УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі головуючого судді Першко О.О. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду,

УСТАНОВИВ:

23 жовтня 2025 року ОСОБА_1 (далі заявник) звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , яка на даний час на праві власності зареєстрована за ОСОБА_2 , та заборонити іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної квартири.

Заяву обґрунтовує тим, що квартира АДРЕСА_2 на праві власності належала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживала в даній квартирі і є зареєстрованою в ній по даний час. Тривалий час у вказаній квартирі разом із ОСОБА_3 за усною домовленістю проживала і вона. Оскільки ОСОБА_3 є людиною похилого віку, потребувала допомоги, то вона доглядала за нею, зверталася з нею до лікарів для отримання медичної допомоги, купувала їй ліки, продукти харчування, підтримувала в належному стані квартиру, сплачувала і до тепер сплачує за комунальні послуги. У зв`язку з цим 03 липня 2020 року ОСОБА_3 склала заповіт на її ім`я, яким все своє майно заповіла їй. Заповіт був нотаріально посвідчений.

Вже під час війни ОСОБА_3 виїхала до Французької Республіки, а вона продовжила проживати в квартирі, сплачувала комунальні послуги.

Нещодавно, 16 жовтня 2025 року, до неї прийшли незнайомі люди, які надали їй термін два тижні, щоб звільнити квартиру. Свої дії пояснили тим, що новим власником квартири є ОСОБА_2 . Також їй було повідомлено, що ОСОБА_3 нібито померла. Доказів цього в неї немає і свідоцтва про смерть вона не бачила.

Ні сама ОСОБА_3 , ні будь-хто інший її не повідомляли про укладення договору купівлі-продажу, як і не повідомляли про те, що скасований заповіт.

За таких обставин, вважає, що договір укладений з порушенням закону, міг бути укладений шляхом обману, не відомо чи волевиявлення ОСОБА_3 було вільним і відповідало її внутрішній волі. Є питання і стосовно того чи мала вона необхідний обсяг цивільної дієздатності, оскільки відповідач повідомила, що ОСОБА_3 померла незадовго після укладення цього договору в лікарні, в якій вона лікувалася. При спілкуванні з ОСОБА_3 по телефону вона жодного разу не згадувала ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_4 . Такі сумніви змушують її звертатися до суду з позовом про визнання недійсним Договору купівлі-продажу від 13 березня 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Піддубною Л.П.

Підготовка позовної заяви і зібрання доказів потребують значного часу, а відповідач може вжити заходів по відчуженню квартири в будь-який спосіб. Тому, вона вимушена ставити питання про забезпечення позову до подачі позовної заяви, оскільки у разі невжиття заходів забезпечення позову, може бути утруднено чи неможливе виконання рішення суду.

Заява передана на розгляд судді 27 жовтня 2025 року такого висновку.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ч. 1 статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 ст. 150 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як убачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не доведено учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Разом з тим, в заяві про забезпечення позову не наведено жодного доводу стосовно того, як невжиття в даному випадку визначених позивачем саме таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Як і не доведено, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Окрім надання заповіту, складеного ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_1 , та самого Договору купівлі-продажу квартири від 13 березня 2025 року, заявником не надано жодного доказу на підтвердження обставин, що обґрунтовують її вимоги.

Таким чином, оскільки подана заява не є підставною для забезпечення позову та відсутні факти, які б вказували на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 153, 260, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви до суду - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повне судове рішення складене 27 жовтня 2025 року.

Суддя О.О. Першко