Справа № 645/882/25
Провадження № 2/645/1223/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Феленко Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Товстої Є.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Зайцевої О.О.,

представника третьої особи, Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради,- Побережської Ю.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та призначення опікуна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Зайцева О.О., звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_3 (до шлюбу ОСОБА_4 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та призначити опікуном його повнолітнього брата, ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказано, що позивач є рідним братом по матері неповнолітнього, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Мати ОСОБА_5 ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), батьківські обов`язки виконувала неохоче, неповнолітнім ОСОБА_8 здебільшого займався батько ОСОБА_9 . З 2017 року ОСОБА_10 почала працювати за кордоном, та через деякий час залишилася там жити. Зв`язок з сім`єю майже не підтримувала. ОСОБА_9 виховував дитину сам, при цьому хлопець отримував належний догляд, харчування, виховання, освіту. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_3 батько неповнолітнього ОСОБА_5 ОСОБА_9 помер. Дитина залишилась без батьківського піклування, у зв`язку з чим старший брат хлопця позивач ОСОБА_1 почав ним опікуватися. Дитину було тимчасово влаштовану в сім`ю позивача. Після смерті ОСОБА_9 відповідач не виявила бажання займатися вихованням сина. 16.11.2024 під час короткочасного візиту до України ОСОБА_2 була написана заява, посвідчена приватним нотаріусом ХМНО Коляда Ю.С., в якій вона зазначила, зокрема, про своє свідоме та добровільне ухилення від виконання батьківських обов`язків по відношенню до неповнолітнього сина, ОСОБА_5 , у зв`язку з постійним проживанням поза межами України, та висловила згоду із призначенням в якості опікуна над її неповнолітнім сином, ОСОБА_5 , - ОСОБА_1 . Таким чином, відповідач ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Позивач вважає, що зазначені обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, що відповідає інтересам дитини.

Крім того, вказує, що позивачу на праві власності належить частина квартири, в якій зареєстрований молодший брат ОСОБА_5 , він має постійний дохід, має задовільний стан здоров`я, у зв`язку з чим може бути опікуном неповнолітнього ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 14.02.2025 відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 21.04.2025 було продовжено строк підготовчого провадження.

16.06.2025 ухвалою суду було закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду.

Позивач, ОСОБА_1 , в судовому засіданні підтримав позов з наведених у ньому підстав та просив його задовольнити. Пояснив, що після смерті ОСОБА_9 брат постійно проживає з ним. З матір`ю (відповідачем) він іноді спілкується по телефону. Так, в телефонному режимі мати була повідомлена про смерть ОСОБА_9 та про необхідність дбати про дитину, проте забрати дитину до себе вона відмовилась. Натомість позивач запропонував виховувати брата, на що мати погодилась.

Крім того зазначив, що є військовослужбовцем з лютого 2020 року, та має намір звільнитися з військової служби у разі у разі позбавлення відповідача батьківських прав та встановлення опіки над братом.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов з наведених у ньому підстав, просила його задовольнити. Також зазначила, що відповідачем була подана заява про визнання позову, яку вона просила суд врахувати не в якості визнання відповідачем позову, а в якості свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.

Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_11 , в судовому засіданні вважала за доцільне позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Матеріали справи містять заяву, в якій вона позовні вимоги визнає та просить розглядати справу за її відсутності.

Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача.

Вислухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд зазначає таке.

Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Харківській області 06.02.2018, актовий запис 868 (а.с.13).

Батьками дитини записані ОСОБА_9 та ОСОБА_4 .

Відповідно до відомостей свідоцтва про народження, виданого 09.06.1998 міським відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис №270, позивач, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_12 та ОСОБА_4 (а.с.14)..

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_1 є братами по матері.

Відповідно до інформації Немишлянського відділу у місті Харкові ГУ ДМС в Харківській області 31.10.2019 гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була документована паспортом громадянина України у формі ID-картки № НОМЕР_2 , у зв`язку зі зміною прізвища з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_6 » замість паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого 30.01.1997 Фрунзенським РВ ХМУ УМВС в Харківській області. Вказана громадянка змінила прізвище з « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_6 » на підставі свідоцтва про шлюб НОМЕР_4 , дата видачі 27.12.2018, Відділ №5 Одинцовського управління ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області рф (а.с.75).

Отже, на даний час прізвище відповідача « ОСОБА_6 ».

Відповідно до довідки з реєстру територіальної громади міста Харкова станом на 13.02.2025 за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.46).

За інформацією ВП № 2 ХРУП № 2, вих. № 18048/119-19/01 від 02.10.2024, при виході за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача: АДРЕСА_2 , було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 фактично не мешкає за вищевказаною адресою. Зі слів сусідів, відповідач відсутня за вказаним місцем проживання протягом останніх п`яти років (а.с.24).

Позивач зазначає, що неповнолітній ОСОБА_5 постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 . Протягом останніх декількох років разом з дитиною проживав тільки батько, мати в цей час була за кордоном.

ІНФОРМАЦІЯ_5 батько дитини, ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 11573 (а.с.15).

Як убачається з наказу начальника Служби у справах дітей по Немишлянському району №42 від 10.10.2024 неповнолітній ОСОБА_5 був переданий на тимчасове влаштування в сім`ю позивача, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.118).

Тобто, місце проживання дитини не змінювалося.

Згідно з актом про обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , складеного спеціалістами ССД по Немишлянському району від 10.10.2024, позивач ОСОБА_1 проживає за вказаною адресою разом з братом, ОСОБА_5 . Квартира затишна, всі комунікації працюють, квартира обладнана меблями та технікою. Санітарний стан житла в нормі.(а.с.25).

Також встановлено, що неповнолітній ОСОБА_5 є учнем 7-го класу КЗ «Харківський ліцей №2 Харківської міської ради» з 31.08.2028, що підтверджується листом директора ХЛ №2 №559 від 22.10.2024. За інформацію, викладеною у вказаному листі, активну участь у шкільному житті дитини брав батько, мати жодної участі не приймала. Наразі вказані обов`язки взяв на себе брат неповнолітнього, ОСОБА_1 (а.с.22).

З інформації КНП «Міська дитяча поліклініка №15 ХМР № 366/0/554-24 від 22.10.2024 убачається, що неповнолітній ОСОБА_5 перебував під наглядом лікарів з народження, при цьому декларацію № 0001-87Е8-Х6АО про вибір лікаря було укладено батьком, ОСОБА_9 , з педіатром ОСОБА_15 . На прийом хлопчика завжди приводив батько, лікарю ОСОБА_16 було відомо, що мати, ОСОБА_4 перебуває за кордоном з 2020 року (а.с.23).

Згідно з інформацією Державної прикордонної служби України, наданої на №9550 від 19.06.2025, ОСОБА_2 з 2018 року здійснювала виїзди з України: 13.02.2018, 05.09.2018, 07.11.2019, 19.11.2024, та в`їзди в Україну: 25.08.2018, 27.10.2019, 30.10.2024 (а.с.88).

Відповідно до Висновку щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього №349 від 26.09.2025 Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в інтересах дитини вважав за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.100-103).

З довідки, виданої військово-медичним клінічним центром Південного регіону клініки амбулаторно-поліклінічної допомоги №4981 від 13.08.2024, та довідки ВЧ НОМЕР_6 про обставини травми №24 від 04.01.2024, убачається, що позивач є військовослужбовцем, що призваний у Збройні сили України ІНФОРМАЦІЯ_6 . ОСОБА_1 отримав поранення під час виконання обов`язків військової служби, а саме: вибухову травму, множинні ВУСП нижнії кінцівок, тулуба, верхніх кінцівок, АКБТ обох вух. У зв`язку з пораненням позивачу проведено медичний огляд ВЛК 13.08.2024, за результатом якого встановлено ряд діагнозів, пов`язаних з отриманими травмами, та встановлено придатність до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (а.с.116-117).

Відповідно до висновку про стан здоров`я позивача, виданого міською поліклінікою №3 Харківської міської ради, останній за станом здоров`я протипоказань для здійснення опіки не має (а.с.26). Крім того, ОСОБА_1 було пройдено попередній, періодичний та позачерговий психіатричний огляд, в тому числі на предмет вживання психоактивних речовин (довідка №6852 а.с.29).

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першоючетвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків.

Стаття 55 ЦК України передбачає, що опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Статтею 63 ЦК України передбачено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю, опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника; фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Як вже зазначалося матеріали справи містять заяву відповідача, ОСОБА_2 , посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Колядою Ю.С., реєстраційний номер 8200, за змістом якої відповідач в повному обсязі відмовляється від утримання, виховання та виконання усіх батьківських обов`язків щодо сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; надає згоду на встановлення опіки над сином та просить призначити опікуном його брата, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Розгляд справи проводити за її відсутності.

Частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, в розумінні приписів статті 206 ЦПК України суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову, якщо це суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, в даному випадку суд не вбачає підстав для прийняття визнання відповідачем позову.

Разом з тим, при розгляді справи суд бере до уваги позицію відповідача, викладену у вищевказаній заяві, щодо розгляду справи за її відсутності.

Відповідно до частин другої, третьої статті 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Так, в судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 пояснив, що постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Останні роки проживав там зі своїм батьком, ОСОБА_9 . Однак в 2024 році батько помер, з того часу він постійно проживає з братом ОСОБА_1 . З матір`ю хлопчик спілкується рідко, в основному декілька раз на рік мати дзвонить, щоб привітами зі святами. ОСОБА_5 зазначив, що хоче проживати з братом, оскільки брат піклується про нього, матеріально забезпечує, допомагає у всьому.

Суд враховує думку дитини при вирішенні даної справи, проте така думка не може бути єдиною підставою, яка враховується при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 705/3040/18, 07 листопада 2023 року у справі № 601/928/22.

Що стосується висновку Департаменту служб у справах дітей щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_5 , суд зазначає таке.

За інформацією, що міститься у вказаному висновку, ОСОБА_2 , зокрема, не заперечує щоб малолітній ОСОБА_5 проживав зі своїм братом та перебував на його утриманні, оскільки вона проживає за кордоном, постійно перебуває на роботі, та не має змоги забрати дитину до себе. Вказаній позиції відповідача судом вже була надана оцінка.

Разом з тим, позивач в судовому засіданні пояснив, що після смерті ОСОБА_9 , він сам подзвонив матері та запропонував здійснювати догляд за братом, на що вона погодилась. Таким чином, в даній ситуації, суд вбачає домовленість між позивачем та відповідачем щодо виховання малолітньої дитини, ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що вказаний висновок не є достатньо об`єктивним та обґрунтованим, має рекомендаційний характер та не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Орган опіки та піклування не надав оцінки причинам ухилення відповідача від виконання обов`язків. На думку суду, висновок Департаменту служб у справах дітей суперечить інтересам дитини.

Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 24 жовтня 2024 року у справі № 199/3287/23 (провадження № 61-8177св24), від 12 березня 2025 року у справі № 930/1141/24 (провадження № 61-994св25).

Слід звернути увагу, що довідка з медичного закладу № 366/0/554-24 від 22.10.2024 та довідка з навчального закладу №559 від 22.10.2024, що містяться в матеріалах справи, містять інформацію щодо активної участі померлого батька дитини, ОСОБА_9 в забезпеченні життєдіяльності дитини та шкільному житті дитини. При цьому, на думку суду, вказані документи не підтверджують саме ухилення відповідача від здійснення своїх батьківських обов`язків поза межами лікарні та школи.

Суд враховує інформацію Державної прикордонної служби України, надану на №9550 від 19.06.2025, щодо виїзду відповідача за межі України та в`їзду на територію України, та вважає за необхідне зазначити наступне. Так, судовим розглядом встановлено, що після 2018 року дитина переважно проживала з батьком. Проте вказана обставина не може безсумнівно свідчити про свідомий факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, оскільки батьки могли розподілити обов`язки щодо виховання сина та його матеріального забезпечення. Водночас, суд припускає, що відповідач через свою тривалу відсутність могла приділяти недостатньо уваги вихованню сина.

Разом з тим суд зауважує, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21, провадження № 61-8918сво23.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.

Виходячи з встановлених судом обставин справи, зважаючи на відсутність беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків, вчинення насильства відповідачем по відношенню до дитини, або наявності інших обставин, які є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову та позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно її малолітнього сина та встановлення над ним опіки.

На думку суду, з метою захисту якнайкращих інтересів дитини доцільним буде збереження зв`язку малолітнього ОСОБА_5 із матір`ю ОСОБА_2 .

Водночас, суд вважає за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду з позовом про позбавлення її батьківських прав.

Оскільки вимога позивача про призначення його опікуном відносно малолітнього ОСОБА_5 є похідною від вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача, суд не вбачає підстав для її задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , РНКПП НОМЕР_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;

представник позивача адвокат Зайцева Ольга Олександрівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №940, видане 15.04.2011 Полтавською обласною КДКА, адреса: АДРЕСА_4 ;

відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 ;

третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, адреса: 61002 м. Харків, вул. Чернишевська, б. 55,

Головуючий суддя: