Справа № 204/9582/25
Провадження № 4-с/204/27/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року місто Дніпро

Чечелівський районний суд м. Дніпра у складі :

головуючого судді Чапали Г.В.,

за участю секретаря судового засідання Азарян Б.С.,

представника заявника адвоката Солодовник С.О.,

представника заінтересованої особи державного виконавця Босенко М.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі справу за скаргою ОСОБА_1 , на незаконну бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересовані особи: Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ТОВ «Українська факторингова компанія»,

ВСТАНОВИВ :

В інтересах скаржника ОСОБА_1 до суду звернувся його представник адвокат Солодовник С.О. зі скаргою на незаконну бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відповідно до змісту якої просить суд:

1) визнати незаконною бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту накладеного постановою державного виконавця від 22.12.2020 року на все майно боржника та арешту на грошові кошти боржника накладеного постановою від 22.12.2020 року, винесених у рамках виконавчого провадження ВП №52509180 при примусовому виконанні виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/5812/15 від 17.12.2015 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» боргу у розмірі 592535,19 гривень;

2) зобов`язати Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту накладеного постановою державного виконавця від 22.12.2020 року на все майно боржника та арешту на грошові кошти боржника накладеного постановою від 22.12.2020 року, винесених у рамках виконавчого провадження ВП №52509180 при примусовому виконанні виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/5812/15 від 17.12.2015 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» боргу у розмірі 592535,19 гривень.

Вимоги скаржника обґрунтовані тим, що на виконанні Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження №52509180, відкрите на підставі виконавчого листа №204/5812/15, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська на підставі рішення цього ж суду від 26 жовтня 2015 року у справі № 204/5812/15 за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором №0 від 11.12.2007 року, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем на підставі постанов від 22.12.2020 року накладено арешт на нерухоме майно боржника та заборона на його відчуження, а також арешт на кошти, які містяться на рахунках боржника.

На час звернення до суду з даною скаргою виконавче провадження, що було відкрито на підставі вказаного виконавчого листа було завершено, а згодом було й знищене по закінченню строку зберігання, але при закритті державний виконавець не скасував обтяження, що були застосовані до скаржника під час здійснення виконавчих дій.

Зокрема, як убачається з відповіді Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вказане виконавче провадження №52509180 було завершено 22.12.2020 року, на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та згідно Наказу №1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної служби та приватними виконавцями», станом на 18 серпня 2025 року матеріали провадження було знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Відносно основного зобов`язання, виконання якого стало предметом виконавчого провадження, 14 лютого 2022 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська винесено ухвалу, якою заяву ТОВ «Українська факторингова компанія» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено, замінено стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання судового рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року по справі №204/5812/15-ц з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Українська факторингова компанія» відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Перед цим, 16 вересня 2021 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» та ОСОБА_3 укладено договір про виконання зобов`язань за Кредитним договором №0 від 11.12.2007 року (договір за яким рішенням Красногвардійського районного суду від 26 жовтня 2015 року по справі №204/5812/15 стягнуто заборгованість солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь АТ «Укрсиббанк»).

Згідно п. 1.3. Договору сторони домовилися, що сума заборгованості за Кредитним договором №0 від 11.12.2007 року становить 70000 гривень.

Відповідно до п. 1.4. Договору сторони домовилися, що Кредитор погоджується на добровільне погашення суми заборгованості у розмірі 70000 гривень, але не менше 1000 гривень щомісячно в рахунок погашення повної суми заборгованості за Кредитними договорами у разі сплати усієї суми строком до 16.09.2027 року заборгованість буде вважатися такою, що погашена в повному обсязі.

24 листопада 2023 року ТОВ «Українська факторингова компанія» (правонаступником АТ «Укрсиббанк» за кредитним договором №0 від 11.12.2007 року) ОСОБА_3 надано довідку за вих. №4 відповідно до якої підтвердила, що заборгованість за Кредитним договором №0 від 11.12.2007 року погашена у повному обсязі.

Тобто на даний момент основне зобов`язання виконано у повному обсязі, проте скаржник ОСОБА_1 не може в повній мірі скористатися зокрема правомочностями власника щодо належного йому майна, оскільки досі не скасовані обтяження, а саме арешт накладений постановою державного виконавця від 22.12.2020 року на все майно боржника та арешт на грошові кошти боржника накладений постановою від 22.12.2020 року, які винесено у рамках виконавчого провадження ВП №52509180 при примусовому виконанні виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/5812/15 від 17.12.2015 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» боргу у розмірі 592535,19 гривень.

Дані обставини перешкоджають скаржнику в реалізації своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном.

З урахуванням викладеного скаржник просив задовольнити його скаргу з підстав, викладених в скарзі.

01 жовтня 2025 року від Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшов відзив на скаргу, відповідно до змісту якого Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заперечив проти задоволення скарги.

На обґрунтування позиції зазначено, що згідно п. 1 Розділу Х Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 №1829/5 зі змінами (далі - Правила) завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше 01 серпня поточного року та 01 лютого наступного року.

Відповідно до п. 1 Розділу ХІ Правил передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.

Згідно п. 2 Розділу ХІ Правил строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Враховуючи вищевикладене, виконавчі провадження, які було завершено по 2021 рік включно, а виконавчі провадження за постановами про накладення адміністративного стягнення по 2023 рік включно, були знищені на підставі Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Таким чином, матеріали ВП №52509180 були знищені за закінченням терміну зберігання.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження та у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків. Підстави зняття виконавцем арешту з майна боржника прямо передбачені ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», і повернення виконавчого документа стягувачу до них не відноситься.

Тобто, повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», не передбачає обов`язку зняття арешту з майна боржника.

Отже, у Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відсутні підставі для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 .

Окрім того, як вбачається з постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.12.2020 №52509180, розмір заборгованості за виконавчим документом становив 592535,49 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27 Закону).

Станом на сьогоднішній день, розмір мінімальних витрат виконавчого провадження становить 369 грн. 00 коп. Отже, у виконавчому провадженні №52509180 ОСОБА_1 має сплатити 59253,54 грн. виконавчого збору, 369,00 грн. мінімальних витрат виконавчого провадження, всього 59622,54 грн. Однак, боржником не було надано до суду належних і допустимих доказів сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. ВДВС окремо звернув увагу суду, що у випадку задоволення скарги та зняття арешту з майна боржника, фактично будуть завдані збитки Державі у розмірі нестягнутого виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у загальному розмірі 59622,54 грн.

Зважаючи на недоведеність заявником наявності підстав для зобов`язання державного виконавця зняти арешти, накладені в рамках виконавчого провадження по виконанню судового рішення, у зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу, обґрунтованим, на думку відділу ДВС, є висновок про відсутність підстав до задоволення скарги ОСОБА_1 про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання зняти арешт з майна боржника у виконавчому провадженні.

У відзиві Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), також просив про розгляд даної справи без участі їх представника на підставі наявних у справі доказів та матеріалів відповідно до вимог чинного законодавства.

З метою більш повного з`ясування обставин справи, ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року явку представника Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) визнано обов`язковою.

В судовому засіданні представник скаржника наполягав на задоволені скарги з вище викладених обставин, а також обґрунтовуючи свою позицію посиланням на практику ВС.

Представник стягувача в судове засідання не з`явився, сповіщався належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді.

Представник ВДВС державний виконавець Босенко М.М. проти задоволення скарги заперечив, посилаючись на обставини, викладені у раніше наданому відзиві.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як убачається з матеріалів справи, на виконанні Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувало виконавче провадження №52509180, відкрите на підставі виконавчого листа №204/5812/15, виданого Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська на підставі рішення цього ж суду від 26 жовтня 2015 року у справі № 204/5812/15 за позовом ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором №0 від 11.12.2007 року, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

В межах даного виконавчого провадження державним виконавцем на підставі постанов від 22.12.2020 року накладено арешт на нерухоме майно боржника та заборона на його відчуження, а також арешт на кошти, які містяться на рахунках боржника.

На час звернення до суду з даною скаргою, як убачається з відповіді Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вказане виконавче провадження №52509180 було завершено 22.12.2020 року, на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» та згідно Наказу №1829/5 від 07.06.2017 «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної служби та приватними виконавцями», станом на 18 серпня 2025 року матеріали провадження було знищено у зв`язку із закінченням строку зберігання.

Відносно основного зобов`язання, виконання якого стало предметом виконавчого провадження, ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 14 лютого 2022 року про заміну сторони виконавчого провадження по справі №204/5812/15-ц, було замінено стягувача у виконавчому провадженні з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на його правонаступника ТОВ «Українська факторингова компанія».

16 вересня 2021 року, між ТОВ «Українська факторингова компанія» та ОСОБА_3 укладено договір про виконання зобов`язань за Кредитним договором №0 від 11.12.2007 року (первісне зобов`язання). Згідно п. 1.3. Договору сторони домовилися, що сума заборгованості за Кредитним договором №0 від 11.12.2007 року становить 70000 гривень. Відповідно до п. 1.4. Договору сторони домовилися, що Кредитор погоджується на добровільне погашення суми заборгованості у розмірі 70000 гривень, але не менше 1000 гривень щомісячно в рахунок погашення повної суми заборгованості за Кредитними договорами у разі сплати усієї суми строком до 16.09.2027 року заборгованість буде вважатися такою, що погашена в повному обсязі.

24 листопада 2023 року ТОВ «Українська факторингова компанія» (правонаступник АТ «Укрсиббанк» за кредитним договором №0 від 11.12.2007 року) надало ОСОБА_3 довідку за вих. №4 відповідно до якої підтвердило, що заборгованість за Кредитним договором №0 від 11.12.2007 року погашена у повному обсязі.

Тобто на даний момент основне зобов`язання виконано у повному обсязі, проте скаржник ОСОБА_1 не може в повній мірі здійснювати правомочності власника щодо належного йому майна, оскільки досі не скасовані обтяження, а саме арешт, накладений постановою державного виконавця від 22.12.2020 року на все майно боржника, та арешт на грошові кошти боржника накладений постановою від 22.12.2020 року, які винесено у рамках виконавчого провадження ВП №52509180 при примусовому виконанні виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/5812/15 від 17.12.2015 року щодо стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» боргу у розмірі 592535,19 гривень згідно кредитного договору №0 від 11.12.2007 року.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній станом на момент повернення виконавчого документа стягувачу в межах ВП №52509180.) слідує, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Враховуючи, що згідно вказаної норми обов`язковою умовою зняття арешту та скасування інших вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення є стягнення з боржника виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, судом було детально з`ясовано вказане питання.

У відзиві ВДВС було зазначено, що у виконавчому провадженні №52509180 ОСОБА_1 має сплатити 59253,54 грн. виконавчого збору, 369,00 грн. мінімальних витрат виконавчого провадження, всього 59622,54 грн.

Оскільки боржником не було надано доказів сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, отже у випадку задоволення скарги та зняття арешту з майна боржника, фактично будуть завдані збитки державі у розмірі нестягнутого виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у загальному розмірі 59622,54 грн.

У той же час присутній у судовому засіданні представник ВДВС на запитання суду щодо наявних підтверджень вказаної заборгованості боржника, зокрема копій постанов, де зазначено вказані суми, або витягу зі Спецрозділу АСВП щодо вказаних обставин, пояснив, що вірогідно внаслідок технічного збою, або інших незрозумілих обставин, у виконавчому провадженні №52509180 при намаганні сформувати витяг зі Спецрозділу АСВП, єдиний документ, який вдалось отримати, це власне постанова про повернення виконавчого документа стягувачу від 22.12.2020 року, копію якої надано суду. Будь які інші документи знищені, та отримати їх неможливо.

У вказаній постанові наявна лише інформація про загальну суму боргу, який підлягає стягненню на користь стягувача, проте жодні дані про суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а також інформація щодо їх сплати/несплати боржником відсутня (а.с. 57).

Також на запитання представника скаржника адвоката Солодовник С.О., відносно того, чи відкривались окремі виконавчі провадження з метою стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження з боржника, представник ВДВС державний виконавець Босенко М.М. пояснив, що відкриття окремих виконавчих проваджень в такому випадку законом не передбачено, і нескасування накладених в межах основного провадження арештів фактично якраз і залишається фактично єдиним способом забезпечення їх стягнення у подальшому.

Заслухавши вказані аргументи сторін, суд виходить з наступного.

За загальними правилами доказування, визначеними ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).

За змістом ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи що виконавче провадження №52509180 було завершено 22.12.2020 року, а матеріали провадження станом на 18 серпня 2025 року знищені у зв`язку із закінченням строку зберігання, тобто на даний час будь-які підтверджень заборгованості боржника щодо оплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, зокрема копій постанов, де зазначено вказані суми, або витягу зі Спецрозділу АСВП щодо вказаних обставин, немає, та отримати їх неможливо, у єдиній наявній постанові про повернення виконавчого документа стягувачу також дані про суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а також інформація щодо їх сплати/несплати боржником відсутня, отже в суду відсутні будь-які підстави вважати дійсною заборгованість ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №52509180 у загальному розмірі 59622,54 грн., що складається з 59253,54 грн. виконавчого збору, та 369,00 грн. мінімальних витрат виконавчого провадження.

Також, що стосується основного зобов`язання, яке стало підставою відкриття зазначеного виконавчого провадження, то згідно Довідки за вих. №4 від 24 листопада 2023 року ТОВ «Українська факторингова компанія» (правонаступник АТ «Укрсиббанк» за кредитним договором №0 від 11.12.2007 року) підтвердив, що заборгованість за Кредитним договором №0 від 11.12.2007 року погашена у повному обсязі (а.с. 22).

Згідно зі статтею 57 Закону України № 606-ХІV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В матеріалах справи наявні докази на підтвердження повного фактичного виконання зобов`язання, у зв`язку з чим суд вважає, що є підстави для зняття (скасування) арешту накладеного постановою державного виконавця від 22.12.2020 року на все майно боржника та арешту на грошові кошти боржника накладеного постановою від 22.12.2020 року, винесених у рамках виконавчого провадження ВП №52509180 при примусовому виконанні виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/5812/15 від 17.12.2015 року.

Відповідно до приписів статей 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке обтяження права власності має переслідувати певну законну мету, бути співмірним та не перевищувати меж права вільного здійснення права власності людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).

Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Оскільки боржником повністю сплачено борг, то суд констатує, що існуючі обтяження майна скаржника не переслідують законну мету та на час розгляду цієї справи не охороняють чиїсь законні інтереси. Враховуючи те, що на примусовому виконанні у виконавчій службі відсутнє виконавче провадження за яким боржником є ОСОБА_1 , а також враховуючи факт повного виконання рішення суду та сплати боргу, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог в цій частині.

Щодо визнання незаконною бездіяльності Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо не зняття арешту, то суд вважає за необхідне вказати на те, що таке визнання можливе за умови, якщо обов`язок вчинити певну дію прямо визначений законом.

Водночас, з урахуванням заперечень, наданих ВДВС, а також зважаючи на практику Верховного Суду, суд виходить з наступного.

У постанові від 14 травня 2025 року у справі № 2/1522/11652/11 Велика Палата Верховного Суду зробила наступні висновки.

Законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме:

у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій);

у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (п. 57).

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом встановлених законом строків (п. 58).

З урахуванням зазначеного, а також доповнення Законом №2129-ІХ від 15.03.2022 року розділу ХІІІ Закону України «Про виконавче провадження» пунктом 10-2, щодо переривання визначених цим законом строків на період воєнного стану в Україні, у даному випадку суд дійшов висновку про те, що тривале існування обтяження майна боржника стало наслідком не дій чи бездіяльності посадових осіб виконавчої служби, а є наслідком недосконалості законодавчого регулювання такої процедури, відтак підстав для визнання бездіяльності Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) незаконною, суд не вбачає.

У судовому засіданні 21 жовтня 2025 року суд відповідно до вимог ст. 244 ЦПК України перейшов до стадії ухвалення судового рішення, відклавши ухвалення та проголошення судового рішення на 24 жовтня 2025 року. У зазначене засідання сторони не з`явились. Згідно ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Керуючись статтями 259,260,451 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

Зобов`язати Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту накладеного постановою державного виконавця від 22.12.2020 року на все майно боржника та арешту на грошові кошти боржника накладеного постановою від 22.12.2020 року, винесених у рамках виконавчого провадження ВП №52509180 при примусовому виконанні виконавчого листа Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська №204/5812/15 від 17.12.2015 року про стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» боргу у розмірі 592535,19 гривень.

В іншій частині скарги відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 453 ЦПК України зобов`язати Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня одержання копії цієї ухвали про результати її виконання.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 24 жовтня 2025 року.

Суддя