Справа № 598/390/24
провадження № 2/598/222/2025
РІШЕННЯ

іменем України

"24" жовтня 2025 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Гудими І.В.

секретаря Жиляк Н.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Збаражі цивільну справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

в с т а н о в и в :

До суду звернулося ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 07.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №685 «Стандартний», за яким кредитодавець надав відповідачу кредит в сумі 5900 грн з орієнтовним строком повернення - 16 днів. Крім того, 07.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №803 «Стандартний», за яким кредитодавець надав відповідачу кредит в сумі 5900 грн з орієнтовним строком повернення - 16 днів. 01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договорами про надання фінансових послуг №685, №803 від 07.03.2021 року. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників, в тому числі за договорами про надання фінансових послуг №685, №803 від 07.03.2021 року, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року. Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання та не здійснював щомісячні погашення по кредитах, процентам за користування кредитними коштами. Оскільки відповідач істотно порушує умови угод та не виконує взяті на себе зобов`язання, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість, яка становить в загальному розмірі 105138 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн, та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25000 грн.

Відповідно до ухвали Збаразького районного суду Тернопільської області від 07 лютого 2024 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.

Збаразьким районним судом Тернопільської області 20 травня 2024 року було ухвалено заочне рішення в даній цивільній справі. Згідно рішення суду позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 105138 гривень заборгованості за кредитними договорами №803 та №685 від 07.03.2021 року, з яких: 11800 гривень заборгованості за кредитом; 93338 гривень заборгованість за відсотками. Також стягнуто з ОСОБА_1 в користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» 3028 гривень сплаченого судового збору та 25000 гривень понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 09 січня 2025 року скасовано заочне рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 20 травня 2024 року в даній справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду від нього надійшла заява, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Також, на адресу суду надійшли додаткові пояснення, що вимоги позовної заяви є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами, а доводи сторони відповідача, викладені у його заявах, не спростовують законності та обґрунтованості позову. Представник позивача наголосив, що укладення кредитних договорів між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем підтверджується наявними матеріалами справи, а їх умови були чіткими, зрозумілими та погодженими сторонами. Нарахування відсотків і визначення строків користування кредитом здійснювалося виключно в межах, передбачених договорами, що відповідає вимогам статей 1048, 1054 ЦК України. Відповідач, підписуючи договори, підтвердив ознайомлення з усіма їх умовами, зокрема щодо процентних ставок, строків користування кредитом та порядку погашення заборгованості. Таким чином, твердження відповідача про відсутність належного врегулювання умов кредитування чи про неправомірність нарахування процентів є безпідставними. Представник позивача звернув увагу суду, що розрахунок заборгованості складено з урахуванням умов кредитних договорів, є детальним, зрозумілим і підтверджується первинними бухгалтерськими документами. Нарахування відсотків здійснювалося лише за період фактичного користування кредитними коштами, у межах строку кредитування, визначеного сторонами. Після спливу цього строку нарахування відсотків не проводилося, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду. Також представник позивача зазначив, що позовні вимоги включають витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких визначено згідно з умовами укладеного договору про надання правової допомоги. Обсяг наданих адвокатом послуг, їх вартість та документальне підтвердження сплати правничої допомоги узгоджуються з критеріями розумності, необхідності та співмірності, визначеними статтею 141 ЦПК України та практикою Верховного Суду. Відповідач не надав суду доказів неспівмірності чи необґрунтованості цих витрат, тому підстав для їх зменшення немає. Враховуючи наведене, представник позивача просив суд відхилити доводи відповідача, задовольнити позов у повному обсязі, стягнувши з відповідача суму заборгованості за кредитними договорами разом із судовими витратами.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кузьмін А.Р. повторно не з`явилися в судове засідання з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені про день час та місце розгляду справи. Згідно поданих до суду заяв щодо суті позовних вимог представник відповідача заперечив проти їх задоволення, посилаючись на те, що умови укладених між відповідачем і ТОВ «Служба миттєвого кредитування» договорів про надання фінансових послуг №685 та №803 від 07.03.2021 року є несправедливими, містять істотний дисбаланс прав і обов`язків сторін на шкоду споживачеві та суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування» й Закону України «Про захист прав споживачів». За умовами цих договорів кредит надавався у сумі 5900 грн строком на 16 днів, однак передбачені пункти про нарахування відсотків за кожен день користування кредитом, у тому числі після спливу строку кредитування, є неправомірними. Представник відповідача зазначив, що положення договорів про нарахування відсотків поза межами строку кредитування суперечать частині другій статті 625 ЦК України, оскільки проценти за прострочення грошового зобов`язання мають компенсаційний, а не штрафний характер і не можуть стягуватися за весь період до фактичного погашення боргу, якщо такий період виходить за межі визначеного строку кредитування. З огляду на це, проценти, нараховані позивачем за період після спливу 16 днів користування кредитом, є безпідставними і підлягають визнанню незаконними. Крім того, адвокат Кузьмін А.Р. зазначив, що договори не містять достовірного підтвердження факту ознайомлення відповідача з графіком платежів, орієнтовною річною процентною ставкою чи інформацією про загальні витрати за споживчим кредитом. Будь-яких документів, що підтверджують погодження таких умов, відповідач не підписував. Таким чином, істотні умови договорів не узгоджено належним чином, а отже, вони не можуть вважатися дійсними в розумінні статей 203, 215 ЦК України. Відповідач також послався на норми статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до яких денна процентна ставка, розрахована у відповідності до загальних витрат за споживчим кредитом, не може перевищувати 1%. Таким чином, нараховані ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відсотки за договорами у розмірі, що значно перевищує встановлену межу, є неправомірними та такими, що суперечать принципам добросовісності і справедливості. Також сторона відповідача стверджує на недоведеності факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів. На думку сторони відповідача, матеріали справи не містять належних доказів фактичного зарахування суми кредиту на банківський рахунок відповідача, а надані позивачем роздруківки не є належними і допустимими доказами. У додаткових письмових поясненнях адвокат Кузьмін А.Р. також зазначив, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивач не довів факту належного виконання договору факторингу та правомірності набуття права вимоги, а тому ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не має належного процесуального статусу кредитора у цій справі. Крім того, представник відповідача подав окреме клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, заявлених позивачем. У цьому клопотанні адвокат послався на критерії розумності, реальності та співмірності витрат, визначені статтею 141 ЦПК України та практикою Верховного Суду. З урахуванням категорії справи, її шаблонності, відсутності складності та мінімального обсягу наданих адвокатом послуг, представник вважав заявлену позивачем суму 25000 грн завищеною та такою, що не підтверджена належними доказами сплати. Підсумовуючи, представник відповідача просив суд відмовити ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитними договорами №685 та №803 від 07.03.2021 року у повному обсязі; відмовити у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 25000 грн, як безпідставних та неспівмірних.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті під час судового засідання докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому суд виходив із наступного.

Так, судом встановлено, що 07.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №685 «Стандартний» (а.с.7-9).

Згідно п. 1.1. договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 5900 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.

Відповідно до пп. 1.2., 1.3. договору кредит надається на строк, зазначений у заяві - анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною (копії додаються), орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів.

Згідно п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі:

а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;

б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а);

в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б);

г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в).

д) тип процентної ставки - фіксована.

Крім того, 07.03.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання фінансових послуг №803 «Стандартний» (а.с.10-12).

Згідно п. 1.1. договору за цим договором товариство зобов`язалося надати позичальникові кредит без конкретної споживчої мети, на суму, яка зазначається та погоджується сторонами в заяві-анкеті, та складає 5900 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.

Відповідно до пп. 1.2., 1.3. договору кредит надається на строк, зазначений у заяві - анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною (копії додаються), орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту. У разі сплати всіх нарахованих на дату такої сплати процентів, орієнтовний строк повернення кредиту перераховується та становить 16 днів з моменту сплати всіх нарахованих процентів.

Згідно п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожний день користування (далі - «процентна ставка»), протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми кредиту у наступному розмірі:

а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;

б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а);

в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б);

г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в).

д) тип процентної ставки - фіксована.

ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за договорами виконало та надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договорами, а саме: 07.03.2021 року здійснило перерахування грошових коштів у сумі 5900 грн та 5900 грн на банківський рахунок картки № НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 .. Факт зарахування коштів підтверджується довідками ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 11.01.2022 року (а.с.13,15), а також довідкою та випискою з рахунку АТ КБ «ПриватБанк» за період з 07.03.2021 по 11.04.2021, наданими на запит суду (а.с.229, 230-231). Згідно з даною випискою, на картковий рахунок відповідача 07.03.2021 року дійсно зараховано суми 5900 грн та 5900 грн. Інших надходжень, що могли б свідчити про інше джерело походження зазначених коштів, у цей день не зафіксовано.

Таким чином, сукупність поданих доказів - договори про надання фінансових послуг, довідки платіжної організації та банківські документи - підтверджує факт належного виконання ТОВ «Служба миттєвого кредитування» своїх зобов`язань щодо видачі кредитів відповідачу.

01.12.2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №1-12, відповідно до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договорами про надання фінансових послуг №803, №685 від 07.03.2021 року, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржник, яким є ОСОБА_1 (а.с.20-26).

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальника ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», відповідно до договору відступлення права вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі за договорами про надання фінансових послуг №803, №685 від 07.03.2021 року, що уклали ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та боржник, яким є ОСОБА_1 (а.с.27-33).

Таким чином, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» наділено правом грошової вимоги до відповідача.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом ст.ст.202, 205, 207, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливістю спірних правовідносин у даній справі є укладання договорів про надання фінансових послуг через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства або мобільний додаток. З урахуванням даної обставини, застосуванню підлягають наступні положення законодавства.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Порядок укладення електронного договору передбачений ст.11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень даної статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону).

Вказані електронні договори укладені сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такі договори прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі.

Доводи сторони відповідача про несправедливість умов договорів та істотний дисбаланс прав і обов`язків суд оцінює критично, оскільки наведені обставини самі по собі не свідчать про недійсність правочинів чи про відсутність у сторін належного оформлення прав та обов`язків. Разом з тим саме по собі посилання на складність або невигідність умов не може свідчити про їх невідповідність вимогам законодавства.

За змістом ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позивачем доведений факт укладення між сторонами договорів про надання фінансових послуг №685 «Стандартний» від 07.03.2021 року та №03 «Стандартний» від 07.03.2021 року в електронній формі, яка прирівнюється за законом до письмової шляхом прийняття (акцепту) відповідачем пропозиції (оферти) позивача укласти такі договори у мережі Інтернет на інтернет-ресурсі smk.zp.ua та www.bistrozaim.ua, як різновиду інформаційно-телекомунікаційної системи. При цьому прийняття відповідачем пропозицій укласти зазначені договори здійснено шляхом заповнення ним заяви-анкети та підписанням за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. За таких обставин, укладені між сторонами кредитні договори за своїм змістом та формою відповідають вимогам, визначеним законом на момент їх укладення та є підставою для виникнення у сторін прав та обов`язків, передбачених цим договором.

Свої договірні зобов`язання кредитодавцем (ТОВ «Служба миттєвого кредитування») виконано в повному обсязі та надано відповідачу кредити в обумовлених договорами сумах шляхом перерахування на визначений відповідачем банківський рахунок. Натомість, відповідач свої договірні зобов`язання у визначений договорами строк не виконав, оскільки тіло кредитів та проценти за їх користування у повному розмірі та строки згідно договорів, а також станом на час розгляду справи не повернув.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача:

- 5900 гривень заборгованості за договором про надання фінансових послуг №685 «Стандартний» від 07.03.2021 року, з яких: 5900 гривень заборгованості за основним боргом (тілом кредиту); 1888 гривень заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами;

- 5900 гривень заборгованості за договором про надання фінансових послуг №803 «Стандартний» від 07.03.2021 року, з яких: 5900 гривень заборгованості за основним боргом (тілом кредиту); 1888 гривень заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами.

Частковість задоволення позовних вимог, а саме відмова у стягненні решти суми процентів за користування кредитами пов`язана з тим, що такі проценти за користування кредитними коштами були нараховані поза межами погодженого сторонами строку кредитування.

Відповідно до усталеної судової практики після спливу строку кредитування внаслідок закінчення цього строку, визначеного у відповідному кредитному договорі, або внаслідок реалізації кредитодавцем свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України (шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги або шляхом подання відповідного позову до суду) припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені кредитним договором проценти за користування кредитом.

В таких правовідносинах права та інтереси кредитодавця забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, та підлягає застосуванню до всього періоду прострочення виконання грошового зобов`язання від дати спливу строку кредитування. Зазначена вище правова позиція суду підтверджується правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18, від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі №536/1841/15-ц, від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц.

Як вбачається зі змістів укладених між сторонами договорів про надання фінансових послух, строк кредитування встановлено 16 днів з моменту отримання кредиту, тобто станом на 23.03.2021 року загальна заборгованість по кредитах складала 15576 гривень, з яких 11800 гривень заборгованість за основним боргом (тілом кредитів), та 3776 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитами, нараховані у межах визначених сторонами строків кредитування. Наявність цієї заборгованості підтверджується наданими позивачем розрахунками (а.с.13-15, 16-17), умовами договорів, а також не спростовується відповідачем у частині факту отримання кредитних коштів в розмірі 5900 грн та 5900 грн відповідно. Водночас сторона відповідача заперечує належне укладення кредитних договорів та факт перерахування кредитних коштів на його банківський рахунок, посилаючись на відсутність належних і допустимих доказів цього у матеріалах справи. Разом із тим у своїх поясненнях сторона відповідача зазначає, що нарахування позивачем процентів за користування кредитами здійснено з порушенням умов договорів, оскільки проценти обраховані поза межами встановленого сторонами строку кредитування - 16 днів, що суперечить вимогам законодавства. Таким чином, з поданих пояснень вбачається, що відповідач фактично визнає можливість існування заборгованості лише в межах суми основного боргу (тіла кредиту) та процентів, нарахованих за період дії договорів, однак заперечує належність доказів укладення кредитних договорів і отримання ним кредитних коштів. За таких обставин суд вважає доведеним факт виникнення у відповідача грошового зобов`язання перед первісним кредитодавцем у межах строку дії договорів, а також факт переходу права вимоги до позивача на законних підставах, підтверджених договорами факторингу та договором відступлення права вимоги.

У той же час позивачем нарахована заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитами у розмірі 93338 грн, що, на думку позивача, підлягає стягненню відповідно до п. 1.4 договорів, які передбачають збільшення процентної ставки після спливу орієнтовного строку повернення кредиту. Однак суд зазначає, що вказані нарахування здійснено поза межами строку дії договору, встановленого сторонами - 16 днів, а доказів погодження відповідачем нових умов договору або його пролонгації на момент нарахування таких відсотків позивачем не подано. Тому вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Посилання сторони відповідача на передбачений законом ліміт процентної ставки (1% на день) також не змінює висновків суду, адже зазначені аргументи не мають вирішального значення для оцінки правомірності нарахувань у межах строку кредитування.

Відтак, у межах строку кредитування до 23.03.2021 року відповідач мав, зокрема повернути позивачеві кредити і сплатити проценти.

Починаючи з 23.03.2021 року, відповідач мав обов`язок, незалежно від пред`явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договорами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 15576 гривень, з яких 11800 гривень заборгованість за основним боргом (тілом кредитів), 3776 гривень заборгованість за відсотками за користування кредитами, нараховані у межах визначених сторонами строків кредитування.

Суд вважає безпідставним посилання ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» на те, що після закінчення 16-денного строку кредитування відсотки нараховувались на підставі пункту 1.4 договорів про надання фінансових послуг №85 та №803 «Стандартний» від 07.03.2021 року.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 червня 2020 року у справі №922/3578/18 зазначила, що системний аналіз частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.

Отже, законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі певного проценту за кожний день прострочення).

Санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацій кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18).

Таким чином, нарахування відсотків ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» після 16-денного строку дії кредитного договору та у фіксованому щоденному відсотку (відповідно до п.1.4 договору) щоденно суперечить як самим умовам договору так і ст.625 ЦК України, та відповідно є безпідставним.

Також, враховуючи те, що позивачем не ставилося вимог про стягнення з відповідача коштів в наслідок прострочення заборгованості за кредитом відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, тому відсутні законні підстави для стягнення на даний час коштів, а саме відсотків, нарахованих поза межами стоку договорів про надання фінансових послуг.

Щодо судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивач просив стягнути з відповідача в його користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 25000 грн та судовий збір в розмірі 3028 грн.

Відповідно до ч.1, ч.2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, виходячи з такого розрахунку.

Сума задоволених вимог позивача складає 15576 грн зі заявлених 105138 грн, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 448,60 грн (15576 грн х 3028,40 грн : 105138 грн = 448,60 грн).

Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (частина 1, 2 статті 137 ЦПК України).

Частина 4 ст.137 ЦПК України визначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених відповідачем витрат на правничу допомогу в матеріалах справи наявні такі докази: копія договору №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023 року між ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (як клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», відповідно до якого адвокатське об`єднання бере на себе обов`язки надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а.с.44-45), прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» (а.с.46), копія платіжної інструкції № від 10.01.2024 року про сплату за надання правової допомоги згідно договору №02-01/2023 від 02.01.2023 року у розмірі 51000 грн (а.с.47), заявку ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» про надання юридичної допомоги №850 від 02.01.2024 року (а.с.48), витяг з акта №4 про надання юридичної допомоги, від 08.01.2024 року по стягненню заборгованості з ОСОБА_1 (усна консультація з вивченням документів - 4000 грн, підготовка пропозицій 6000 грн, складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 15000 грн) (а.с.48).

При вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, суд приймає до уваги характер спірних правовідносин, складність справи, яка розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, ціну позову, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).

Відтак, суд вважає, що сума витрат понесених позивачем на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн є завищеною. Враховуючи складність справи, наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений час на надання таких послуг, критерій реальності таких витрат, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну (правничу) допомогу у розмірі 4000,00 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 202, 205, 207, 509, 525, 526, 530, 536, 610, 611, 625, 627, 629, 639, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 19, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовну заяву задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: с.Залісці Тернопільського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (місцезнаходження вул.Мечнікова,буд.3, офіс 306, м.Київ, інд.01133, ) 15576 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сімдесят шість) гривень заборгованості за договорами про надання фінансових послуг №803, №685 від 07.03.2021 року, з яких: 11800,00 грн - заборгованість за основним боргом (тілом кредитів); 3776 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитами.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: с.Залісці Тернопільського району Тернопільської області, РНОКПП НОМЕР_2 ) в користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (місцезнаходження вул.Мечнікова,буд.3, офіс 306, м.Київ, інд.01133, ) 448 (чотириста сорок вісім) гривень 60 копійок сплаченого судового збору, та 4000 (чотири тисячі) гривень понесених позивачем судових витрат на професійну правову допомогу.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дане рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено та підписано 24 жовтня 2025 року.

СУДДЯ Ігор ГУДИМА