Провадження №: 2-др/755/124/25
"15" жовтня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:
Головуючого судді - Хромової О.О.
при секретарі - Бовкун М.В.
розглянувши в загальному позовному провадженні, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Журби Катерини Валеріївни, про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, подану в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
24 вересня 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення по справі
На обґрунтування заяви представник зазначив, що 19 червня 2025 року між ОСОБА_1 та АО «Капітал Партнерс» укладено договір про надання правничої допомоги № ІДС-19-06/25, на підставі якого Журбу К.В. уповноважено здійснювати представництво інтересів клієнта у Дніпровському районному суді міста Києва. Також 19 червня 2025 року між ОСОБА_1 та АО «Капітал Партнерс» укладено додаткову угоду до договору від 19 червня 2025 року про надання правничої допомоги № ІДС-19-06/25, відповідно до умов якої АО «Капітал Партнерс» зобов`язалося надати юридичні послуги при розгляді у Дніпровському районному суді міста Києва справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в тому числі ознайомлення з матеріалами справи, підготовка клопотань, відповіді на відзив, участь у судових засіданнях. Вартість юридичних послуг сторони визначили у фіксованому розмірі, який не залежить від тривалості розгляду справи та складає 10 000,00 грн. На виконання вказаної додаткової угоди ОСОБА_1 сплатила на користь АО «Капітал Партнерс» 10 000,00 грн.
Представником вказано, що під час виконання юридичних послуг за договором від 19 червня
2025 року про надання правничої допомоги № ІДС-19-06/25 адвокатом виконано такі роботи:
1) консультування клієнта із правових питань, пов`язаних із спором про стягнення аліментів тривалістю
З огляду на викладене просила заяву задовольнити та стягнути з відповідача судові витрати, що складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від
02 жовтня 2025 року заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.
З огляду на викладене просила поновити позивачеві пропущений процесуальний строк.
Відповідач не погоджується з наведеними доводами представника позивача та вважає, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є неспівмірними зі складністю справи, не відповідають критеріям розумності їх розміру, а також є необґрунтованими з огляду на обсяг фактично наданих послуг та витрачений час.
Позивачем до суду подано два документи: позовну заяву та заяву про розгляд справи без його участі. Однак, у поданих заявах позивачем не було заявлено (подано) заяву, в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України, про те, що докази понесення витрат у зв`язку з розглядом справи будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Позивачем пропущено строк подачі заяви про можливість надати суду докази понесення судових витрат після прийняття рішення.
Заява про прийняття додаткового рішення не містила заяви про поновлення пропущеного процесуального строку, які повинні подаватись одночасно. Також подана представником позивача заява про поновлення процесуальних строків від 03 жовтня 2025 року, не містить належного обґрунтування поважності причин пропуску строку для подання доказів судових витрат. Не наведено жодних об`єктивних обставин, які б унеможливили/перешкодили своєчасно подати відповідні документи разом із позовною заявою або до ухвалення рішення судом.
На момент прийняття рішення по суті спору, позивачем не було подано доказів понесення ним витрат на правничу допомогу, а, відтак, суд і не міг прийняти рішення з даного питання, як і не було повідомлено суд про подачу відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. З огляду на вищевикладене, у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для подання доказів понесених позивачем витрат та заяві про прийняття додаткового рішення про стягнення з відповідача судових витрат просили відмовити.
Водночас, справа про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини є типовою та не є складною з правової точки зору. Розгляд подібних категорій справ зазвичай не вимагає значних часових витрат та складних юридичних досліджень. Факт задоволення позову свідчить про його обґрунтованість, але не про виняткову складність справи, яка б виправдовувала такий розмір гонорару у розмірі
Зазначена адвокатом тривалість витрачено на виконання послуг часу є надмірною для такої категорії справ, особливо враховуючи, що більшість часу може бути витрачено на рутинні дії, які не потребують високої кваліфікації. Також не наведено жодних доказів фактичного часу, витраченого адвокатом на кожну з перелічених послуг.
Так, зокрема, консультація клієнта (1 год.) - є стандартною для подібних правовідносин, однак її тривалість та необхідність у межах загального обсягу послуг не обґрунтовані належним чином; правовий аналіз документів (1 год.) - для справ про стягнення аліментів, які не відзначаються особливою складністю, така тривалість є завищеною; пошук та аналіз судової практики (1 год.) - судова практика у справах про стягнення аліментів є усталеною та загальнодоступною, що мінімізує необхідність значних часових витрат на її дослідження; підготовка та подання позовної заяви (4 год.) - зазначений час є непропорційно великим для складання позовної заяви про стягнення аліментів, так як відсутні особливі чи ускладнені обставини справи, які б вимагали додаткового аналізу чи розрахунків; підготовка заяв з процесуальних питань (1 год.) - не конкретизовано, які саме процесуальні документи були підготовлені, що унеможливлює перевірку реальності та доцільності витраченого часу; подання процесуальних документів нарочно (3 год.) - хоча подання документів до суду може включати дорогу та очікування, три години є надмірним показником, особливо якщо суд знаходиться в межах одного міста. Кількість витраченого часу на підготовку позову, про яку заявляє позивач, об`єктивно не відповідає реальній кількості часу, яка є необхідною для підготовки документу такого обсягу та змісту. Тому відповідач вважає необґрунтовано завищеною вартість наданих послуг за збір доказової бази, аналіз судової практики, підготовку та подання позовної заяви із додатками.
Відповідно до частин другої, третьої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
З урахуванням положень частини третьої, четвертої статті 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення призначено до розгляду у судовому засіданні на 15 жовтня 2025 року на 16 год. 00 хв.
15 жовтня 2025 року у судове засідання сторони та їх представники не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Журба К.В., 14 жовтня 2025 року подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника. Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Круковська Р.І., у заяві від 14 жовтня 2025 року розгляд справи просила проводити без присутності відповідача та його представника.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, заяву про стягнення судових витрат, письмові заперечення, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Згідно із статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Суд враховує, що позовна заява ОСОБА_1 містить зазначення попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, а також вимогу про стягнення судових витрат з відповідача.
Рішення по справі № 755/12596/25 ухвалено Дніпровським районним судом міста Києва 24 вересня 2025 року. Копію рішення вручено позивачеві 01 жовтня 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу від 01 жовтня 2025 року, що міститься в матеріалах справи. Відомостей про вручення стороні копії рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року до вказаної дати матеріали справи не містять.

Заява представника позивача від 30 вересня 2025 року про ухвалення додаткового рішення по справі № 755/12596/25 надійшла до суду 01 жовтня 2025 року. Окремо представником подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Суд також враховує, що долучений до заяви про ухвалення додаткового рішення доказ - платіжна інструкція від 27 вересня 2025 року № @2PL834671 на суму 10 000,00 грн про оплату послуг адвоката, створений після дати ухвалення рішення по справі та не міг бути поданий стороною раніше.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Згідно з частиною третьою статті 127 ЦПК України, якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням викладеного суд вважає за можливе поновити представнику позивача

ОСОБА_1 - адвокату Журбі К.В., строк для подання заяви про розподіл судових витрат на професійену правничу допомогу.

Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131св19.

Як уже зазначалося раніше, у позовній заяві позивач зазначила, що орієнтовний розмір судових витрат, які планує понести відповідач складає 10 000,00 грн, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження факту надання правової допомоги та розміру витрат на правничу допомогу представником позивача - адвокатом Журбою К.В., до матеріалів справи долучено: копію договору від

19 червня 2025 року № ІДС-19-06/25 про надання правничої допомоги, укладеного між АО «Капітал Партнерс» та ОСОБА_1 , копію додаткової угоди від 19 червня 2025 року № 1 до договору від

19 червня 2025 року № ІДС-19-06/25 про надання правничої допомоги, у якій сторони погодили, що загальна вартість юридичних послуг становить 10 000,00 грн; копію платіжної інструкції від 27 вересня 2025 року № @2PL834671 на суму 10 000,00 грн, копію ордеру від 03 липня 2025 року серії АІ № 1929977 про надання правничої допомоги Ігнатьєвій Д.С., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 02 листопада 2023 року серії КС № 11302/10.

З наданих позивачем документів вбачається, що загальна вартість наданих адвокатом

Журбою К.В. послуг (гонорар) складає 10 000,00 грн, який сплачено позивачем у повному обсязі.

Заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Круковської Р.І., містить заперечення щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи та наданими адвокатом послугами.

В пунктах 33 - 34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня

2021 року у справі № 910/12876/19 зазначено, що нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

-не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21);

-при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 775/9215/15ц);

-суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти

34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого

2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20 травня 2019 року у справі № 916/2102/17, від 25 червня 2019 року у справі № 909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі № 911/739/15 та від 01 серпня 2019 року у справі № 915/237/18).

У постанові Верховного Суду від 03 листопада 2023 року у справі № 914/2355/21 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, у вирішенні заяви сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд керуючись принципами пропорційності та справедливості, має обов`язок дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Подані стороною докази на підтвердження її витрат підлягають оцінці як з точки зору відповідності цих дій вимогам законодавства, так і їх спрямованості на забезпечення права сторони (на користь якої ухвалене судове рішення) на відшкодування судових витрат.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Водночас, суд враховує, що предметом спору по справі № 755/12596/25 було стягнення аліментів. Така категорія справ за своїх характером відноситься до справ незначної складності, не потребує наявності значного досвіду адвоката у подібних правовідносинах, тривалого аналізу судової практики при підготовці позовної заяви та побудові стратегії захисту клієнта, значної підготовки до судового розгляду. Фактично по справі № 755/12596/25 адвокатом Журбою К.В. подано позовну заяву, заяву про зміну адреси листування та заяву про ознайомлення з матеріалами справи. Участі у судових засіданнях адвокат не брала, процесуальних дій не вчиняла.

Зазначені в опису виконаних адвокатом робіт дії, а саме пошук та аналіз наявної судової практики з метою підготовки та подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів у справі № 755/12596/25 та підготовка та подача позовної заяви про стягнення аліментів у справі № 755/12596/25 виконуються одночасно та складають стадію підготовки та подачі позовної заяви. Водночас детальний опис виконаних адвокатом робіт містить два пункти (4 та 6), у яких зазначено про подачу позовної заяви. Зазначений адвокатом у пункті 6 час на подання позовної заяви (нарочно) - 3 години, не обґрунтовано, суд також враховує, що адвокат не позбавлений права звернення до суду в електронному вигляді засобами підсистеми «Електронний суд» ЄСІТС, з урахуванням обов`язку реєстрації електронного кабінету.

Також матеріали справи не містять будь-яких заяв із процесуальних питань, поданих позивачем чи його представником (пункт 5 детального опису).

Поряд з цим, витрати на підготовку заяви про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною, у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги (пункт 7 детального опису), не підлягають відшкодуванню (постанови Верховного Суду від 02 лютого 2024 року по справі № 910/9714/22, від

13 березня 2025 року по справі № 910/18717/23).

Таким чином, оскільки суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановлено, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість та кількість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, ціну позову, - є неспівмірним.

Аналогічні критерії розумності та реальності застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, стягнення повної вартості послуг, визначених у додатковій угоді від 19 червня

2025 року № 1 до договору від 19 червня 2025 року № ІДС-19-06/25, не узгоджується з критеріями розумності їхнього розміру і пропорційності, так як ці витрати не мають характеру необхідних та не обґрунтовують обсягу фактичних дій представника заявника, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату.

Тобто, не є розумно обґрунтованим і, відповідно, такі витрати не можуть бути відшкодовані іншою стороною тільки лише через те, що вони дійсно понесені позивачем (справедлива сатисфакція).

У вирішенні спірного питання, чи є розмір витрат позивача на правничу допомогу обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у цій справі, суд враховує конкретні обставини справи. Зокрема: суб`єктний склад (з позовом у даному спорі звернулась фізична особи); характер спірних правовідносин (про стягнення аліментів на дитину); правові дії та позиції сторін спору в суді першої інстанції; висновки Верховного Суду щодо застосування положень статті 141 ЦПК України; критерії Європейського суду з прав людини (відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір).

Отже, з урахуванням клопотання представника відповідача про неспівмірність витрат позивача на професійну правничу допомогу суд, керуючись, зокрема, такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також ураховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку не присуджувати на користь ОСОБА_1 всі витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, що заявлені до стягнення у розмірі 10 000,00 грн. Суд вважає за необхідне зменшити суму витрат на правничу допомогу до 5 000,00 грн.

На підставі наведеного вище, суд дійшов висновку, що заява позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню. Зокрема, керуючись критеріями обґрунтованості, пропорційності та розумності, із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача

ОСОБА_1 слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 15, 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Доповнити рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 вересня 2025 року у справі № 755/12596/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання згідно довідки ВПО: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса місця проживання згідно довідки ВПО: АДРЕСА_3 , адреса для листування: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст додаткового рішення складено 27 жовтня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова