом недійсним.

Таким чином, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки, в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із п. 1.2 Договору про відступлення новий кредитор після переходу до нього прав вимоги стає кредитором за кредитним договором і договорами забезпечення та одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за кредитним договором або у зв`язку з ним. Права кредитора за кредитним договором переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення прав вимоги та можуть виникнути у майбутньому (майбутня вимога). Новий кредитор набуває статусу кредитора за кредитним договором, договорами поруки та заставодержателя (іпотекодержателя) за всіма зобов`язаннями, що забезпечують виконання боржником його зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора в зобов`язанні вчиняється в такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Аргументованими є твердження сторони відповідача про те, що оскільки зобов`язання за кредитом, заставою та порукою виникло відповідно на підставі Кредитного договору та договору поруки, які укладалися в простій письмовій формі, то і договір про відступлення права вимоги правомірно міг бути укладеним в простій письмовій формі, а за бажанням сторін договору його нотаріально посвідчено.

Договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Натомість поняття неукладеного договору позначає протилежну ситуацію, коли згоди щодо всіх істотних умов договору досягнуто не було. У такому разі договір прямо не створює жодних правових наслідків, оскільки він розглядається як такий, що не відбувся.

Під істотними умовами, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, слід розуміти умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Не заслуговують на увагу доводи позивача про те, що ПАТ «Дельта Банк» не має Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011 з`єднаного з Додатками I, II, III, IV, V, VI, VII, VII, IX, X, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позивачем не надано будь-яких доказів про порушення його прав при укладанні договору про відступлення права вимоги, при цьому судом встановлено, що оспорюваний правочин містить усі істотні умови, а відтак суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову.

Суд враховує, що позовні вимоги є взаємовиключними, адже позивач просить суд визнати недійсним в цілому договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами (з додатками), вчинений 08.12.2011, та одночасно встановити факт, що цей договір не є укладеним в частині Додатку І Перелік Прав вимоги за кредитами.

Оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат, то судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», Акціонерного товариства «Дельта Банк», треті особі: ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Європейська факторингова компанія розвитку», про встановлення факту неукладеності договору в частині та визнання недійсним договору - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Суддя С. В. Вовк