Справа №710/1170/25
Номер провадження 2/710/693/25
УХВАЛА

про залишення без розгляду

28.10.2025 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Побережна Н.П.,

за участі секретаря судового засідання Гегельської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шполянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

До Шполянського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява, в якій позивач просить зобов`язати Шполянський відділ державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 , який було накладено в межах виконавчого провадження відділом державної виконавчої служби Шполянського району Черкаської області на підставі постанови про арешт нерухомого майна №4977, виданої 19.11.2002.

Аргументи учасників справи.

Свій позов позивач мотивує тим, що Відділом державної виконавчої служби Шполянського району накладено арешт на частку квартири за АДРЕСА_1 . Арешт був накладений на підставі постанови про арешт виконавчого провадження №4977, виданий 19.11.2002, особа майно якої обтяжується ОСОБА_2 . Прізвище позивача ОСОБА_3 , крім того, позивач не є власником цієї квартири. Обтяження було накладено на підставі постанови про арешт майна по виконавчому провадженню №4977 від 19.11.2002 відділом державної виконавчої служби Шполянського району та внесено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна на квартиру за АДРЕСА_1 . Обтяження у вигляді арешту створює перешкоди у здійсненні права володіти, користуватися та розпоряджатися майном. У той же час, жодних відомостей у Єдиному реєстрі державному реєстрі виконавчих проваджень щодо даного виконавчого провадження немає. Тобто виконавче провадження, у рамках якого було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , є уже закінченим.

01.08.2025 позивач звернувся до Шполянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зняття арешту з квартири за АДРЕСА_1 у зв`язку зі смертю боржника, але отримав відмову з підстав того, що відсутня будь-яка інформація щодо виконавчих проваджень, стороною яких є ОСОБА_1 . Позивач отримав відповідь з питання зняття арешту у зв`язку з незаконним винесенням постанови про арешт майна, яке на підставі права власності належить ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а не ОСОБА_1 . У відповіді зазначено, що інформація відсутня.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно особи, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяв та клопотань не подав.

Відповідач Шполянський відділ державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Шполянського районного суду Черкаської області від 11.08.2025 було відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд розглянувши матеріали цивільної справи, зазначає наступне.

Відповідно до п.6 ,7 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

В ухвалі про відкриття провадження було визначено, що розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Перше засідання було призначене на 03.09.2025 на 11:00 годину.

Позивач та його представник були повідомлені про місце, час та дату судового засідання 11.08.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа.

Відповідно до п.2 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення повідомлення.

Однак, позивач в судове засідання не з`явився, клопотань та заяв не подав. Підготовче засідання було відкладено на 28.10.2025 о 10-00 годині, про що позивач був повідомлений 03.09.2025, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа.

28.10.2025 позивач в судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність не надав.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України особи, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

За змістом ч.5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 частини 1 статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд у справі №465/205/17 від 22.09.2021 виснував, що правом на залишення заяви без розгляду суд наділений лише за сукупності певних установлених законом умов: належного повідомлення позивача про час та місце судового засідання; повторної неявки позивача в судове засідання, яка в такому разі визнається як друга поспіль неявка; ненадходження від позивача клопотання про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення перешкоджає розгляду справи. При цьому процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Подібні правові висновки містять у постанові Верховного Суду у справі №558/9/18 від 11.03.2021.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення Європейського суду прав людини у справі Каракуця проти України).

Суд визнає, що позивач повторно не з`явився до суду, чим зловживає процесуальними правами та затягує розгляд справи, а тому суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з повторною неявкою в судове засідання, належним чином повідомленого позивача, без поважних причин.

Крім того, суд звертає увагу позивача на наступне.

Згідно із ч.1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на дату звернення позивача до суду, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.11.2019 у справі № 905/386/18, подібна правова позиція міститься у постанові Великої палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі№ 554/8004/16, та постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.02.2022 № 539/3212/19. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.10.2023 № 337/2402/22.

У постанові КЦС ВС від 29.06.2023 у справі № 208/9810/21 зроблено висновок про те, що коли питання про скасування арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження, порушує сторона провадження, то застосовуються положення розділ VII ЦПК України, який передбачає звернення до суду зі скаргою на дії виконавця. Якщо ж особа, яка не погоджується з накладеним арештом, не є стороною виконавчого провадження, але такими діями порушується її право власності, вона звертається до суду з позовом, в якому передусім ставить питання про підтвердження її права власності на арештоване майно, а потім про зняття арешту.

Верховний Суд у постанові від 15.10.2024 у справі № 2-186/05 (провадження № 61-5001св24) зробив висновок, що у частині першій статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено порядок вирішення спорів, що виникають під час виконання судових рішень, захисту прав особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, у зв`язку з накладенням арешту на майно. У разі виникнення такого спору належним способом захисту прав особи є саме звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Верховний Суд у справі №2-186/05 від 15.10.2024 виснував про те, що у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Одним із засобів юридичного захисту прав сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають під час примусового виконання судових рішень.

Відповідно до ч.5, 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно зі ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, за змістом наведених положень Закону України "Про виконавче провадження", в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Тому питання про зобов`язання зняти арешт не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту права позивача, шляхом подання позову про зняття арешту із спадкового майна та визнання права власності на таке майно.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, таке право не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини, також, виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини її основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до ч.2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ураховуючи викладене, суд залишає позовну заяву без розгляду, в свою чергу це не суперечить вимогам закону і не позбавляє особу, заяву якої повертається, звернутися до суду повторно.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.44, 128, 131, 223, ст.257 261, 272, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до Шполянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна, залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що згідно з ч. 2 ст. 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н. П. Побережна