Справа №: 398/1044/25
провадження №: 2/398/1437/25
"21" жовтня 2025 р. м. Олександрія
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Шинкаренко І.П.,
за участю секретаря судового засідання Черткова А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник адвокат Гулий Андрій Васильович, до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку,
Адвокат Гулий А.В., який представляє інтереси позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , просить визнати за позивачем право власності на земельну ділянку загальною площею 0,19 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ведення особистого селянського господарства, що належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю, виданого 09 вересня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за КР № 1753. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 08 лютого 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу будинку, відповідно до якого позивач придбала у відповідача житловий будинок жилою площею 32,3 кв. м з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу будинку посвідчений 08 лютого 2002 року, приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Бендеровою Л.А. та зареєстровано в реєстрі за № 988. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці, загальною площею 0,19 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, що належала ОСОБА_3 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення виконавчого комітету Олександрійської міської Ради народних депутатів № 510 від 29 серпня 1996 року.
Земельна ділянка, на якій збудоване нерухоме майно, не відчужувалася ні за договором дарування від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ні за договором купівлі-продажу від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .
Укладаючи договір, спрямований на відчуження будинку, сторони не могли не розуміти, що користування будинком неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення й обслуговування будинку.
На підставі зазначеного, з метою приведення правовстановлюючих документів у відповідність, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом, посилаючись на те, що одночасно з набуттям права власності на житловий будинок у неї виникло право на земельну ділянку, на якій він розташований, просить суд визнати за нею право власності на вказану земельну ділянку, судові витрати залишити за позивачем.
Ухвалою суду від 16 травня 2025 року провадження по зазначеній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Гулий А.В., у судове засідання не з`явилися. Представник надав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату місце і час розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд на підставі ст. 223 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, розглянути справу у відсутність вказаних осіб на підставі наявних у ній доказів.
З врахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За положеннями ч 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 08 лютого 2002 року укладеного між нею та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Бендеровою Л.А., належить право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , жилою площею 32,3 м кв., з надвірними будівлями. Що також підтверджується архівною довідкою КП «ОМБТІ» № 557 від 21 липня 2025 року.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості щодо права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , відсутні.
До відчуження позивачу вказаний житловий будинок належав відповідачу на підставі договору дарування від 23 вересня 1994 року, що підтверджується архівною довідкою КП «ОМБТІ» № 730 від 08 вересня 2025 року.
Згідно з державним актом на право приватної власності на землю, виданим 09 вересня 1996 року та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за КР № 1753 ОСОБА_3 передана у власність земельна ділянка площею 0,19 га розташована на території Олександрійської міської ради для будівництва та обслуговування будинку житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого підсобного господарства, в межах згідно планом та описом меж знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується відомостями Відділу № 4 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області від 14 серпня 2025 року.
ОСОБА_3 був батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з посвідкою про народження від 23 вересня 1945 року серії НОМЕР_1 , та помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25 жовтня 1999 року.
Отже, з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , перейшло від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 та надалі до позивача, проте перехід права власності на земельну ділянку під будинком за вказаною адресою належним чином не оформлено.
Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частини 1 статті 377 ЦК України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Згідно зі ч. 1 ст. 120 ЗК України (в редакції на час набуття позивачем права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ) при переході права власності на будівлю і споруду право
власності на земельну ділянку або її частину може переходити на
підставі цивільно-правових угод, а право користування - на
підставі договору оренди.
Згідно зі статтею 120 ЗК України діючою на час розгляду справи у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Судом не встановлено обставин, які б свідчили про наявність договірних правовідносин між колишнім власником житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , і позивачем щодо користування земельною ділянкою, на якій розташовано цей об`єкт.
Разом із тим, виходячи з положень статті 377 ЦК України, статей 120, 125 ЗК України та принципу слідування юридичної долі земельної ділянки долі нерухомості, що на ній розташована, слід дійти висновку, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на розташовані на земельній ділянці об`єкти, оскільки право власності на будівлі, з усіма притаманними для власності складовими - володіння, користування, розпорядження ними, неможливе без перебування у власника будівель земельної ділянки, на якій розташовані об`єкти нерухомості, у власності або користуванні.
Про визнання відповідачем права користування спірною земельною ділянкою за позивачем свідчить і укладений між ними договір купівлі-продажу житлового будинку, і відсутність протягом тривалого часу (з 2002 року) заперечень з боку відповідача проти користування позивачем земельною ділянкою, на якій розташовано належне останньому нерухоме майно.
За змістом положень частини 4 статті 41 Конституції України, частини 1 статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статтями 203, 204, 215 ЦК України встановлено принцип презумпції правомірності правочину, відповідно до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.
Договір від 08 лютого 2002 року, на підставі якого ОСОБА_1 придбала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , є чинним.
Розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, відповідач у судове засідання суду не з`явився, не заперечував факти викладені у позовній заяві, не подав своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача.
Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, відсутності заперечень відповідача по справі, з урахуванням принципу юридичної визначеності та враховуючи судову практику щодо права власності, що є сталою у розгляді вказаного питання, суд дійшов висновку, що є передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог.
За клопотанням представника позивача судові витрати залишити по фактично понесеним.
Керуючись ст.ст.12, 13, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,19 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого 09 вересня 1996 року, серії КР № 1753 зареєстрована за ОСОБА_3 ).
Судові витрати залишити по фактично понесеним.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 , остання відома адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .
Повне судове рішення складено 21 жовтня 2025 року.
Суддя І.П. Шинкаренко