Справа № 212/8844/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року місто Кривий Ріг

Покровський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючої судді Швець М. В.; за участі секретаря судового засідання Терещук М.В., представника відповідача Боголіп Ю. В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в режимі відеоконференції без виклику сторін позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення компенсації (середнього заробітку) за час затримки розрахунку зі звільненням працівника,

встановив таке.

До суду звернувся представник позивача ОСОБА_2 із вказаним позовом.

Суд виніс ухвалу про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву та участю представника у судовому розгляді. Інших змагальних документів сторони до суду не подавали.

У судовому засіданні після розгляду справи по суті суд перейшов до стадії ухвалення рішення, повідомивши про його проголошення 23.10.2025 о 16:50 год.

Позиції сторін.

Позивачка заявила про стягнення з відповідача на її користь компенсації (середнього заробітку) за час затримки розрахунку зі звільненням працівника в загальному розмірі 131 970,6 грн.

Позов обґрунтувала таким. З 18.08.1987 року вона працювала в АТ «Українська залізниця» на різних посадах. 14.04.2024 року позивачка звільнилася з посади чергового по залізничній станції ВП «Служба роботи станції» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» за власним бажанням на пенсію вперше.

26.06.2025 позивачка звернулася до відповідача із запитом на інформацію, в якому просила надати їй довідку про розмір та дату виплати належних їй сум одноразової грошової допомоги та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті при виході на пенсію вперше, довідку щодо сум нарахованої та виплаченої компенсації за час затримки повного розрахунку зі звільненим працівником, бухгалтерський розрахунок середньоденного заробітку, що склався на день звільнення позивача.

04.07.2025 відповідач надав лист-відповідь № 11 від 04.07.2025, у якому повідомив, що належна позивачеві сума становить 119 695,45 грн, виплачена 20.02.2025 року. У зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок із звільненим працівником (позивачем) у день звільнення відповідно до вимог КЗпП, та не виплатив компенсацію (середній заробіток) за час затримки повного розрахунку із звільненим працівником, - позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх трудових прав.

У відзиві на позов відповідач заперечив проти позовних вимог, доводи позивача вважає безпідставними з огляду на таке.

У наказі про звільнення позивачки прямо зазначено, що одноразова матеріальна допомога при виході на пенсію відповідно до п.2.2.9 Колективного договору у розмірі семи середньомісячних заробітків виплачується згідно рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 24.10.2022 (витяг з протоколу Ц-54/90 Ком.т.). Так, згідно Витягу з протоколу № Ц-54/90 Ком.т засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 24.10.2022 прийнято рішення здійснити нарахування та виплату працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнились / будуть звільнені, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільнені працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до п. 3.2.21 Галузевої угоди, виплати яких були призупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022 (протокол №Ц-54/31 Ком.т.). Нарахування та виплату матеріальної допомоги, зазначеної у пункті 13.1 цього рішення, проводити в хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з листопада 2022 року згідно з графіком погашення. З наказом про припинення трудового договору № НОКР-2-179/ос від 26.03.2024 ОСОБА_1 ознайомлена та отримала копію наказу, про що свідчить її підпис у книзі обліку трудових книжок, трудову книжку отримала 14.04.2024. Одноразова матеріальна допомога при виході на пенсію вперше виплачена ОСОБА_1 20.02.2025 згідно графіку виплат та рішення правління № Ц-54/90 від 24.10.2022, що підтверджується платіжним дорученням №124804 від 20.02.2025 та не заперечується самою позивачкою. Отже, позивачка була повідомлена ще у день звільнення, що порядок та можливість виплати визначається вказаним рішенням правління. Призупинення та особливий порядок виплати ґрунтувалися на рішенні колегіального органу управління АТ «Укрзалізниця», прийнятому згідно із Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ, у період дії воєнного стану діє спеціальний правовий режим регулювання трудових відносин, який дозволяє роботодавцю відступати від окремих вимог колективного договору. Зокрема, ч.1 ст. 3 цього Закону прямо передбачає «Під час дії воєнного стану роботодавець може змінювати умови трудового договору, у тому числі визначені в колективному договорі, якщо це необхідно для забезпечення функціонування підприємства в умовах воєнного стану».

Відповідач також просив застосувати строки позовної давності до позовних вимог, пославшись на таке. Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору визначено статтею 233 КЗпП України. Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП (яка діяла до 19 липня 2022 року) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. У Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі № 1-5/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Позивачка звернулася з позовом до суду 30.07.2025, тобто більш ніж через рік після звільнення та зі спливом тримісячного строку з часу виплати одноразової допомоги при виході на пенсію, (виплату одноразової допомоги при виході на пенсію проведено 20 лютого 2025 згідно графіку, а звільнилася позивачка 14.04.2024), тоді як строк пред`явлення до суду цієї вимоги обмежується трьома місяцями з дня повного розрахунку по заробітній платі; отже - позивачка звернулася до суду з пропущенням строку позовної давності.

До відзиву представник відповідача долучила копії Наказу про припинення трудового договору, особову картку позивача, платіжне доручення від 20.02.2025, витяг з Книги обліку руху трудових книжок, Витяг з протоколу № Ц-54/90 ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 24.10.2022.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися; заявою від 30.07.2025 позивач просила розглядати справу та закінчити її розгляд без їх участі; заявила про підтримання позовних вимог та наполягала на їх задоволенні (а. с. 43).

У судове засідання з`явилася представник відповідача. Вона підтримала аргументи, висловлені у відзиві на позов та просила відмовити в задоволенні позову.

Матеріали, досліджені судом (докази, надані позивачем). Фактичні обставини, встановлені судом.

Суд встановив, що, згідно з відомостями у трудовій книжці, позивачка працювала в АТ «Українська залізниця» з 18.08.1987 року до 14.04.2024 року, коли звільнилася з посади чергового по залізничній станції ВП «Служба роботи станції» РФ «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця» за власним бажанням на пенсію вперше (а. с. 9-12).

Заявою позивачки від 26.06.2025 року, та відповіддю № 11 від 04.07.2025, підтверджується, що належна позивачеві сума становить 119 695,45 грн., виплачена 20.02.2025 року.

У листі відповідача до позивача від 04.07.2025 (а. с. 15) зазначено, що розмір нарахованої одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію вперше становить 51 298, 05 грн (середня заробітна плата за 12 місяців 17 099,35 грн х 3) та додаткової матеріальної допомоги при виході на пенсію вперше згідно колективного договору п.3.1.18 (одноразова матеріальна допомога в залежності від стажу роботи у галузі) 68 397, 40 грн (17 099,35 x 4); нарахування матеріальної допомоги при виході на пенсію здійснювались згідно графіку, затвердженого членами правління АТ «Укрзалізниця» у лютому 2025 року та виплачена 20 лютого 2025 року платіжним дорученням № 124804 на суму 92 165 грн. 50 коп. (нарахування 119 695,45; податок з доходів фізичних осіб 21 545,18; військовий збір 5 984,77 грн).

Згідно з Наказом № НОКР-2-179/ОС від 26.03.2024 про припинення трудового договору наказано звільнити ОСОБА_1 14.04.2024, виплатити одноразову матеріальну допомогу у відповідності до п. 2.2.9. Колективного договору у розмірі 7,0 середньомісячних заробітків з урахуванням рішення Правління Від 24.10.2022 (витяг з Протоколу № Ц-54/90 ком. Т.). Наказ містить підпис позивача про те, що вона ознайомлена з ним.

Згідно з платіжним дорученням № 124804 20 лютого 2025 року відповідач виплатив позивачу 99 991, 30 грн; призначення платежу: «матеріальної допомоги при виході на пенсію за лютий 2025 р. згідно графіків виплати (за 04.2024 р.) для зарахування на карт. рахунки».

Книга обліку руху трудових книжок містить підпис позивача про отримання трудової книжки 14.04.2024.

Особова картка № НОМЕР_1 містить відомості про позивача як працівника, зокрема, відомості про відпустки, освіту тощо; у ній також зазначено про звільнення за власним бажанням 14.04.2024; містить підпис ОСОБА_1 від 14.04.2024.

Згідно з Довідкою № 10 від 04.07.2025 середньоденний заробіток позивача складає 733,17 грн (а. с. 21).

Згідно з п. 3.2.21. Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 роки (а. с. 16-20), яка, як підтвердила представник відповідача в судовому засіданні, продовжує діяти дотепер, передбачено обов`язок роботодавця виплачувати одноразову матеріальну допомогу при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, розмір такої допомоги; порядок виплата додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті має відбуватися протягом 2 місяців після настання цього права.

Згідно з Витягом з протоколу № Ц-54/90 ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 24.10.2022, присутні голова та члени правління, вирішуючи деякі питання оплати праці працівників, ухвалили: п. 13.1. здійснити нарахування та виплату працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися / будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 року, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до п. 3.2.21. Галузевої угоди, виплати яких були призупинені відповідно до пп.1.1.4. п. 1.1. рішення правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 ком. т.); п. 13.2. нарахування та виплати матеріальної допомоги, зазначеної у п. 13.1. цього рішення, проводити в хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з листопада 2022 року, згідно з графіком погашення, який буде затверджено та доведено додатково директором з управління персоналом та соціальної політики або особою, яка виконує обов`язки директора з управління персоналом та соціальної політики.

Отже, з витягу з указаного протоколу № Ц-54/90 ком.т., очевидно, що правило про нарахування та виплату матеріальної допомоги у хронологічній послідовності згідно з графіками погашення стосувалося працівників, які звільнилися / будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 року (а позивач була звільнена 14.04.2024).

Зміст спірних правовідносин. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Оцінка аргументів сторін та висновки суду.

Між сторонами наявний спір щодо права на стягнення компенсації (середнього заробітку) за час затримки розрахунку зі звільненим працівником. Спору щодо розміру належних при звільненні сум немає. Сторони також не оспорюють обставини часу повного розрахунку, видачі трудової книжки позивачу.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення працівника видати йому належно оформлену трудову книжку і провести з ним повний розрахунок по належних йому виплатах.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин (14.04.2024), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Отже, законом визначено обов`язковість повного розрахунку з працівником в день звільнення, за винятком сум, щодо яких між роботодавцем та працівником є спір.

Відповідач послався в обґрунтування права затримати на рішення колегіального органу управління АТ «Укрзалізниця» (маючи на увазі рішення Правління № Ц-54/90 від 24.10.2022), прийнятому згідно з Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» №2136-ІХ, відповідно до якого у період дії воєнного стану діє спеціальний правовий режим регулювання трудових відносин, який дозволяє роботодавцю відступати від окремих вимог колективного договору; пославс на ч. 1 ст. 3 вказаного Закону.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних відносин, у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою. Отже, посилання відповідача у відзиві на позов на ч. 1 ст. 3 зазначеного Закону безпідставне; ця норма, як і будь-які інші норми цього Закону не містить посилання на право роботодавця змінювати умови трудового договору. Крім того, у цьому спорі йдеться не про зміну умов трудового договору, а про належний строк розрахунку при звільненні.

Понад те, ч. 2-3 ст. 10 зазначеного Закону було визначено, що роботодавець повинен вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати; роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Виплати при звільненні, про які йде мова у цьому спорі, за визначенням ст. 2 Закону України «Про оплату праці», входять до структури заробітної плати; отже на них розповсюджуються норми ст. 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Рішення правління № Ц-54/90 від 24.10.2022 локальний акт, прийнятий на підприємстві одноосібно роботодавцем, без урахування позиції і думки найманих працівників. Правила щодо виплати допомоги при звільненні, визначені цим рішенням правління суперечать Галузевій угоді (в п. 3.2.21. визначено строк виплати 2 місяці після звільнення) та не відповідають нормам КЗпП України. Нормами законів не передбачено було право змінювати строк розрахунку зі звільненим працівником рішенням правління (/адміністрацією підприємства).

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм законодавства суд дійшов висновку про те, що: Рішення правління № Ц-54/90 від 24.10.2022 не стосується позивача; не відповідає вимогам закону щодо строку розрахунку при звільненні.

Щодо розміру компенсації за час затримки розрахунку.

Позивач заявила про стягнення за час затримки повного розрахунку в розмірі 131 970,60 грн з розрахунку 180 календарних днів, помножених на середньоденний заробіток 733,17 грн. Період прострочення належних виплат склав з 14.04.2024 до 20.02.2025, тобто 311 днів.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Середньоденний заробіток, як встановив суд, підтверджується довідкою самого відповідача.

Отже, суд дійшов висновку про правильність розрахунку, заявленої суми та заявленого строку, за який допускається таке стягнення (180 днів = 6 місяців).

Щодо застосування позовної давності у цьому спорі.

Суд встановив, що позивач звільнилася 14.04.2024; виплата усіх належних при звільненні сум відбулася 20.02.2025; запит щодо розміру сум, нарахованих та виплачених при звільненні, позивач подала до відповідача 26.06.2025; відповідь на цей запит отримала 04.07.2025.

Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин (14.04.2024), із заявою про вирішення трудового спору працівник має право звернутися до суду у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України в редакції, що діяла станом на час виникнення спірних правовідносин (14.04.2024), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Отже, виплачуючи відповідні суми, роботодавець повинен повідомити із зазначенням окремо кожного виду виплати (як заробітної плати, так і усіх можливих інших виплат).

Остаточна виплата усіх належних сум з боку відповідача відбулася 20.02.2025, що не заперечується сторонами. Призначення платежу у платіжному дорученні № 124804: «матеріальна допомоги при виході на пенсію за лютий 2025 р. згідно графіків виплати (за 04.2024 р.) для зарахування на карт. рахунки» не дозволяє зрозуміти, які види виплат та в якому розмірі увійшли до загальної суми. Отже, це не може вважатися, на переконання суду, належним повідомленням про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України.

Посилання представника відповідача на обізнаність позивача про це, оскільки вона ознайомилася з наказом про припинення трудового договору (що, в свою чергу, містить посилання на необхідність виплатити одноразову матеріальну допомогу у відповідності до п. 2.2.9. Колективного договору у розмірі 7,0 середньомісячних заробітків з урахуванням рішення Правління від 24.10.2022 (витяг з Протоколу № Ц-54/90 ком. Т.)), поставила свій підпис щодо звільнення в Особовій картці 14.04.2024, суд відхиляє, оскільки саме по собі посилання на будь-які нормативно-правові акти, локальні акти не може вважатися таким, що формує у позивача (працівника) обізнаність про суми та склад належних йому виплат. Отже, підписуючи як наказ, так і інші документи, позивач ще не знала про суми та склад виплат, і не могла знати, в розумінні ст. 116 КЗпП України ні на час звільнення, ні на час фактичної повної виплати (20.02.2025) про порушення свого права.

Отже, строки звернення позивача до суду за вирішенням спору не було пропущено, оскільки з вимогою вона мала право звернутися після доведення роботодавцем до її відома про суми і види всіх виплат; а про це їй було доведено лише у відповіді на її звернення - у листі від 04.07.2025 (а. с. 15).

Відповідно, суд не застосовує позовну давність до вимог позивача у цьому спорі.

Враховуючи усе зазначене, позов слід задовольнити.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з задоволенням позову, судовий збір у розмірі 1 319,71 грн, сплачений позивачем, належить повністю стягнути з відповідача.

На підставі зазначеного, керуючись статтями 4, 5, 10, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив таке.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення компенсації (середнього заробітку) за час затримки розрахунку зі звільненням працівника задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 компенсацію (середній заробіток) 131 970,60 (сто тридцять одну тисяча дев`ятсот сімдесят грн 60 коп) гривень без утримання з цієї суми податків та зборів за час затримання розрахунку при звільненні за час затримки розрахунку при звільненні з 15.04.2024 по 20.02.2025 (включно), але не більше ніж за шість місяців.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 319,71 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження: вул. Єжи Ґедройця, м. Київ, буд. 5, 03680; .

Рішення суду складено та підписано 23 жовтня 2025 року.

Суддя: М. В. Швець