ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2214/25, 22-ц/818/2213/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сисоєвої Катерини Миколаївни на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року та на додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики,

в с т а н о в и в :

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з відповідача на свою користь суму основної заборгованості від суми позики якої не вистачило для погашення повної заборгованості у розмірі 301871,54 грн. Також просив стягнути суму інфляційного збільшення у розмірі 105908,56 грн., 3% річних у розмірі 39180,59 грн., а також витрати на сплату судового збору. Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.06.2018 року між сторонами по справі було укладено договір, відповідно до якого Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність грошові кошти в сумі 925625,54 грн., що є еквівалентом 35000 доларів США. Позичальник зобов`язується повернути таку саму суму грошових коштів у національній валюті гривні, що буде еквівалентом 35000 доларів США, не пізніш ніж через півтора роки, тобто до 20.12.2019 року у порядку та строки визначені договором. Згідно п.3 Договору сума позики отримана Позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі, що підтверджується його власноручно написаною заявою. Сторони домовились, що виконання зобов`язання за цим Договором забезпечується іпотекою кв. АДРЕСА_1 . Станом на дату переоформлення зазначеної квартири 20.05.2021 року зобов`язання Позичальника за Договором не виконано. У зв`язку з цим позивач направляв претензії на адресу відповідача 25.02.2021 року, 19.04.2021 року. На підставі п.8 Договору позивач скористався правом задоволення частини своїх вимог за рахунок предмета іпотеки та 20.05.2021 року звернув стягнення на нерухоме майно. На момент звернення стягнення на предмет іпотеки вартості предмета іпотеки виявилось не достатньо для погашення суми позики, так як вартість іпотеки склала 623754 грн. Позивач на підставі п.9 Договору бажає звернути стягнення на грошові кошти відповідача в розмірі 301871,54 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення з 21.12.2019 року по 19.05.2021 року в розмірі 105908,56 грн., а також 3% річних за час прострочення з 21.12.2019 року по 19.05.2021 року в розмірі 39180,59 грн.

В своїх додаткових поясненнях, що надійшли до суду 03.11.2021 року, представник позивача зазначив, що відсутність у матеріалах справи заяви про отримання коштів відповідачем, не підтверджує факт не укладання договору позики та факт не отримання від позивача грошових коштів відповідно до ст.545 ЦК України. Відсутні підстави вважати неукладеним договір позики та іпотечний договір.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 14 січня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 20.06.2018 року в розмірі 301871,54 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 3018,72 грн.

Додатковим рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 04 лютого 2025 року заяву адвоката Сосунова Є.В. задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 31275 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Сисоєва К.М. посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить рішення та додаткове рішення скасувати

Скарга мотивована тим, що позивачем не було додано до позовної заяви жодного допустимого та належного доказу про отримання грошових коштів ОСОБА_1 , а саме власноруч написаної ОСОБА_1 заяви про отримання грошових коштів, що відповідає вимогам договору позики. Відповідач не отримував від позивача жодної претензії,

Вказує, що позивачем було долучено розписку до матеріалів справи, яа нібито підтверджує факт передачі грошових коштів за договором позики від 20.06.2018. Відповідно до п.3 Договору сума позики визначена п.1 цього договору, отримана позичальником у позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі, що підтверджується його власноруч написаною заявою, але розписка була складена 25.01.2019, тобто фактично через рік після підписання договору позики.

Посилається на те, що він не складав ніяких боргових розписок.

Вказує, що у зв`язку з тим, що фактичне передавання грошових коштів відповідачу ОСОБА_1 не відбулось, вважає що договір позики від 20.06.2018 був неукладений, та у зв`язку з чим, що стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції є похідною вимогою від первісної, отже якщо договір позики неукладений, то вимоги позивача щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 трьох відсотків річних та індексу інфляції є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Також вважає, що для з`ясування даних обставин необхідні спеціальні знання у сфері ідентифікації виконання рукописного напису та підпису.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представниці позивача та розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд своє рішення мотивував тим, що в п.3 договору позики від 20.06.2018 року вказано, що сума позики, визначена п.1 цього Договору, отримана Позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного Договору в повному обсязі, з урахуванням всіх наданих суду представниками сторін доказів, суд дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_1 отримав кошти в сумі 925625,54 грн., як це зазначено у вказаному вище договорі позики.

При цьому, суд взяв до уваги, що відповідач та його представник не спростували вказану вище обставину отримання відповідачем коштів за договором позики іншими доказами. Та обставина, що в п.3 зазначеного договору позики мається посилання на власноруч написану заяву позичальника про отримання суми позики, не свідчить про те, що сума позики не була отримана Позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного Договору в повному обсязі. Наявність вказаної заяви може слугувати додатковим доказом факту отримання грошових коштів. Однак, відсутність такої заяви, само по собі не свідчить про те, що сума позики не була отримана Позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного Договору. Суд бере до уваги і те, що в той же день 20.06.2018 року було укладено і іпотечний договір в забезпечення зобов`язань за договором позики. Свідок ОСОБА_3 підтвердила обставини укладання договору іпотеки, присутність сторін договору у нотаріуса, підписання документів у нотаріуса. Вказане, наряду з іншими доказами по справі свідчить про укладення договору позики і отримання суми позики відповідачем. Суду не надано і докази недійсності договору позики. Вказаними вище обґрунтуваннями спростовуються доводи відповідача та його представника про те, що гроші за договором позики відповідач не отримував.

Посилання відповідача та його представника на те, що договір позики укладений не був, спростовуються наданими суду доказами і поясненнями самого відповідача. Відповідач підтвердив, що договір він укладав і підписував, що його дружина була не проти укладання вказаного договору. В п.20 договору позики зазначено, що договір є укладеним з моменту передачі коштів. Судом встановлено, що кошти за договором позики були передані, а отже відповідачем не обґрунтовано належним чином і не доведено факт не укладання договору позики.

Позивач частково задовольнив свої вимоги за договором позики, набувши право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі зазначеного вище договору іпотеки, що підтверджується копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого право власності на зазначену квартиру зареєстровано 20.05.2021 року за ОСОБА_2 на підставі зазначеного вище договору іпотеки.

На момент звернення стягнення на предмет іпотеки зазначена вище квартира була оцінена в 623754 грн., що підтверджується копією звіту від 20.05.2021 року про незалежну оцінку квартири АДРЕСА_1 станом на 20.05.2021 року. Вказана оцінка була зроблена на день звернення стягнення на предмет іпотеки. Підстав для визнання вказаного звіту недопустимим доказом, про що просить представник відповідача, немає. Вказаний звіт складений суб`єктом оціночної діяльності, який отримав сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, включений до Державного реєстру оцінювачів. Складений ним висновок про оцінку майна має загальні положення, опис об`єкту оцінки, аналіз ринку подібного майна, містить базу оцінки, зазначення методології оцінки, розрахунок.

Посилання відповідача та його представника на те, що на день звернення стягнення на предмет іпотеки вартість вказаної квартири складала 932200 грн., а не 623754 грн., не підтверджені належними доказами. Відповідач і його представник посилаються на звіт про незалежну оцінку квартири АДРЕСА_1 станом на 06.09.2021 року, відповідно до якого ринкова вартість зазначеної квартири склала 932200 грн. В цьому звіті оцінка вартості квартири визначена станом на 06.09.2021 року, тобто не на день звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п.8 вказаного договору позики оцінка вартості квартири повинна була бути визначена на час фактичного задоволення вимог іпотекодержателя.

Рецензія від 01.11.2021 року на Звіт про незалежну оцінку квартири станом на 20.05.2021 року про те, що висновок про вартість майна станом на 20.05.2021 року не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним, не береться судом до уваги. Суд враховує, що вказана рецензія не підтверджує вартість квартири на день звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд бере до уваги і те, що відповідач і його представник не надали суду інші докази, які б свідчили про вартість предмета іпотеки на день звернення стягнення, відміну від визначеної у наданому представником позивача звіті, де вартість квартири визначена в 623754 грн.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме суд стягує з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 301871,54 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно договору позики від 20.06.2018 року, копія якого долучена представником позивача до позовної заяви, ОСОБА_2 як Позикодавець і ОСОБА_1 як Позичальник уклали договір, відповідно до якого Позикодавець передає у власність Позичальнику, а Позичальник приймає у власність від Позикодавця грошові кошти в сумі 925625,54 грн., що є еквівалентом 35000 доларів США за офіційним курсом НБУ, та зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у національній валюті гривні, що буде еквівалентом 35000 доларів США за офіційним курсом НБУ, не пізніш ніж через півтора роки, тобто до 20.12.2019 року, у порядку та строки визначені п.1 договору.

У п.3 зазначеного договору позики вказано, що сума позики, визначена п.1 цього Договору, отримана Позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного Договору в повному обсязі, що підтверджується його власноруч написаною заявою.

Відповідно до п.20 зазначеного договору, цей договір вважається укладеним з моменту передачі Позикодавцем грошей, що є предметом позики, Позичальникові і припиняється у випадку належного виконання ним своїх зобов`язань.

Згідно п.5 зазначеного договору позики, Позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві суму позики, визначену в п.1 даного договору. Позика вважається повернутою в момент передання грошової суми, зазначеної в п.1 даного договору, Позикодавцю готівкою в м.Харкові, про що свідчитиме особиста власноручно написана розписка Позикодавця.

У п.6 зазначеного договору сторони домовилися, що виконання зобов`язання за цим Договором забезпечується іпотекою квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 .

Відповідно до п.8 вказаного договору, у випадку, якщо Позичальник у встановленому порядку та строки у п.1 Договору не поверне Позикодавцю суму позики, у т.ч. будь-який поточний платіж, Позикодавець за рахунок предмета іпотеки має право задовольнити всі свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент їх фактичного задоволення. Позикодавець має право звернути стягнення на нерухоме майно, визначене у п.6 цього Договору, згідно з чинним законодавством.

Згідно п.9 вказаного договору позики, у випадку, якщо на момент звернення стягнення на предмет іпотеки, вартості предмета іпотеки виявиться недостатньо для погашення суми позики, Позикодавець має право звернути стягнення на грошові кошти та інше майно, належне Позичальнику, в установленому законом судовому порядку.

Згідно договору іпотеки від 20.06.2018 року, копія якого долучена представником позивача до позовної заяви, з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникло у ОСОБА_1 за укладеним з ОСОБА_2 договором позики від 20.06.2018 року на суму 925625,54 грн., що складає 35000 долларів США, із строком повернення до 20.12.2019 року, Іпотекодавець ( ОСОБА_4 ) надає в іпотеку Іпотекодержателю ( ОСОБА_2 ) належну йому квартиру АДРЕСА_1 . Сторони домовились, що вартість предмета іпотеки складає 925625,54 грн., що за згодою сторін складає 35000 доларів США. Оцінка предмету іпотеки проведена за згодою сторін. В п.12а договору іпотеки передбачено набуття права власності на предмет іпотеки Іпотекодержателем шляхом набуття предмету іпотеки у власність.

Згідно копій вимог, які долучені до позовної заяви, 25.02.2021, 19.04.2021 ОСОБА_2 підписано вимоги на адресу ОСОБА_1 , де зазначено, що платежі за договором позики від Позичальника жодного разу не надходили на адресу Позикодавця та грошові кошти не сплачувалися. Запропоновано до 26.03.2021, а за іншою вимогою до 22.05.2021 повернути суму заборгованості в повному обсязі, а в разі невиконання зобов`язання Позикодавець зверне стягнення на предмет іпотеки. 01.03.2021 року претензія від 25.02.2021 року була направлена ОСОБА_1 цінним листом, що підтверджується копіями квитанцій та опису, наданих суду представником позивача. 19.04.2021 року претензія від 19.04.2021 року була направлена ОСОБА_1 цінним листом, що підтверджується копіями квитанцій та опису, наданих суду представником позивача.

Відповідно до звіту від 20.05.2021 року про незалежну оцінку квартири АДРЕСА_1 станом на 20.05.2021 року, копія якого долучена до справи, ринкова вартість зазначеної квартири склала 623754 грн. Курс НБУ на дату оцінки склав 27,4166 грн. за долар США.

Відповідачем до відзиву долучено копію звіту про незалежну оцінку квартири АДРЕСА_1 станом на 06.09.2021 року, відповідно до якого ринкова вартість зазначеної квартири склала 932200 грн.

Згідно рецензії від 01.11.2021 року на Звіт про незалежну оцінку квартири АДРЕСА_1 станом на 20.05.2021 року, Висновок про вартість майна станом на 20.05.2021 року не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та (або) непрофесійним і не може бути використаний.

Представником позивача долучено до справи копію заяви від 20.06.2018 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 35000 $ по договору позики від 20.06.2018 року. Відповідач та його представник заперечують написання ОСОБА_1 зазначеної заяви, що підпис в заяві накладено відповідачем. Представник відповідача просила суд призначити судову почеркознавчу експертизу вказаної заяви. Ухвалою суду від 26.12.2024 року в задоволенні клопотання про призначення експертизи було відмовлено. Представник відповідача вважає, що за таких обставин суд не може посилатись на вказану заяву, як доказ.

За положеннями ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається (ст.525 ЦК України).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Згідно ст.611ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Зобов`язання виникають з підстав, встановленихст.11 ЦК України(ч.2ст. 509 ЦК України), якими в тому числі є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, а його зміст становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.ст.627,628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (Позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики та додатки до нього вважається укладений між заявником - позикодавцем та боржником - позичальником, оскільки згідно ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, з визначених родовими ознаками, на підставі чого, відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, позичальником було надано розписку про отримання грошових коштів.

Відповідно до ст. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має буті повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України визначено, що зобов`язання підлягає виконанню у строк, встановлений договором.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Матеріали справи свідчать проте, що згідно договору позики від 20.06.2018 року , укладеного між сторонами, факт одержання грошових коштів не заперечується самим відповідачем, також п.3 договору позики від 20.06.2018 визначено, що сума позики, визначена п.1 договору отримана позичальником від позикодавця до моменту підписання даного договору.

Окрім цього, 20.08.2018 року між тими ж сторонами було укладено іпотечний договір в забезпечення зобов`язань за договором позики.

Також, встановлено та підтверджується сторонами у справі, що позивач частково задовольнив свої вимоги за договором позики шляхом набуття права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору іпотеки від 20.06.2018 року.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу борг за договором позики, у сумі, якої не вистачило для погашення повної заборгованості у розмірі 301871,54, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Згідно ст. ст. 12, 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Посилання апелянта на те, що договори позики є недійсними, оскільки кошти за вказаними договорами фактично не отримувались та йому не передавались, суперечать наявним у справі доказам.

Доказів на підтвердження доводів відповідача матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно з ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у числі інших, витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Виходячи із критерієв розумності, справедливості, верховенства права суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що сума витрат на правничу допомогу у розмірі 31500 грн, з урахування того, що позовні вимоги було задоволено частково, то вказані витрати повинні бути покладені на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог тобто в розмірі 21274 грн. Також, обгрунтовано зазначено, що сума витрат на правничу допомогу, а також витрати у формі «гонорару успіху» в розмір 10000 грн які опосердковано пов`язані з розглядом справи підлягають стягненню з відповідача.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, тому відповідно до статті 375 ЦПК України колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Апеляційну скаргу залишено без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Сисоєвої Катерини Миколаївни залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14 січня 2025 року та на додаткове рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії Ю.М.Мальований.

Н.П.Пилипчук.