Справа № 758/7017/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Оболонській Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

1. Описова частина

В серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою, в подальшому уточнивши позовні вимоги, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 : 1) заборгованість за договором позики 30-08//2021 від 30.08.2021 р. в розмірі 4 802,29 грн., 2 069,68 грн. пені розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 191,0 грн. в якості 3% річних; 2 069,68 грн. інфляції; 2) моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

1.1. Стислий виклад позиції

Позов мотивований тим, 30 серпня 2021 р. ОСОБА_1 уклав письмовій договір позики № 30-08/2021 р. з ОСОБА_2 . Згідно умов укладеного договору позики № 30-08/2021 р. від 30.08.2021 р. ОСОБА_1 як позикодавець надав позичальнику ОСОБА_2 безвідсоткову позику готівкою в сумі 17 800,0 грн. Відповідно до умов укладеного договору ОСОБА_2 погасить позику рівними щомісячними платежами у строки обумовлені даним договором позики. Сторони домовилися, що кінцевий термін погашення позики - 15 березня 2022 р. До укладеного договору позики була оформлена розписка від 30.08.2021 р., згідно якої ОСОБА_2 підтверджує своїм особистим підписом на розписці, що від отримав від ОСОБА_1 кошти в розмірі 17 800,0 грн. Згідно із п. 5 умов укладеного договору позики № 30-08/2021 від 30.08.2021 р. при порушенні позичальником терміну, встановленого для повернення позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення всієї суми позики, що залишилася та стягнути пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення з урахуванням індексу інфляції та річних. Станом на 09.11.2022 р. розмір основної заборгованості ОСОБА_2 становив 9 714,0 грн, яку він погасив 09.11.2022 р. Станом на 29.11.2022 р. за період з 15.03.2022 по 09.11.2022 р. розрахунок штрафних санкцій за несвоєчасне погашення боргу ОСОБА_2 становить в розмірі 4 802,29 грн., з яких: 2 069,68 грн. пені розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 191,0 грн. в якості 3% річних; 2 069,68 грн. інфляції; Крім того, позивачу спричинено моральну шкоду, та вважає за необхідне стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,0 грн. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із порушенням його законних прав, введення в оману від дій відповідача, оскільки він людина похилого віку, пенсіонер, відповідач постійно йому телефонував, здійснював на нього тиск. Позивач втратив душевний спокій, відчував постійні переживання, порушено звичний уклад його життя та його сім`ї.

Ухвалою суду від 30.08.2022 р. провадження у справі відкрито та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачем, через канцелярію суду, були подані письмові пояснення, в яких просить відмовити в позові, посилаючись на те, що він уклав з позивачем договір позики № 30-08/2021 р. з ОСОБА_2 . Згідно умов укладеного договору позики № 30-08/2021 р. від 30.08.2021 р. ОСОБА_1 як позикодавець надав позичальнику ОСОБА_2 безвідсоткову позику готівкою в сумі 17 800,0 грн, з кінцевим терміном погашення позики - 15 березня 2022 р. Поки відповідач працював, то позику сплачував вчасно, але 31.12.2021 р. відповідач звільнився, потім 24.02.2022 р. почалася війна та у відповідача склалися складні життєві обставини. 09.11.2022 р. відповідач сплатив основну суму заборгованості в розмірі 9 714,0 грн. і 1 000,0 грн судового збору. Але причина несвоєчасної сплати коштів за договором позики полягала у важкими сімейними обставинами та війною.

Позивач та представник позивач будучи у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява, в якій останній просив розглянути справу за його відсутності, позов просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні просив відмови в задоволенні позову, оскільки основний борг в розмірі 9 714,0 грн. сплатив 09.11.2022 р.

Суд, вислухавши учасника справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов висновків.

Судом встановлено, що 30 серпня 2021 р. ОСОБА_1 уклав письмовій договір позики № 30-08/2021 р. з ОСОБА_2 .

Згідно умов укладеного договору позики № 30-08/2021 р. від 30.08.2021 р. ОСОБА_1 як позикодавець надав позичальнику ОСОБА_2 безвідсоткову позику готівкою в сумі 17 800,0 грн, що підтверджується розпискою.

2.Мотивувальна частина

2.1.Фактичні обставини, встановлені судом

Відповідно до умов укладеного договору ОСОБА_2 зобов`язується погасити позику рівними щомісячними платежами у строки обумовлені даним договором позики. Сторони домовилися, що кінцевий термін погашення позики - 15 березня 2022 р.

Крім того, укладеного договору позики була оформлена розписка від 30.08.2021 р., згідно якої ОСОБА_2 підтверджує своїм особистим підписом на розписці, що від отримав від ОСОБА_1 кошти в розмірі 17 800,0 грн.

Згідно із п. 5 умов укладеного договору позики № 30-08/2021 від 30.08.2021 р. при порушенні позичальником терміну, встановленого для повернення позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення всієї суми позики, що залишилася та стягнути пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення з урахуванням індексу інфляції та річних.

Строк повернення боргу встановлено, згідно умов розписки до 15 березня 2022 року.

Доказом цьому є розписка складена та підписана відповідачем власноручно, копія розписки було долучено до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується позивачем ОСОБА_2 09.11.2022 р. сплатив розмір основної заборгованості 9 714,0 грн.

Крім того, ОСОБА_2 сплатив 1 000,0 грн. повернення державного мита, що підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру № 37182 від 09.12.2022 р.

В судовому засіданні ОСОБА_2 зазначив, що кошти в розмірі 7 000,0 грн відпрацював, оскільки перебував у трудових відносинах ПП НВПП «Пласт», працював водієм-експедитором з 18.05.2018 р. по 05.09.2018 р., що підтверджується копією трудової книжки від 01.04.2011 р.

2.2. Мотиви, з яких виходить суд при ухвалені рішення та застосовані норми права

Позовна заява була подана до Подільського районного суду міста Києва на підставі ч. 9 ст. 28 ЦПК України, згідно з якою позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Через ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

Суд враховує, що після початку бойових дій в зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України ОСОБА_2 втратив роботу та дохід, що стало причиною несвоєчасної сплати коштів за договором позики, тобто обставини, які не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з розпискою від 30.08.2022 р. наданою позивачем та перевіреним судом, вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем існувала та була сплачена.

Крім того вбачається, що договір позики укладений 30.08.2021 р., а розписка про отримання позики від 30.08.2022 р.

Ця розписка не приймається судом до уваги, оскільки відповідач надав докази сплати заборгованості.

Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

3. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 10 000,0 грн. суд відзначає наступне

Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а відповідач доводить відсутність протиправності та вини; завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) міститься висновок про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

У постанові КЦС Верховного Суду від 27.01.2021 у справі № 263/16183/18 суд зазначив, що при визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди судова колегія приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі № 372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».

Тому оцінюючи доводи, якими позивач обґрунтував стягнення моральної шкоди, суд враховуючи ступінь понесених моральних страждань та переживань, неможливості продовження активного життя, погіршення та позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань, заявлений розмір моральної шкоди не підлягає задоволенню, тому в цій частині слід відмовити.

4. Висновки суду

Відповідно до принципу диспозитивної цивільного процесу надані сторонами докази мають бути належними та допустимими, достовірними та достатніми (ст.ст.77-80 ЦПК України).

Відповідно до ст.81 ч.6 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування не підлягають задоволенню, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому є безпідставними.

За таких обставин, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позов є безпідставним та не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду.

5. Судовий збір

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 81, 82, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; код РНОКПП НОМЕР_2 );

Суддя Н. М. Ларіонова