Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" жовтня 2025 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Мовчан А.С.,

розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соврас Олена Юріївна, про розірвання спадкового договору, -

у с т а н о в и в :

11.08.2025 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання спадкового договору, у якому просить: Розірвати спадковий договір від 22 травня 2015 року, серія та номер №837, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю., адреса розташування робочого місця якого: АДРЕСА_3 ; Зняти заборону відчуження з належної ОСОБА_1 квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю., адреса розташування робочого місця якого: АДРЕСА_4 , номер запису про обтяження 9766575 від 22.05.2015.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що 22.05.2015 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_2 , було укладено спадковий договір, засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю., адреса розташування:

АДРЕСА_4 . Згідно умов договору ОСОБА_1 (відчужувач) передає після смерті у власність ОСОБА_2 (набувач) належну їй на праві приватної власності квартиру номер АДРЕСА_5 , а ОСОБА_2 зобов`язується виконуватися розпорядження ОСОБА_1 , що зазначені у спадковому договорі. Право власності на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю., як спеціальним суб`єктом, який здійснює функції державного реєстратора, що підтверджується Витягом №37932739 від 22.05.2015 року, номер запису про право власності 9763239, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00. За результатами укладення спадкового договору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 22.05.2015, серія та номер 837, до Спадкового реєстру було внесено відповідний реєстраційний запис про реєстрацію спадкового договору, номер у Спадковому реєстрі 57481753, а також прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, номер 21517237, та проведено реєстрацію такого обтяження, номер запису 9766575 від 22.05.2015, особа в інтересах якої встановлено обтяження - ОСОБА_2 , особа, майно/права якої обтяжуються, - ОСОБА_1 , зокрема встановлена заборона на відчуження вказаної квартири. Відповідно до пункту 15 спадкового договору відчужувач з моменту укладення договору може користуватися квартирою без права розпоряджатися нею. До обов`язків набувача в свою чергу, відповідно до умов укладеного спадкового договору від 22.05.2015, входить: 1) забезпечувати довічно грошима у сумі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісяця. Вказана сума щорічно індексується гідно з рівнем інфляції та нараховується в лютому місяці наступного року з врахуванням річного індексу інфляції відповідно до інформації Державної служби статистики. Виплата має проводитися шляхом перерахування на рахунок відчужувача або готівкою; 2) у разі захворювання відчужувача (в тому числі важкого) забезпечувати медичною допомогою та здійснювати догляд в повному обсязі у вигляді харчування, ліків,

прибирання в квартирі, прання білизни, забезпечення транспортом, доглядальницею за рахунок коштів набувача; 3) в разі смерті відчужувача здійснити поховання та упорядкувати його на Північному кладовищі (ділянка № 93 , ряд № 3 , місце № 5 ). Востаннє набувач за Спадковим договором, навідував ОСОБА_1 30.12.2021 року: привітав із наступаючим Новим роком, привіз продуктів харчування та трохи грошей. Відтоді позивачка його більше не бачила. ОСОБА_2 взяті на себе обов`язки, які передбачені договором, не виконує фактично із січня 2022 року: ОСОБА_1 не відвідує, допомоги по господарству не надає, її потребами та станом здоров`я не цікавиться, продуктами харчування та медикаментами не забезпечує, догляд не здійснює, грошима не забезпечує, транспортом для пересування не забезпечує, доглядальницю не наймав. При цьому, за станом здоров`я позивачка потребує медичної допомоги, догляду в повному обсязі та допомоги із транспортування, оскільки у 2017 році ОСОБА_1 перенесла оперативне втручання із видалення лівого кульшового суглоба, перебуває на черзі по заміні кульшового суглоба, її медична документація розглядається експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи з метою визначення інвалідності, а сама потребує догляду, допомоги із веденням господарства та допомоги із транспортуванням до лікарень на обстеження, в магазини та інші громадські місця, оскільки пересувається позивачка виключно з ходунками для людей з інвалідністю, прикладаючи для цього надзвичайні зусилля, оскільки більше про неї подбати нікому. Як тільки надійде її черга по заміні кульшового суглоба, вона буде знаходиться на стаціонарі в лікарні і потребувати постійної сторонньої допомоги у зв`язку із обмеженою мобільністю, допомоги у вирішенні побутових питань, таких як оплата комунальних послуг та догляд за житлом, допомоги у транспортуванні, забезпечення продуктами харчування та ліками. За останні 3 роки ОСОБА_2 зв`язувався із ОСОБА_1 всього 2 рази, в телефонному режимі. Під час першої телефонної розмови повідомив, що перебуває закордоном. Позивачку дана інформація не здивувала, оскільки їй відомо, що ще за 2 роки до повномасштабного вторгнення росії, ОСОБА_2 відкрив бізнес у США. Під час останньої телефонної розмови ОСОБА_2 повідомив, що збирається повернутися в Україну на декілька днів, однак має мало часу та не може гарантувати, що відвідає ОСОБА_1 . Після цієї розмови ані фізично, ані в телефонному режимі набувач за Спадковим договором більше не з`являвся у житті позивачки, грошове зобов`язання щодо довічного утримання ОСОБА_1 не виконує, доглядальницю для відчужувача за Договором не наймав, догляд в повному обсязі у вигляді харчування, ліків, прибирання в квартирі, прання білизни не здійснює, транспортом не забезпечує. Інформація про перебування відповідача за кордоном відома позивачці виключно з його слів. Його реальне місцезнаходження - чи то на території України, чи за її межами - позивачці достеменно невідоме. Однак, незалежно від причин та місця перебування відповідача, ключовим залишається те, що ОСОБА_1 повністю позбавлена догляду та допомоги, на яку розраховувала при укладенні договору. Невиконання ОСОБА_2 своїх обов`язків є істотним порушенням умов Спадкового договору, оскільки позбавляє відчужувача того, на що вона мала право розраховувати. Крім того, той факт, що набувач проживає за межами України, не може вважатися поважною причиною для невиконання Спадкового договору. Навпаки, пункт 6 Договору прямо передбачає механізм для подібної ситуації, зобов`язуючи набувача найняти доглядальницю. Оскільки набувач не вжив передбачених Договором заходів, право позивача вимагати виконання обов`язків залишається повним та беззаперечним. Не отримуючи довічне грошове забезпечення, передбачене Спадковим договором, потребуючи додаткових грошей на лікування, проходження обстежень, придбання ліків, ОСОБА_1 у 2024 року звернулася до Територіального центру соціального обслуговування Дніпровського району м. Києва щодо призначення та надання соціальних послуг. Листом від 13.09.2024 року Територіальний центр соціального обслуговування Дніпровського району м. Києва повідомив, що за результатами розгляду звернення ними було встановлено, що за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено спадковий договір, серія та номер 837, виданий 22.05.2015, відповідно до якого ОСОБА_2 зобов`язаний довічно щомісячно забезпечувати ОСОБА_1 грошима у сумі 2500 грн., цей та інші доходи перевищують два прожиткові мінімуми для осіб, які втратили працездатність, тому згідно чинного законодавства, ОСОБА_1 не підлягає наданню соціальних послуг з установленням диференційованої плати, хоча фактично ОСОБА_1 станом на 2024 рік вже як 2 роки довічне щомісячне грошове забезпечення від ОСОБА_2 не отримувала. У зв`язку із систематичним невиконанням ОСОБА_2 обов`язків за Спадковим договором, а також з тим, що сама наявність цього договору створює для ОСОБА_1 перешкоди в отриманні необхідних соціальних послуг, вона як відчужувач, змушена звернутися до суду із позовною заявою щодо розірвання спадкового договору від 22 травня 2015 року, серія та номер №837, укладеного між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас Ю.О., адреса розташування робочого місця якого: АДРЕСА_3 . У постанові об`єднаної палати КЦС від 10.04.2023 у справі № 591/1419/20 міститься висновки згідно яких, спадковий договір є нерозривно пов`язаним із його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору, тобто ініціювати розірвання спадкового договору в суді можуть лише відчужувач або набувач. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру. За змістом цього правила інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору. У випадку, якщо витрати пов`язані із неналежним виконанням обов`язків набувачем понесли інші особи, зокрема, спадкоємці (наприклад, поховання відчужувача та інше), то у спадкоємців виникає право вимагати стягнення понесених витрат від набувача у порядку, визначеному главою 83 ЦК України («набуття, збереження майна без достатньої правової підстави»). Враховуючи, що стороною за Спадковим договором від 22 травня 2015 року, серія та номер №837, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас Ю.О., адреса розташування робочого місця якого: АДРЕСА_3 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід вважати, позов подано відчужувачем, тобто належним позивачем. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 зроблено висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися лише при: 1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; 2) розірванні договору в судовому порядку; 3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; 4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; 5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду. У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №209/3295//18 зазначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання ( ч. 1 та ч. 2 статті 614 ЦК України). Тобто, з огляду на предмет позову, тягар доказування належного виконання умов укладеного спадкового договору лежить на відповідачеві, який повинен підтвердити це належними та допустимими доказами. Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 1307 ЦК України на майно, визначене у спадковому договорі, нотаріус, який посвідчив цей договір, накладає заборону відчуження. Частиною 1 статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Тож, заборона відчуження є саме такою перешкодою, оскільки вона, хоч і не позбавляє ОСОБА_1 права володіння та користування майном, однак повністю унеможливлює здійснення ключової складової права власності права розпорядження. Заборона відчуження не є самостійним правовим явищем, а має похідний характер і нерозривно пов`язана з правочином, на підставі якого вона виникла. В нашому випадку правочин, на підставі якого виникла така заборона - укладення Спадкового договору від 22.05.2015, серія та номер №837. Однак припинення дії основного зобов`язання (спадкового договору) є безумовною підставою для припинення пов`язаного з ним забезпечувального заходу (заборони відчуження). Таким чином, з огляду на непорушність права власності, накладена на квартиру заборона відчуження є перешкодою у здійсненні позивачем права розпорядження своїм майном. Оскільки джерелом цієї перешкоди є спадковий договір, його розірвання судом та, як наслідок, скасування заборони є єдиним законним та повним способом захисту порушеного права власності ОСОБА_1 . Залишення обтяження чинним після розірвання договору зробить рішення суду неповним та не відновить права позивача у повному обсязі.

Ухвалою суду від 14.08.2025 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

До початку проведення підготовчого засідання представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні.

Як убачається з матеріалів справи, 01.10.2025 року до суду надійшла заява представника відповідача, у якій представник просить приєднати до матеріалів справи погодження відповідача з позовними вимогами та його прохання задовольнити позовні вимоги.

За змістом нотаріально посвідченої заяви відповідача від 23.09.2025 року: «В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває справа: №755/15447/25 за позовом ОСОБА_1 до мене, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 ), щодо розірвання договору довічного утримання від 22.05.2015 року. Враховуючи той факт, що даний договір є правочином укладеним за особистим бажанням та згодою сторін, а також передбачає волевиявлення обох сторін договору, не маючи на меті жодного примусу з боку ОСОБА_1 , а також діючи за власним бажанням та з усвідомленням наслідків розірвання договору, Погоджуюсь з позовними вимогами та не заперечую щодо розірвання такого договору. Прошу суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , щодо розірвання договору довічного утримання від 22.05.2015 року укладеного між нею та мною та погоджують добровільно відшкодувати оплату судового збору. Я, ОСОБА_3 , підтверджую, що дію вільно, цілеспрямовано, свідомо і добровільно, розумно та на власний розсуд, без будь-якого примусу, як фізичного, так і психічного, не порушуючи прав третіх осіб, бажаючи реального настання правових наслідків, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій та керуючи ними, діючи без впливу обману та не помиляючись щодо обставин, викладених у цій заяві».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

За змістом ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Ураховуючи, що відповідач визнає позовні вимоги, суд вважає за можливе ухвалити рішення у цій справі на стадії підготовчого провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі письмові докази кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.05.2015 року між позивачкою, відчужувачем, та відповідачем, як набувачем, був укладений спадковий договір.

За умовами вказаного договору:

- За цим договором відчужувач передає після своєї смерті у власність набувача належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_5 , а набувач зобов`язується виконувати розпорядження відчужувача, що зазначені у цьому договорі;

- п. 6. Обов`язки набувача: забезпечувати довічно грошима в сумі 2500,00 грн. щомісяця. Вказана сума щорічно індексується згідно з рівнем інфляції та нараховується в лютому місяці наступного року з врахуванням річного індексу інфляції відповідно до інформації Державної служби статистики. Виплата має проводитись шляхом перерахування на рахунок відчужувача або готівкою; у разі захворювання відчужувача (в тому числі важкого) забезпечувати медичною допомогою та здійснювати догляд в повному обсязі у вигляді харчування, ліків, прибирання в квартирі, прання білизни, забезпечення транспортом, доглядальницею за рахунок набувача; у разі смерті відчужувача здійснити поховання та упорядковати його на Північному кладовищі (ділянка №93, ряд № 3 , місце №5);

- п. 6. Права відчужувача: вимагати належного виконання набувачем його обов`язків за цим договором;

- п. 14. У разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача, цей договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача, а також на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним обов`язків за цим договором;

- п. 15. У зв`язку з посвідченням цього договору приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас О.Ю. накладається заборона на відчуження вказаної квартири. З моменту укладення цього договору відчужувач може користуватись квартирою без права розпорядження нею.

Із матеріалів справи убачається, що позивачка є людиною похилого віку та має незадовільний стан здоров`я, потребує імплантації кульшового суглобу.

Своїм листом від 13.09.2024 року Територіальний центр соціального обслуговування Дніпровського району м. Києва повідомив позивачці, що вона має право на отримання соціальних послуг, але з установленням диференційованої плати, адже між позивачкою та відповідачем укладений спадковий договір, який передбачає щомісячне утримання в сумі 2500,00 грн. і за таких умов щомісячний сукупний дохід перевищує два розміри прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини (стаття 10 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначений у статті 16 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (стаття 610 ЦК України).

До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору.

Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом, чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.

Статтею 1305 ЦК України передбачено, що набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Згідно зі статтею 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень. Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу набувача у разі неможливості виконання ним розпоряджень відчужувача.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України).

З урахуванням наведеного можна зробити висновок, що спадковий договір є нерозривно пов`язаний з його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) зроблено висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».

У постанові Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №209/3295/18 зазначено «статтею 651 ЦК України визначено, що істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша, друга статті 614 ЦК України). Суди попередніх інстанцій, встановивши, що матеріали справи не містять належних, допустимих і достовірних доказів про виконання відповідачкою умов спадкового договору, зокрема, щодо надання грошової винагороди, забезпечення лікувальними засобами, та врахувавши, що ОСОБА_2 на спростування вимог позивачки доказів не надано, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог у зв`язку з невиконання набувачем розпоряджень відчужувача та недотримання відповідачкою умов спадкового договору».

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2021 року у справі №456/1081/20, спадковий договір є нерозривно пов`язаний з його сторонами. ЦК України надає останнім право заявляти у суді вимоги про дострокове розірвання договору. Відчужувач має право заявляти позов про розірвання спадкового договору, якщо набувач не виконує або виконує неналежним чином покладені на нього обов`язки щодо здійснення дій майнового або немайнового характеру.

У постанові Верховного Суду від 01 лютого 2021 року у справі № 295/14945/18 зазначено, що усебічність та повнота розгляду передбачає з `ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У постанові Верховного Суду від 05 квітня 2018 року у справі № 587/2931/15-ц зазначено, що 14 жовтня 2014 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 укладено спадковий договір, за умовами якого після своєї смерті ОСОБА_9, як відчужувач, мав передати у власність ОСОБА_6 належне йому на праві власності майно, а ОСОБА_6 зобов`язалась вчиняти на його користь дії майнового та немайнового характеру, зазначені в пункті 2.5 такого договору до відкриття спадщини і після її відкриття. Проте ОСОБА_6 не надала суду доказів на підтвердження продовження виконання нею умов спадкового договору з 23 жовтня 2015 року, що є її процесуальним обов`язком у силу статті 81 ЦПК України. Тому суд апеляційної інстанцій дійшов правильного висновку про задоволення позову та розірвання спадкового договору.

У постанові Верховного Суду від 12 травня 2021 року у справі №460/1496/14-ц зазначено, що відповідно до спадкового договору відповідач зобов`язувався особисто виконувати розпорядження, зокрема в разі необхідності виконувати інші прохання чи розпорядження відчужувача щодо надання їй необхідної допомоги чи вчиненні дій, які відчужувач не може здійснити за станом свого здоров`я в процесі користування та догляду за житловим будинком та земельною ділянкою. Установивши, що відповідач не виконує розпорядження відчужувача та не дотримується умов пунктів 4-6 спадкового договору, суди попередніх інстанцій обґрунтовано задовольнили вимоги про розірвання правочину.

Відповідач визнав позовні вимоги і матеріали справи не містять жодних доказів, які б вказували на належне виконання відповідачем умов спадкового договору. Неналежне виконання умов спадкового договору є правовою підставою для розірвання укладеного між сторонами спадкового договору.

Для повного захисту прав позивача і їх належного відновлення, має бути знята заборона на розпорядження квартирою, яка була предметом спадкового договору, адже наявність такої заборони при ухваленні судом рішення про розірвання спадкового договору перешкоджає власникові належним чином реалізовувати свої права власності, у тому числі щодо розпорядження належним йому майном.

На підставі викладеного, керуючись 2, 4, 5, 10, 12, 13, 49, 76-82, 89, 141, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 3, 15, 16, 526, 610, 614, 627, 628, 629, 651, 654, 1302, 1305, 1308 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соврас Олена Юріївна, про розірвання спадкового договору - задовольнити.

Спадковий договір від 22.05.2015 року укладений між ОСОБА_1 , як відчужувачем, та ОСОБА_2 , як набувачем, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас Оленою Юріївною, зареєстрований в реєстрі за №838 - розірвати.

Обтяження №9766575 у вигляді заборони на нерухоме майно, а саме належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_5 , зареєстроване 22.05.2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Соврас Оленою Юріївною на підставі спадкового договору від 22.05.2015 року - зняти.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення/складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 14.10.2025 року.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Соврас Олена Юріївна( АДРЕСА_4 ).

Суддя -