Справа № 740/4367/25
Провадження № 4-с/740/8/25
УХВАЛА

28 жовтня 2025 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

судді Олійника В.П., при секретарі судового засідання Пучка М.С.,

розглянувши у судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, заінтересована особа- Публічне акціонерне товариство Банк Демарк,

встановив:

31 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою на бездіяльність Ніжинського ВДВС щодо скасування арешту майна, накладеного на все належне їй нерухоме майно постановою старшого державного виконавця ВДВС Ніжинського МРУЮ Павловською І.О. від 29 квітня 2011 року у виконавчому провадженні №20933456, зареєстрованого 29 квітня 2011 року реєстратором Чернігівської філії підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, реєстраційний номер обтяження 11129707, постановою державного виконавця міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції Лисенком О.С. від 15 січня 2016 року у виконавчому провадженні №49810962, зареєстрованого 27 січня 2016 року реєстратором реєстраційної служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції Чернігівської області Філь А.М. обтяження №27949992,та зобов`язати Ніжинський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України скасувати арешт. Скарга обґрунтовавна тим, що на примусовому виконанні в Ніжинському ВДВС перебували виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа №1-238/08 від 02 вересня 2008 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк Демарк» боргу в сумі 9582,73 грн, по яким Ніжинським ВДВС винесено постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Станом на 30 червня 2025 року встановлено, що на виконанні в Ніжинському ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління юстиції відсутні виконавчі провадження. Тому вважає, що правових підстав не зняти арешт з майна у Ніжинського ВДВС не було, що перешкоджає скаржнику здійснювати свої права власника. Бездіяльність виконавчої служби щодо не зняття арешту з майна скаржника, відсутність виконавчих проваджень на виконанні та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Просить скаргу задовольнити.

Згідно з відзивом від 29 серпня 2025 року головний державний виконавець Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерста юстиції Чуб А.А. просить скаргу розглянути за відсутності, в задоволенні скарги відмовити в повному обсязі, оскільки станом на 29 серпня 2025 року виконавчі провадження відсутні, тобто відсутні підстави для зняття арешту.

Ухвалою суду від 24 вересня 2025 року по справі залучено ПАТБанк Демарк в якості заінтересованої особи.

Згідно з заявою від 28 жовтня 2025 року скаржник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримує, судовий розгляд просить провести за відсутності.

Представник заінтересованої особи ПАТ Банк Демарк у судове засідання не з`явився без поважних причин, клопотання про відкладення судового розгляду відсутні.

Інші заяви, клопотання учасників судового розгляду відсутні.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно з ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, порядок захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому ст.11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності». У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» (на час спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження згідно ст.37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із ст.40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із ст.40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження.

Відповідно ч.2 ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника) передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Враховуючи викладене, ст.38 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника та завершення виконавчого провадження) не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

Водночас, спір у даній справі, виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державним виконавцем, який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні на стадії його завершення, а виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 від 24 червня 2025 року про зняття арешту, у зв`язку з відсутністю відкритих виконавчих проваджень щодо неї, державний виконавець не зняв арешт з нерухомого майна боржника.

Суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, відсутності боргу або вимог перед особою, яка придбала право вимоги за зобов`язанням, на виконання якого видавався виконавчий документ, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Аналогічна правова позиція, що добровільне погашення боржником боргу за погодженням з кредитором, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору вказує на відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, викладена у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №2/0301/806/11.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц.

Судом встановлено, що виконавчий лист №1-238/08 виданий Ніжинським міськрайонним судом 02 вересня 2008 року і стосується стягнення із ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк Демарк» 9582,73 грн боргу, і є єдиним документом, на підставі якого Ніжинським ВДВС на той час було відкрито ВП №20933456 та 29 квітня 2011 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі якої 29 квітня 2011 року зареєстроване обтяження №11129707 нерухомого майна, об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, а також на виконання зазначеного виконавчого листа відкрито ВП №49810962 та 15 січня 2016 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, на підставі якої 27 січня 2016 року зареєстроване обтяження №27949992 нерухомого майна, об`єкт обтяження: все невизначене нерухоме майно, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав… від 13 травня 2025 року. Інших даних суду не подано.

Відповідно до листа Ніжинського ВДВС від 30 червня 2025 року на примусовому виконанні в Ніжинському ВДВС перебувало виконавче провадження №20933456 з примусового виконання виконавчого листа №1-238 від 02 вересня 2008 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк Демарк» 9582,73 грн боргу, яке завершено 30 червня 2011 року та виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі п.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»; виконавче провадження №37196073 з примусового виконання виконавчого листа №1-238 від 02 вересня 2008 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк Демарк» 9582,73 грн боргу, яке завершено 30 грудня 2014 року та виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»; виконавче провадження №37196203 з примусового виконання виконавчого листа №1-238 від 02 вересня 2008 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк Демарк» 9582,73 грн боргу, яке завершено 30 грудня 2014 року та виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»; виконавче провадження №49810962 з примусового виконання виконавчого листа №1-238 від 02 вересня 2008 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк Демарк» 9582,73 грн боргу, яке завершено 22 червня 2016 року та виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження»; виконавче провадження №52535717 з примусового виконання виконавчого листа №1-238 від 02 вересня 2008 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ВАТ «Банк Демарк» 9582,73 грн боргу, яке завершено 30 листопада 2016 року та виконавчий лист був повернутий стягувачу на підставі п.2 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 30 червня 2025 року відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 у Ніжинському ВДВС відсутні.

Зазначені виконавчі провадження відсутні в Автоматизованій системі виконавчого провадження, будь-яка інформація та виконавчі провадження не збереглися, однак державними виконавцями не вчинено дій щодо скасування зазначених заходів, що обмежує права скаржника, як власника майна на володіння, користування та розпорядження ним.

Верховний Суд в своїй постанові від 30 квітня 2025 року у справі №753/12589/23 (провадження №61-5186св24) вказав, що збереження упродовж понад 10 років після повернення виконавчого листа арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення щодо боржника, є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб... від 28 жовтня 2025 року інформація про ПАТ Банк Демарк відсутня.

З даних підстав вимоги скарги є обгрунтованими, що є підставою для визнання неправомірною бездіяльності посадових осіб Ніжинського ВДВС стосовно незняття арешту з майна ОСОБА_1 із зобов`язанням державного виконавця (службової особи) зняття арешту, у зв"язку з чим скарга підлягає задоволенню.

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Керуючись ст.ст.447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ухвалив:

Скаргу задовольнити повністю.

Визнати неправомірною бездіяльність посадових осіб Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції стосовно незняття арешту із майна ОСОБА_1 , накладеного: постановою старшого державного виконавця відділу державного виконавчої служби Ніжинського міськрайонного управління юстиції Павловською І.О. №20933456 від 29 квітня 2011 року, постановою державного виконавця міськрайонного відділу державного виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Лисенком О.С. №49810962 від 15 січня 2016 року, та зобов`язати державного виконавця (службову особу) Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з майна ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя В.Олійник