Провадження № 22-ц/4808/1235/25
Головуючий у 1 інстанції Чекан Н. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Баркова В.М., Мальцевої Є.Є.

за участю секретаря Кузів А.В.

учасники справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , та ОСОБА_1

на рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Чекан Н.М.

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди ,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є головою політичної партії «Громада і закон» і згідно Закону України «Про запобігання і протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» його посада відноситься до посади національного публічного діяча.

Декілька років тому ним по АДРЕСА_1 придбано приміщення незавершеного будівництва та прилегла до нього земельна ділянка.

В середині квітня 2021 року він разом із найманими працівниками почали проводити ремонтні оздоблювальні роботи по впорядкуванню самого приміщення та прилеглої до нього території, було залито фундамент під паркан та проведено ще деякі будівельні роботи.

Під час проведення будівельних робіт 29 квітня 2021 року до його працівників звернувся незнайомий їм чоловік, який представився кореспондентом газети «Голос ІФ» та наполегливо вимагав надати інтерв`ю з приводу ведення будівельних робіт. Отримавши відмову, останній підходив до перехожих для того, щоб вони прокоментували дану подію та висловили своє обурення. При цьому жодних документів з приводу законного зайняття журналістською діяльністю дана особа не подала.

Позивач пізніше з`ясував, що це був кореспондент газети «Голос-ІФ» ОСОБА_2 .

Не провівши перевірки щодо законності будівельних робіт по АДРЕСА_1 , в тому числі не звернувшись безпосередньо до позивача, того самого дня в різних інтернет-виданнях відповідач розмістив відеоролики та публікації, які містять неправдиву інформацію щодо нього.

Неправдива інформація, яку поширив відповідач, стала доступною для всіх, хто відвідує інтернет-сторінки таких соціальних мереж «golos.if.ua», стаття під назвою «Скандальний екс-міліціонер Михайло Ільницький у Івано-Франківську звів незаконну будову. Люди обурені і готові до протестів (відео+фото) Голос ІФ» та на «You Tube» за посиланням https://www.google.com.ua/url?sa=t&rct=j&q=&esrc=s&source=web&cd=&cad=rja&uact=8&ved=2ahUKEwibh8HN677wAhVNs4sKHd_9BbwQwqsBMAB6BAgDEAM&url=https%3A%2F%2Fwww.youtube.com%2Fwatch%2Fv%3Dq5_8NncKKg&usg=AOvVaw3q15yYMYSb3khD0eekw7bM. тому вважає, що поширена відповідачем недостовірна інформація повинна бути спростована ним шляхом подачі відповідних публікацій в усіх інтернет-ресурсах, де вона була поширена.

Розповсюдження неправдивої інформації призвело до втрати ділової репутації позивача як громадянина України та публічної політичної особи, як серед членів політичної партії «Громада і закон», так і серед його родичів, колег, знайомих та друзів.

Вважає, що внаслідок поширення відповідачем неправдивої інформації йому, завдано моральної шкоди, яка полягає в постійних переживаннях з приводу думки та ставлення до нього як громадянина та публічної особи, його політичного рейтингу як в Україні, так і за кордоном. Ці переживання призвели до негативних змін у його сімейному житті та професійній роботі як викладача ряду вищих навчальних закладів України, а також змін звичного нормального ритму та способу життя

Просив суд визнати недостовірною інформацію, розповсюджену відповідачем 29 квітня 2021 року в Інтернет виданнях щодо позивача про незаконну забудову по АДРЕСА_1 та такою, що порушує права позивача на повагу честі, гідності та недоторканості ділової репутації як публічної особи.

Зобов`язати відповідача спростувати поширену відносно позивача інформацію у всіх інтернет-ресурсах, шляхом подачі відповідних публікацій в усіх Інтернет ресурсах де вона подавалась.

Стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 1000000, 00 грн, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 15000, 00 грн.

Рішенням Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Суд визнав такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію, інформацію щодо ОСОБА_1 , поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 в щоденній онлайн-газеті «Голос ІФ» за посиланням на сторінку в Інтернеті: ІНФОРМАЦІЯ_2 та на Ютуб каналі «Голос ІФ» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою «Скандальний екс-міліціонер ОСОБА_4 у Франківську звів незаконну будову. Люди обурені» в частині затримання ОСОБА_1 в 2017 році поліцією за керування транспортним засобом в стані сп`яніння.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору в розмірі 536, 05 грн.

Повернуто ОСОБА_1 зайво сплачений ним судовий збір у розмірі 2852, 80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неправильне встановлення судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2025 року скасувати в частині визнання такою, що порочить честь, гідність і ділову репутацію, інформацію щодо ОСОБА_1 , поширену ІНФОРМАЦІЯ_1 в щоденній онлайн-газеті «Голос ІФ» за посиланням на сторінку в Інтернеті: ІНФОРМАЦІЯ_2 та на Ютуб каналі «Голос ІФ» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 під назвою «Скандальний екс-міліціонер ОСОБА_4 у Франківську звів незаконну будову. Люди обурені» в частині затримання ОСОБА_1 в 2017 році поліцією за керування транспортним засобом в стані сп`яніння в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В решті рішення суду залишити без змін.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги та не дав оцінки копії постанови Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2017 року у справі №344/8160/17, копії ухвали Івано-Франківського апеляційного суду від 24 жовтня 2024 у справі №344/16583/24, копії витягу з ЄРДР №0002809 від 30 жовтня 2024 Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, у яких викладені обставини адміністративного затримання поліцією ОСОБА_1 , як за керування транспортним засобом в стані сп`яніння у 2017 році, так і за вчинення ним іншого більш суворого правопорушення, ніж правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП.

Вважає, що суд першої інстанції через неналежне дослідження та ненадання оцінки вищевказаним доказам дійшов до помилкового висновку про відсутність факту адміністративного затримання поліцією ОСОБА_1 за керування транспортним засобом в стані сп`яніння у 2017 році станом на 29.04.2021 року, тобто на період поширення вищевказаних оспорюваних статті та відеосюжету.

Звертає увагу апеляційного суду на той факт, що складений інспектором роти №1 БУПП в м. Івано-Франківську Биковою І.П. 18.06.2017 року протокол про адміністративне затримання щодо ОСОБА_1 , а також ймовірні неправомірні дії цієї поліцейської позивачем не оскаржувалися як впродовж періоду з 2017 року по 29.04.2021 року, так і до моменту ухвалення оскаржуваного рішення.

Суд в оскаржуваному рішенні безпідставно зазначив, що відповідач ОСОБА_2 , порушуючи ч.6 ст.17 Закону України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» не здійснював перевірку щодо правдивості такої заяви в частині затримання позивача в 2017 році поліцією за керування транспортним засобом в стані сп`яніння та дійшов помилкового висновку що інформація в цій частині є недостовірною. Суд не врахував положення статтей 94, 277 ЦК України згідно яких фізична чи юридична особа немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Посилається на те, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права і суперечить вимогам ст.277, ст. 299 ЦК України, ст.5 ЦПК України, пунктів 15,19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», оскільки позивачем не доведено, а відповідно судом не було встановлено сукупності декількох обставин, які мають значення встановлення юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову: - поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; - поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Під час розгляду справи було встановлено,що щоденна онлайн-газета Голос ІФ це Інтернет версія газети «Голос ІФ». Засновником якого є громадська організація «Всеукраїнське об`єднання голос». Згідно її статуту, видання працює з квітня 2012 року, функціонує Редакційна рада, до складу якої входять сім осіб, серед яких є відповідач.

З дослідженого в судовому засіданні змісту редакційного завдання газети «Голос ІФ» №07 від 26 квітня 2021 року, наданих в судовому засіданні пояснень відповідача ОСОБА_2 , допитаних в судовому засіданні свідка ОСОБА_5 , свідка ОСОБА_6 вбачається, що 29.04.2021 року відповідач ОСОБА_2 перебував на місці незаконної забудови по АДРЕСА_1 не як фізична особа, а як кореспондент щоденної онлайн-газети «Голос ІФ», брав інтерв`ю у мешканців цього будинку, і перебував спільно із головною редакторкою даної газети ОСОБА_7 , яка проводила відеозйомку. Після опрацювання відеоролика за результатами виконання редакційного завдання газети «Голос ІФ» № 07 від 26 квітня 2021 року, відео сюжет був опублікований оператором-монтажером ОСОБА_8 , рішення щодо опублікування цього відеоматеріалу приймалося колегіально членами редакційної ради газети «Голос ІФ», після чого відеосюжет поширювали (розповсюджували) інші фізичні особи, які відвідували інтернет-сторінку газети Голос ІФ, що не заборонено законодавством.

Вважає, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві: Громадська організація Всеукраїнське об`єднання «Голос» .

Зазначив, що суд першої інстанції за наявності обставин неналежного усунення позивачем недоліків позовної заяви безпідставно не виконав вимог п.8 ч.1 ст.257 ЦПК України не постановивши ухвалу про залишення позову без розгляду, а в подальшому безпідставно не виконав процесуальний обов`язок щодо встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову, оскільки ОСОБА_2 як фізична особа є неналежним відповідачем у даній справі.

Скаржник посилається на те, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні залишено поза увагою доводи сторони відповідача про те, що позивач є політичною, публічною особою і повинен бути готовим до підвищеної критики. При цьому, звертаючись з позовом ОСОБА_1 зазначив, що він є головою політичної партії «Громада і закон» і згідно Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» його посада відноситься до посади національного публічного діяча.

Не погоджуючись з вказаним вище рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне встановлення судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не належним чином оцінив докази, надані позивачем, зокрема відсутність будь-яких підтверджень правдивості звинувачень відповідача щодо незаконності будівництва та адміністративних правопорушень позивача. Документальне підтвердження законності будівельних робіт і закриття справи про нібито порушення. Загальнодоступність інформації про закриття справи, що підтверджує відсутність факту правопорушень.

Суд не взяв до уваги значну шкоду, завдану відповідачем своїми публікаціями, як у вигляді моральних страждань, так і у формі репутаційних втрат його, як публічної особи.

Поширення недостовірної інформації про «скандальні» випадки має виражений негативний вплив на його суспільний імідж. Відсутність будь-яких спроб відповідача отримати підтвердження правдивості інформації перед її публікацією є порушення ч.2 ст. 302 ЦК України. Незважаючи на те, що відповідач має статус журналіста, він не виконав своїх обов`язків щодо перевірки фактів, що суперечить професійній етиці та законодавству.

У рішенні не визначено чітко та повно усі обставини, що підтверджують порушення особистих немайнових прав позивача, а також не встановлено належних заходів щодо спростування недостовірної інформації і компенсації моральної шкоди.

Суд дійшов помилкового висновку, що вимога про спростування недостовірної інформації «на всіх інтернет-ресурсах» не є конкретною, оскільки Законом України «Про інформацію» передбачено, що інформація має бути спростована тим же способом, яким була поширена. Позивач вказав конкретні ресурси - сайт «Голос ІФ» та YouTube-канал «Голос ІФ», які належать або адмініструються відповідачем.

Відповідач особисто виступає журналістом, автором та поширювачем інформації. Згідно Закону України «Про медіа», саме журналіст несе відповідальність, якщо він діяв недобросовісно й не перевірив інформацію.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , зазначив, що з дослідженого в судовому засіданні долученого позивачем відеозапису вбачається, що твердження позивача, викладені ним у позовній заяві є вирваними словами із контексту, також позивачем перекручено їх зміст, відсутність дослівного відтворення змісту відеозапису зумовило трактування позивачем відеозапису на власний розсуд.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки ОСОБА_1 є публічною особою, то він повинен усвідомлювати, що його слова та вчинки, в тому числі й щодо здійснення будівництва по сусідству з двором будинку АДРЕСА_1 , можуть бути об`єктом прискіпливого висвітлення засобів масової інформації.

Суд вірно дійшов висновку, що оспорювана інформація в частині здійснення позивачем ОСОБА_1 будови у дворі будинку АДРЕСА_1 є оціночним судженням.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 , та роз`яснено ОСОБА_1 право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

На адресу Івано-Франківського апеляційного суду засобами поштового зв`язку від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 08 вересня 2025 року повернуто ОСОБА_1 без розгляду.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 серпня 2025 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_3 призначено до розгляду.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ухвалою Івано-Франкіського апеляційного суду від 01 серпня 2025 року дану апеляційну скаргу призначено до розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 підтримали апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційну скаргу позивача не визнали.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримали, апеляційну скаргу відповідача не визнали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є публічною особою і повинен усвідомлювати, що його слова та вчинки, в тому числі й щодо здійснення будівництва по сусідству з двором будинку АДРЕСА_1 , можуть бути об`єктом прискіпливого висвітлення засобів масової інформації. Суд дійшов висновку, що оспорювана інформація в частині здійснення позивачем ОСОБА_1 будови у дворі будинку АДРЕСА_1 є оціночним судженням.

Суд дійшов висновку, що в оспорюваних статті та відеосюжеті, автором яких є ОСОБА_2 , публічно висловлено заяву, яка містить звинувачення у вчиненні ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, яке за своєю суттю має кримінальний характер та повністю підпадає під гарантії статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Відповідач ОСОБА_2 , порушуючи ч.6 ст.17 Закону Законом України «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», не здійснював перевірку щодо правдивості такої заяви, та дійшов висновку, що оспорювана інформація в частині затримання позивача в 2017 році поліцією за керування транспортним засобом в стані сп`яніння є такою, що порушує права позивача на повагу до честі, гідності, ділової репутації, в зв`язку з чим вказану інформацію слід визнати недостовірною.

Щодо позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди суд виходив з того, що власники веб-сайтів щоденної онлайн газети «Голос ІФ» та Ютуб-каналу «Голос ІФ», які створили технологічну можливість та умови для поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет, не залучені позивачем у справі як співвідповідачі, клопотання про їх залучення до суду не подавалися, позивачем не доведено, що власником таких веб-сайтів є відповідач ОСОБА_2 та дійшов висновку, що вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди є неможливим без участі усіх співвідповідачів.

Суд першої інстанції виходив з того, що особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Вимога позивача спростувати недостовірну інформацію в усіх Інтернет ресурсах, де вона подавалася, не є конкретним способом захисту свого права. У ч.4 ст. 277 ЦК України передбачено, що поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Однак, позивачем не залучено юридичну особу - суб`єкт у сфері медіа, яку представляє журналіст ОСОБА_2 , як співвідповідача.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду не в повній мірі відповідають вимогам закону та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є головою правління Всеукраїнської громадської організації «Громада і закон» та з 2016 року обраний головою політичної партії «Громада і Закон», що підтверджується довідкою ВГО «Громада і Закон» від 18 липня 2023 №22/14).

29 квітня 2021 року в щоденній онлайн-газеті «Голос ІФ» за посиланням на сторінку в Інтернеті: ІНФОРМАЦІЯ_2 опубліковано статтю, а також на Ютуб каналі « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 розміщено відео-сюжет під назвою «Скандальний екс-міліціонер ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 » і готові до протестів, автором яких є ІНФОРМАЦІЯ_6 , із таким змістом:

« ІНФОРМАЦІЯ_7 АДРЕСА_1 зібралися незадоволені мешканці. Напередодні скандально відомий екс-міліціонер ОСОБА_4 зі слів мешканців незаконно захопив частину прибудинкової території, без будь-якого дозволу залив фундамент для зведення паркану та брами.

Мешканець будинку ОСОБА_10 розповів, що 2009 році ОСОБА_4 отримав у приватну власність земельну ділянку 0,0212 га. для зведення та обслуговування гаражу. ОСОБА_4 добудував гараж, а в 2021 році захопив прибудинкову територію під обслуговування будинку АДРЕСА_1 де без буть-яких дозволів залив фундамент під паркан та браму. Люди зверталися до різних державних інстанцій однак поки реальної допомоги не отримали.

Збурені такою зухвалістю та самоуправством пана ОСОБА_11 люди готові відстоювати свої права та будуть домагатися знесення незаконної будови та приведення прибудинкової території до попереднього стану.

Люди надіються на підтримку та рішучість міського голови ОСОБА_12 у демонтажі незаконної будови та притягненню винної особи до відповідальності згідно Закону.

Нагадаємо, що ОСОБА_4 уродженець Долинського району Івано-Франківської області, екс-полковник міліції та голова партії «Громада і закон» не раз потрапляв у гучні скандали. Зокрема в 2017 році поліція затримала пана ОСОБА_13 за керування транспортним засобом в стані сп`яніння, у свою чергу екс-міліціонер звинувачував полісменів у незаконному затриманні та нанесені тілесних ушкоджень.

Зв`язатися із ОСОБА_4 щоб прояснити його позицію не вдалося. Редакції Голос ІФ залюбки надасть можливість пану ОСОБА_13 висловити свою позицію стосовно будівельного скандалу у любий зручний для нього час».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з частиною четвертою статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і право вимагати будь-якої інформації, а також право вимагати відшкодування матеріального і морального збитку, заподіяного використовуванням і розповсюдженням такої недостовірної інформації.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Статтею 297 ЦК України визначено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 742/1159/18 (провадження № 61-48133 св18) зазначено, що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

У випадку коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа також є належним відповідачем.

При опублікуванні чи іншому поширенні оспорюваної інформації без зазначення автора (наприклад, у редакційній статті) відповідачем у справі має бути орган, що здійснив випуск засобу масової інформації.

Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Якщо недостовірна інформація, що принижує честь, гідність чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів суди мають керуватися нормами, які регулюють діяльність засобів масової інформації.

Аналогічний правовий висновок висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 13 лютого 2019 року справа № 439/1469/15-ц, провадження № 61-5189св18., а також такий висновок міститься у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Відповідно до ст.37 Закону України Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність.

Статтею 21 вказаного Закону встановлено, що підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації за дорученням засновника (співзасновників) здійснює редакція або інша установа, що виконує її функції.

Редакція діє на підставі свого статуту та реалізує програму друкованого засобу масової інформації, затверджену засновником (співзасновниками)

Звертаючись до суду з даним позов, позивач зазначив відповідачем автора статті ОСОБА_2 .

Під час розгляду справи судом встановлено, що стаття була опублікована в щоденній онлайн газеті «Голос ІФ», Інтернет версія газети «Голос ІФ», засновником якого є Громадська організація «Всеукраїнське об`єднання «Голос», відеосюжет було розміщено на Ютуб каналі «Голос ІФ» за посиланням https://www.youtube.com/watch?v=q5_8N-ncKKg.

Згідно свідоцтва про державну реєстрацію друкованого засобу інформації «Голос ІФ» власником є Громадська організація ««Всеукраїнське об`єднання «Голос».

Відповідач ОСОБА_2 виконував редакційне завдання газети стосовно звернення громадянина ОСОБА_14 про проведення будівельних робіт за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до суб`єктів діяльності друкованих засобів масової інформації належать засновник (співзасновники) друкованого засобу масової інформації, його редактор (головнийредактор),редакційнаколегія,редакція,трудовий колектив редакції, журналістський колектив, журналіст, автор, видавець, розповсюджувач.

Видавцем друкованого засобу масової інформації може виступати суб`єкт підприємницької діяльності, який здійснює функції матеріально-технічного забезпечення видання друкованого засобу масової інформації, на підставі пред`явлення засновником (співзасновниками) свідоцтва про його державну реєстрацію і укладеного між ними договору (стаття 28 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні»).

Згідно статті 29 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» виготовлений видавцем тираж окремого випуску видання,підписаний редактором (головним редактором) на вихід у світ, є продукцією друкованого засобу масової інформації.

За змістом статті 30 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» суб`єкт підприємницької діяльності, який продає, надсилає за передплатою чи іншим способом розповсюджує виданий тираж періодичного і такого, що продовжується, видання, є розповсюджувачем продукції друкованого засобу масової інформації.

Таким чином, з урахуванням наведених норм Громадська організація ««Всеукраїнське об`єднання «Голос», як видавець та розповсюджувач онлайн газети «Голос ІФ» здійснює підготовку та вихід у світ зазначеного засобу масової інформації, а тому має відповідати за позовом щодо визнання поширеної інформації недостовірною та спростування інформації, поширеної в онлайн газеті. Тому колегія суддів приходить до висновку, що вирішення цього спору не можливе без залучення до участі у справі власника онлай газети «Голос ІФ» Громадської організації ««Всеукраїнське об`єднання «Голос", доводи апеляційної скарги ОСОБА_15 в цій частині є слушними.

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року в справі № 761/23904/19 зауважив, що визначення у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Враховуючи предмет спору та заявлені позивачем позовні вимоги, залучення належного співвідповідача до участі у справі має значення, оскільки це пов`язано також і з обранням належних та ефективних способів захисту прав, на захист яких заявлено позовні вимоги. Обраний спосіб захисту прав особи, яка наполягає на застосуванні судового захисту її цивільного права та інтересу, має відповідати характеру та природі спірних правовідносин.

Таким чином, незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

З урахуванням зазначеного, на підставі ч.1 ст.376 ЦПК України апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково. Рішення Верховинського районного суду Івано - Франківської області від 20 червня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Колегія суддів не дає оцінку іншим доводам апеляційних скарг, оскільки вони можуть бути предметом нового судового розгляду справи, оскільки позивач не позбавлений права звернутися в суд з аналогічними позовними вимогами до належних відповідачів.

Щодо судового збору колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи, а саме: позовної заяви немайнового характеру сплаті підлягає судовий збір у сумі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; позовної заяви про відшкодування моральної шкоди 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у сумі 15 000 грн (т. 1 а.с. 1).

Згідно прохальної частини позовної заяви ОСОБА_1 заявлено немайнову вимогу (визнати недостовірною та такою, що порушує права позивача на повагу до честі, гідності та ділової репутації як публічної особи; зобов`язати спростувати недостовірну інформацію) та майнову вимогу ( стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн ).

Відповідно за вимогу немайнового характеру сплаті підлягав судовий збір у сумі 1073,60 грн, позивачем заявлено дві вимоги немайнового характеру, за вимогу майнового характеру сплаті підлягав судовий збір у сумі 15 000 (1 000 000 х 1,5%). Отже сума судового збору, яка підлягала сплаті позивачем складала 17 146, 00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір у розмірі 15000, 00 грн (т.1 а.с.1).

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, тому відсутні підстави для повернення судового збору за подання позовної заяви.

З урахуванням зазначеного, у суду були відсутні підстави для повернення ОСОБА_1 сплаченого ним судового збору у розмірі 2852, 80 грн, тому рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник Винник Юрій Григорович, задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Верховинського районного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2025 року, ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення моральної шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2025 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

Є.Є. Мальцева