РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2025 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.

за участю секретаря судового засідання Воловіченко Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки в натурі,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить: виділити йому в натурі частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 33,9 кв. м, а саме: прим. 1 (4,3 кв. м) - коридор; прим. 2 (5,0 кв. м) - кухня; прим. 3 (16,4 кв. м) - кімната; прим. 4 (4,6 кв. м) - кімната; прим. 5 (3,6 кв. м) - сіни; виділити ОСОБА_2 в натурі частину домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , площею 35,9 кв. м, а саме: прим. 1 (2.6 кв. м) - коридор; прим. 2 (6,9 кв. м) - кухня; прим. 3 (14,9 кв. м) - кімната; прим. 4 (5,8 кв. м) - кімната; прим. 5 (5,7 кв. м) - сіни.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 29 квітня 1986 року він є власником частини житлового будинку загальною площею 69,8 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Власником іншої частини вказаного житлового будинку є відповідач.

Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці площею 447 кв. м, яку рішенням Народного суду Залізничного району міста Києва розділено та виділено кожному власнику у користування по 223,5 кв. м.

Зазначає, що з моменту придбання ним частини житлового будинку, між ним та відповідачем склався усталений порядок користування вказаним будинком, а саме: він користується прим. 1 (4,3 кв. м) - коридор; прим. 2 (5,0 кв. м) - кухня; прим. 3 (16,4 кв. м) - кімната; прим. 4 (4,6 кв. м) - кімната; прим. 5 (3,6 кв. м) - сіни, відповідач користується прим. 1 (2.6 кв. м) - коридор; прим. 2 (6,9 кв. м) - кухня; прим. 3 (14,9 кв. м) - кімната; прим. 4 (5,8 кв. м) - кімната; прим. 5 (5,7 кв. м) - сіни.

Приміщення, що ним фактично використовуються, розташовані на земельній ділянці, сформованій та виділеній йому як власнику частини житлового будинку на підставі згаданого вище рішення суду.

Враховуючи викладене, він як співвласник домоволодіння бажає виділити в натурі його частку в окремий об`єкт нерухомого майна, оскільки хоче незалежно від волі іншого співвласника повноцінно користуватись та розпоряджатись своїм майном. Водночас, відповідач не бажає здійснити поділ майна у позасудовому порядку.

Таким чином, порушується право позивача на виділ в натурі його частки у житловому будинку, тому він звернувся до суду з цим позовом та просив його задовольнити.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09 січня 2024 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26 січня 2024 року відкрито загальне позовне провадження за вищевказаним позовом та призначено підготовче судове засідання.

29 липня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак матеріали справи містять його заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судове засідання повідомлялася належним чином, на підставі пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України, що підтверджується конвертом, який повернувся на адресу суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», про поважність причин неявки суд не повідомила.

За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи по суті у відсутності сторін.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом установлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 29 квітня 1986 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого нотаріусом Дев`ятої київської державної нотаріальної контори Бірюковою Г. Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-3394, позивачу належить частина житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою-характеристикою від 06 березня 1986 року № 397, долученої до указаного договору купівлі-продажу інша частина жилого будинку належить на праві власності ОСОБА_2 (відповідач) на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Першою київською державною нотаріальною конторою 22 листопада 1984 року.

Зі змісту договору купівлі-продажу вбачається, що житловий будинок дерев`яний, розташований на земельній ділянці розміром 447 кв. м, жилою площею 41,7 кв. м, а також з службовими приміщеннями: сарай під літ. Б, вбиральня під літ. В, спорудження.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Києва від 06 червня 1985 року було затверджено мирову угоду між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , відповідно до якої розподіляється земельна ділянка при домоволодінні АДРЕСА_1 , та кожній із сторін відводиться по 223,5 кв. м у межах, зазначених у висновку технічної експертизи. Ізоляцію частин сторони проводять самостійно.

Відповідно технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 (наразі - АДРЕСА_2 від 25 лютого 1986 року, він складається з 2 квартир. Квартира АДРЕСА_3 : прим. 1 (2,6 кв. м) - коридор; прим. 2 (5,0 кв. м) - кухня; прим. 3 (16,4 кв. м) - кімната; прим. 4 (4,6 кв. м) - кімната; прим. 5 (3,6 кв. м) - сіни; квартира АДРЕСА_4 : прим. 1 (2.6 кв. м) - коридор; прим. 2 (6,9 кв. м) - кухня; прим. 3 (14,9 кв. м) - кімната; прим. 4 (5,8 кв. м) - кімната; прим. 5 (5,7 кв. м) - сіни.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав від 22 жовтня 2024 року за позивачем зареєстровано право спільної часткової власності на частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Частиною першою статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Враховуючи вищевикладене та наведенні норми законодавства, житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належить позивачу та відповідачу на праві спільної часткової власності.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначив, що відповідач не погоджуючись на вирішення спору у позасудовому порядку порушує його право на виділ у натурі частки зі складу спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна, враховуючи, що між ними склався усталений порядок користування будинком та існує можливість виділення окремого об`єкта нерухомого майна в натурі.

На підтвердження вищевикладеного позивач надав до суду висновок експерта № 551/07.2025 за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 15 липня 2025 року, відповідно до якого встановлено, що з технічної точки зору, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, можливо розділити в натурі житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 у відповідності до часток співвласників та з урахуванням порядку користування, що склався між співвласниками ОСОБА_1 . Та ОСОБА_2 .

На розгляд суду та співвласників пропонується наступний варіант розподілу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 : ОСОБА_1 виділити в натурі квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 34,3 кв. м, що складається з приміщення: 1-6 коридор - 4,3 кв. м, 1-7 кухня - 5,4 кв. м, 1-8 жила - 16,4 кв. м, 1-9 жила - 4,6 кв. м, 1-10 сіни - 3,6 кв. м, що становить частки (із заокругленням) від загальної площі будинку; ОСОБА_2 виділити в натурі квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 36,5 кв. м, що складається з приміщення: 2-6 кухня - 5,7 кв. м, 2-7 коридор - 4,4 кв. м, 2-8 жила - 14,9 кв. м, 2-9 жила - 8,8 кв. м, 2-10 санвузол - 2,7 кв. м, що становить частки (із заокругленням) від загальної площі будинку.

Згідно з частинами першою-третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Порядок поділу спільного майна встановлено у статтях 367 та 372 ЦК України.

Так, статтею 367 ЦК України визначено, що майно, яке є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

За статтею 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Виходячи з аналізу змісту наведених норм права, поняття «поділ» та «виділ» не є тотожними. Поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні тим, що в разі поділу майна кожному співвласнику виділяється майно в натурі і право спільної власності припиняється. Натомість у разі виділу частки зі спільного майна право спільної часткової власності припиняється лише для того учасника, якому ця частка виділяється в натурі, а для інших співвласників режим спільної часткової власності на решту майна зберігається. За наявності лише двох співвласників майна між ними проводиться поділ, оскільки при визначенні частки одного зі співвласників у натурі частка іншого визначається також і зміні в подальшому не підлягає. У такому випадку суд має зазначити розмір виокремлених частин колишнього спільного майна для обох сторін та визначити конкретні окремі об`єкти нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать позивачеві та відповідачеві. За наявності трьох і більше співвласників майна при визначенні в судовому порядку частки в натурі одного з них (виділ частки) розмір часток інших співвласників (відповідачів) не визначається. У цьому випадку суд, застосовуючи приписи статті 364 ЦК України, має виділити та зазначити у своєму рішенні індивідуально визначене майно (колишня частка у праві спільної власності) позивача та залишити решту майна у спільній власності інших відповідачів, які в подальшому за бажанням можуть поділити це майно добровільно на власний розсуд або в судовому порядку. Винятком із цього правила є випадки, коли всі співвласники або всі, крім одного, бажають поділу майна. У такому випадку суд має визначити частки всіх співвласників та провести поділ майна із зазначенням у резолютивній частині рішення конкретних окремих об`єктів нерухомого майна, що утворилися у результаті його поділу та належать кожному з колишніх співвласників. У цьому разі право спільної власності припиняється (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 квітня 2025 року у cправі № 357/3145/20 (провадження № 14-36цс25)).

У постанові Верховного Суду від 26 липня 2023 року у справі № 201/1346/18 (провадження № 61-7308св22) зазначено, що системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 367, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ (виділ частки) будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною розмірів ідеальних часток і стягненням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах має місце саме поділ майна у натурі, результатом якого є припинення правовідносин спільної часткової власності, оскільки майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вже встановлено судом, на підтвердження можливості поділу житлового будинку, позивачем було надано висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи від 15 липня 2025 року, яким підтверджено технічну можливість поділу в натурі спірного житлового будинку у відповідності до часток співвласників на дві окремі квартири.

З урахуванням зазначеного вище, позивачем належними та допустимими доказами доведено технічну можливість поділу в натурі спірного житлового будинку у відповідності до часток співвласників, на противагу чому, відповідачем не спростовано обставини, наведених позивачем, будь-яких заперечень щодо визначеного висновком експерта порядку поділу майна в натурі не надано до суду.

Таким чином, оцінивши надані сторонами докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов до висновку про задоволення позову та поділ житлового будинку в натурі у відповідності до варіанту, визначеному у висновку експерта.

Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Разом з тим, у матеріалах справи міститься заява позивача, в якій він зазначив, що відмовляється від того щоб відповідач здійснювала відшкодування судових та інших витрат на його користь.

У зв`язку з викладеним, беручи до уваги принцип диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та в межах заявлених нею вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), заяву позивача, суд не зазначатиме у резолютивній частині про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись статтями 355, 356, 357, 358, 364 ЦК України, статтями 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 272, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 у власність в натурі частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 34,3 кв. м, що складається з приміщення: 1- 6 коридор - 4,3 кв. м, 1-7 кухня - 5,4 кв. м, 1-8 жила - 16,4 кв. м, 1-9 жила - 4,6 кв. м, 1-10 сіни - 3,6 кв. м, що становить частки (із заокругленням) від загальної площі будинку.

Виділити ОСОБА_2 у власність в натурі частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а саме - квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 36,5 кв. м, що складається з приміщення: 2-6 кухня - 5,7 кв. м, 2-7 коридор - 4,4 кв. м, 2-8 жила - 14,9 кв. м, 2-9 жила - 8,8 кв. м, 2-10 санвузол - 2,7 кв. м, що становить частки (із заокругленням) від загальної площі будинку.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості що учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Л. М. Ішуніна