ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 641/4435/24 Головуючий суддя І інстанції Богдан М. В.
Провадження № 22-ц/818/2904/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про спонукання виконати або припинити певні дії
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Макогона Дмитра Олександровича на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2024 року, у справі № 641/4435/24, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський медичний центр «Альтернатива» про зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у липні 2024 року звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський медичний центр «Альтернатива» з вказаним позовом про зобов`язання вчинити певні дії,в якому просив визнати відмову ТОВ «Харківський медичний центр «Альтернатива» в наданні лікування шляхом видачі медичного препарату для самостійного прийому з першого дня обсягом до 10 діб незаконною; зобов`язати ТОВ «Харківський медичний центр «Альтернатива» здійснювати його лікування шляхом видачі медичного препарату для самостійного прийому з першого дня обсягом до 10 діб у відповідності до Постанови КМУ від 13 травня 2013 року № 333.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , будучи наркозалежною особою, з метою лікування, 26.06.2024 року звернувся до ТОВ «Харківський медичний центр «Альтернатива» Під час оформлення відповідних документів для проходження ним лікування, лікарем ТОВ «Харківський медичний центр «Альтернатива», було роз?яснено, що лікування буде проходити шляхом отримання лікарських засобів та позивач повинен відвідувати вказаний заклад кожен день на протязі 3-х місяців. Після запитання, чи може він отримувати лікарські засоби раз на 10 діб, так як з?являтися кожен день до лікарського закладу не має можливості через догляд за похилим родичем, з яким він проживає в майже 60 км від міста Харків. На що лікар йому повідомив, що запропонований ним варіант відвідування закладу та отримання таким чином лікарських засобів не можливий. У зв?язку з вказаними обставинами позивач написав заяву про надання офіційної відмови щодо проходження лікування та подати її до ТОВ «Харківський медичний центр «Альтернатива».

Вказав, що у відповіді на заяву ТОВ «Харківський медичний центр «Альтернатива» повідомило, що йому було відмовлено у наданні лікування шляхом видачі медичного препарату для самостійного прийому з першого дня обсягом до 10 діб відповідно до наказу Міністерства охорони здоров?я від 27.03.2012 року № 200 «Про затвердження Порядку проведення замісної підтримувальної терапії осіб з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів» п.5 пп.11 - «Рішення про видачу препаратів пацієнтам за рецептом або безпосередньо з місця надання замісної підтримувальної терапії (ЗПТ) для їх самостійного прийому в амбулаторних умовах, приймається лікуючим лікарем щодо кожного пацієнта індивідуально у разі, якщо пацієнт: отримує 3ПТ не менше 6 місяців. У випадку підтвердження стабільності пацієнта (про що свідчить працевлаштування, стабільне соціальне середовище та стабільний психоемоційний стан пацієнта), територіальній віддаленості проживання пацієнта від місця щоденного отримання препаратів ЗПТ, лікуючим лікарем може бути прийнято рішення щодо скорочення вимоги стосовно мінімального строку лікування із використанням препаратів ЗПТ, що необхідний для прийняття рішення щодо отримання препаратів для їх самостійного прийому в амбулаторних умовах, до 3 місяців».

Вважає, що прийняте ТОВ «Харківський медичний центр «Альтернатива» рішення щодо відмови позивачу в наданні лікування шляхом видачі медичного препарату для самостійного прийому з першого дня обсягом до 10 діб вважає таким, що порушують його право на охорону здоров`я.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківський медичний центр «Альтернатива» про зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Макогон Дмитро Олександрович через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не надав жодної оцінки твердженням позивача про наявність ієрархічної колізії нормативно-правових актів, що регулюють спірне питання.

Вказав, що пунктом 27 Порядку придбання, перевезення, зберігання, відпуску, використання та знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у закладах охорони здоров`я, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 13 травня 2013 р. № 333 чітко визначено механізм надання лікування шляхом видачі забезпечення препаратами наркотичних засобів. А саме, хворі забезпечуються такими препаратами лікувально-профілактичним закладом або за рецептом у фармацевтичних (аптечних) закладах в обсягах, що не перевищують десятиденної потреби, а під час надання паліативної та хоспісної допомоги - що не перевищують п`ятнадцятиденної потреби». Спеціальні умови отримання препарату передбачається лише у разі його отримання у розмірі понад зазначену дозу. При цьому постанова містить імперативну норму - «забезпечується», а не «можуть забезпечуватись». Будь-які обмеження, умови чи інші підстави в постанові Кабінету Міністрів України не передбачаються. Разом із тим, всупереч зазначеним положенням нормативного акту вищого рівня, відповідачем застосований підзаконний акт - наказ Міністерства охорони здоров`я від 27.03.2012 №200 (у редакції наказу від 16.11.2020 №2630), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.2012 за №889/21201 «Про затвердження Порядку проведення замісної підтримувальної терапії осіб з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів». Зазначений наказ встановлює додаткові дискримінаційні перепони для отримання лікування. Зокрема, п. 11 цього наказу передбачено що рішення про видачу препаратів пацієнтам за рецептом або безпосередньо з місця надання ЗПТ для їх самостійного прийому в амбулаторних умовах, приймається лікуючим лікарем щодо кожного пацієнта індивідуально (за виключенням пацієнтів ЗПТ, які відбувають покарання в установах виконання покарань, а також осіб, взятих під варту, які тримаються у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України) у разі, якщо пацієнт: отримує ЗПТ не менше 6 місяців, дотримується правил участі у ЗПТ, не вживає наркотичних засобів протягом останніх 6 місяців, крім тих, які призначені лікарем, що підтверджується результатами щомісячних тестів.

Зазначив, що при вирішені питання щодо можливості надання хворим, які отримують лікування в амбулаторних умовах, у тому числі в умовах створеного стаціонару вдома, необхідних препаратів мають застосовуватись норми постанови Кабінету Міністрів, а не акту нижчого рівня - наказу МОЗ України. Також при складанні плану лікування заклад охорони здоров`я має враховувати соціальні потреби пацієнта. Однак відповідачем при наданні відмови щодо проходження лікування були проігноровані вимоги постанови Кабінету Міністрів і без законної підстави відмовлено позивачу у наданні лікування.

Вказав, що матеріали справи, зокрема позовна заява, відзив на позовну заяву та додані до них документи не містять жодного згадування про «Інформовану згоду на участь у замісній підтримувальній терапії із застосуванням препарату та суд безпідставно ототожнює «Інформовану згоду на участь у замісній підтримувальній терапії із застосуванням препарату та план лікування. Виходячи зі свого змісту, «Інформована згода на участь у замісній підтримувальній терапії із застосуванням препарату не передбачає можливості внесення до неї змін, вона лише засвідчує згоду на участь у програмі ЗПТ.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідно до ст. 367 ЦПК України дослідивши матеріали справи, уважно вивчивши та обговоривши доводи апеляційної скарги в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством України чітко визначені умови та порядок для надання ЗПТ, пацієнту не надається право самостійного обрання порядку надання ЗПТ та відноситься до виключної компетенції лікуючого лікаря, як і можливість видачі препаратів безпосередньо з місця надання ЗПТ для самостійного прийому в амбулаторних умовах лише за наявності сукупності умов за приписом лікуючого лікаря індивідуально щодо кожного пацієнта. ОСОБА_1 відмовився від плану лікування, незгода позивача з нормами діючого законодавства України щодо регулювання порядку видачі медичних препаратів не породжує порушення його права на лікування, що потребує захисту судом.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, щопозивач ОСОБА_1 , згідно Витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки № 6320- від 26 квітня 2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 є наркозалежною особою, 26.06.2024 з метою лікування він звернувся до ТОВ «Харківський медичний центр «Альтернатива» з метою проходження замісної підтримувальної терапії (ЗПТ), де під час оформлення документів лікарем закладу йому було роз`яснено, що лікування буде проходити шляхом отримання лікарських засобів та необхідністю відвідування медичного центру кожного дня протягом трьох місяців, однак такий варіант лікування був неможливим для позивача через неможливість прибувати до закладу кожного дня через догляд за похилим родичем, тому він запропонував лікарю варіант лікування шляхом видачі медичного препарату для самостійного прийому з першого дня обсягом до 10 діб, на що отримав письмову відмову.

Згідно з листом ТОВ «Харківський медичний центр «Альтернатива» від 28.06.2024 призначення ЗПТ здійснюється виключно з дотриманням вимог п. 11 Порядку проведення ЗПТ осіб з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 27.03.2012 № 200, дані вимоги зазначаються в медичній документації, а саме: в плані лікування, який розробляється згідно наказу МОЗ України від 09.11.2020 № 2555 «Про затвердження стандартів медичної допомоги «Психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів». Пацієнт у обов`язковому порядку має ознайомитись з планом лікування та підписати його, засвідчивши своє погодження. Оскільки ОСОБА_1 відмовився від призначеного плану лікування через відсутність можливості відвідувати медичний центр кожного дня протягом трьох місяців, центр вимушений відмовити ОСОБА_1 у наданні лікування шляхом видачі медичного препарату для самостійного прийому з першого дня обсягом до 10-ти діб.

26.06.2024 ОСОБА_1 надав Інформовану згоду на участь у замісній підтримувальній терапії із застосуванням препарату (а.с.14) .

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.

Згідно з п.п. «а», «д», «ї» ч.1 ст.6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд та соціальне обслуговування і забезпечення, який є необхідним для підтримання здоров`я людини; кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.8 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» держава визнає право кожного громадянина України на охорону здоров`я і забезпечує його захист. У разі порушення законних прав і інтересів громадян у сфері охорони здоров`я відповідні державні, громадські або інші органи, підприємства, установи та організації, їх посадові особи і громадяни зобов`язані вжити заходів щодо поновлення порушених прав, захисту законних інтересів та відшкодування заподіяної шкоди. Судовий захист права на охорону здоров`я здійснюється у порядку, встановленому законодавством.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Правове регулювання договірних правовідносин здійснюється за нормами глави 63 книги п`ятої ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.906 ЦК України).

Якщо медична допомога пацієнтові надається за плату, а здійснення суб`єктом господарювання медичної практики у сфері охорони здоров`я передбачає отримання прибутку, то відповідальність за неналежне виконання умов договору надавач медичних послуг нестиме незалежно від наявності вини у його діях. У разі якщо надання неналежних послуг за договором призвело не лише до завдання майнових збитків, а й до завдання шкоди здоров`ю споживача послуг, то наставатиме додатково деліктна відповідальність.

У разі надання медичної послуги, яка містить істотні недоліки, пацієнт як споживач має право на розірвання такого договору, а також на відшкодування завданих йому збитків.

За правилом ч.10 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець несе відповідальність за шкоду, завдану життю, здоров`ю або майну споживача, що виникла у зв`язку з використанням речей, матеріалів, обладнання, приладів, інструментів, пристосувань чи інших засобів, необхідних для виконання ним робіт (надання послуг), незалежно від рівня його наукових і технічних знань, що дає змогу виявити їх властивості, згідно із законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України №333 від 13 травня 2013 року (в редакції що діяла на час звернення позивача до відповідача за медичною допомогою), затверджено Порядок придбання, перевезення, зберігання, відпуску, використання та знищення наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у закладах охорони здоров`я та врегульований механізм призначення зазначених препаратів ( надалі Порядок).

Відповідно до пунктів 26-29 Порядку:

26. Препарати наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів призначаються лікарями або в установлених МОЗ випадках фельдшерами відповідно до медичних показань.

Призначення препаратів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів хворим, яким медична допомога надається в стаціонарних умовах, здійснюється в листку призначень за формою, визначеною МОЗ, з обов`язковим записом у медичній карті такого хворого.

Призначення препаратів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів хворим, які отримують лікування в амбулаторних умовах, здійснюється в листку призначень за формою, визначеною МОЗ, з обов`язковим записом у медичній карті амбулаторного хворого.

Призначення препаратів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів хворим, які отримують екстрену медичну допомогу, здійснюється в карті виїзду екстреної (швидкої) медичної допомоги, форма якої затверджується МОЗ.

Призначення препаратів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів хворим на строк понад десять днів здійснюється лікуючим лікарем з обов`язковим обґрунтуванням необхідності подальшого застосування таких препаратів, про що робиться запис у медичній карті хворого. Листок призначень зберігається у медичній карті хворого.

27. Хворі, які отримують лікування в амбулаторних умовах, у тому числі в умовах створеного стаціонару вдома, забезпечуються препаратами наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів лікувально-профілактичним закладом або за рецептом у фармацевтичних (аптечних) закладах в обсягах, що не перевищують десятиденної потреби, а під час надання паліативної та хоспісної допомоги - що не перевищують п`ятнадцятиденної потреби.

28. Для отримання препаратів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів з метою використання в умовах створеного стаціонару вдома хворий самостійно або особа, яка здійснює за ним догляд (член сім`ї, опікун або піклувальник), подає заяву на ім`я керівника лікувально-профілактичного закладу за формою згідно з додатком 3. Керівник закладу робить відмітку про погодження, після чого заява додається до медичної карти амбулаторного хворого.

29. Лікар, який призначає препарати наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів для лікування в амбулаторних умовах, у тому числі в умовах створеного стаціонару вдома, зобов`язаний поінформувати хворого або особу, яка здійснює за ним догляд (члена сім`ї, опікуна або піклувальника), про правила поводження з препаратами наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, недопущення їх використання не за медичним призначенням та видавати хворому або особі, яка здійснює за ним догляд (членові сім`ї, опікунові або піклувальникові), інформаційний лист за формою, визначеною МОЗ, про що робиться запис у медичній карті хворого.

Пунктами 9, 10, 11, 12 наказу МОЗ «Про затвердження Порядку проведення замісної підтримувальної терапії осіб з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів» від 27.03.2012 № 200 рішення про початок ЗПТ, препарат для її здійснення приймає лікар-нарколог або лікар-психіатр на підставі діагнозу психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів згідно з МКХ-10, відповідності критеріям для призначення ЗПТ та відсутності протипоказань, наявності документа, що посвідчує особу відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», частин третьої, четвертої статті 153 Кримінально-виконавчого кодексу України.

10. Пацієнту забезпечується право на конфіденційність інформації про стан здоров`я, факт звернення по медичну допомогу, діагноз та лікування. Відомості про лікування пацієнта можуть надаватись у випадках, передбачених статтею 14 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», Законом України «Про Національну поліцію», статтею 6 Закону України «Про психіатричну допомогу» та Законом України «Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини».

11. Рішення про видачу препаратів пацієнтам за рецептом або безпосередньо з місця надання ЗПТ для їх самостійного прийому в амбулаторних умовах, приймається лікуючим лікарем щодо кожного пацієнта індивідуально (за виключенням пацієнтів ЗПТ, які відбувають покарання в установах виконання покарань, а також осіб, взятих під варту, які тримаються у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України) у разі, якщо пацієнт: отримує ЗПТ не менше 6 місяців; дотримується правил участі у ЗПТ; не вживає наркотичних засобів протягом останніх 6 місяців, крім тих, які призначені лікарем, що підтверджується результатами щомісячних тестів.

У випадку підтвердження стабільності пацієнта (про що свідчить працевлаштування, стабільне соціальне середовище та стабільний психоемоційний стан пацієнта), територіальній віддаленості проживання пацієнта від місця щоденного отримання препаратів ЗПТ, лікуючим лікарем може бути прийнято рішення щодо скорочення вимоги стосовно мінімального строку лікування із використанням препаратів ЗПТ, що необхідний для прийняття рішення щодо отримання препаратів для їх самостійного прийому в амбулаторних умовах, до 3 місяців.

12. Рішення про створення стаціонару вдома (за виключенням пацієнтів ЗПТ, які відбувають покарання в установах виконання покарань, а також осіб, взятих під варту, які тримаються у слідчих ізоляторах Державної кримінально-виконавчої служби України) приймається лікуючим лікарем за наявності супутньої патології, що перешкоджає щоденному відвідуванню ЗОЗ. Обґрунтування такого рішення фіксується в медичній документації пацієнта.

З вищезазначених норм права вбачається, що рішення про видачу препарату для лікування в умовах стаціонару та створення самого стаціонару приймає лікуючий лікар, і лише з підстав наявності супутньої патології, що перешкоджає щоденному відвідуванню ЗОЗ.

Доводи апеляційної скарги про те, що вимоги наказу МОЗ «Про затвердження Порядку проведення замісної підтримувальної терапії осіб з психічними та поведінковими розладами внаслідок вживання опіоїдів» від 27.03.2012 № 200 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки він суперечить вимогам Постанови Кабінету Міністрів України № 333 від 13 травня 2013 року, - колегія суддів не відхиляє, тому що вищезазначений наказ регулює порядок призначення ЗПТ внаслідок вживання опіоїдів згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб і проблем, пов`язаних зі здоров`ям (МКХ-10), в той час як постанова КМУ встановлює загальні правила відпуску наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у закладах охорони здоров`я.

Колегія суддів також зазначає, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Позивач не заперечував, що відмовився від запропонованого лікарем ТОВ «Харківський медичний центр «Альтернатива» плану лікування. Поважних причин для такої відмови судом не встановлено, до суду відповідних доказів з цього приводу не надано.

Судом досліджена та надана належна оцінка змісту листа ТОВ «Харківський медичний центр «Альтернатива» від 28.06.2024 та зроблено обґрунтований висновок, що позивачем не доведено належними та достовірними доказами порушення його прав з боку відповідача.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги є недоведеними та висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Макогона Дмитра Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2024 року-залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 27 жовтня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина

Судді колегії Ю.М.Мальований

Н.П.Пилипчук