Єдиний унікальний номер 725/5889/25
Номер провадження 2/725/1915/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2025

Чернівецький районний суд міста Чернівців в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.

при секретарі Каправа Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи : Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Мала І.М., Чернівецька міська рада про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи : Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Мала І.М., Чернівецька міська рада про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, у якій стверджує, що його батьками були ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, під час шлюбу батьків народилася сестра ОСОБА_5 (дошлюбне ОСОБА_6 ) .

Додатково вказує, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1 є спільною частковою власністю.

Власниками у рівних частках зазначеного будинковолодіння та земельної ділянки з кадастровим номером №:26:002:0009, окрім нього , є: батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; сестра ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Частка кожного становить по 1/4.

На території знаходиться житловий будинок, сарай, вбиральня, колодязь, вигрібна яма . Зазначена земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер батько ОСОБА_4 .

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №72503414 від 17.05.2023 після смерті батька ОСОБА_4 відкрито спадкову справу за №70663379 від 17.05.2023 . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, спадщина складається з 1/4 частки у праві власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Вказує, що він та його мати особисто відмовились на користь сестри ОСОБА_2 від своєї 1/3 частки у спадщині після смерті батька ОСОБА_4 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав №418118726 від 17.03.2025 за сестрою ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину було зареєстровано 1/4 частки на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1 .

Проте , приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Мала Ірина Миколаївна відмовила сестрі ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер №:26:002:0009, яка розташована в АДРЕСА_1 , що надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд .

Мати ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №75846601 від 15.02.2024 зареєстровано спадкову справу після смерті матері ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.03.2025 вбачається, що сестра ОСОБА_2 , у тому числі з урахуванням своєї 1/4 частки у спадщині, відмовилась на його користь після смерті мами ОСОБА_3 .

В результаті , він зареєстрував за собою право власності на 1/4 спільної частки на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1 .

Вказує, що звернувся до приватного нотаріуса із заявою про відкриття спадкової справи та вступу у спадщину. Однак, приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Мала Ірина Миколаївна відмовила у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер №:26:002:0009, яка розташована в АДРЕСА_1 , що надана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначила , що спадкоємцями померлої ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , є син - ОСОБА_1 та донька - ОСОБА_2 , яка відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 .

Додає, що подав нотаріусу також державний акт на право власності на земельну ділянку, що посвідчує право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер №:26:002:0009, яка розташована в АДРЕСА_1 , при цьому розмір частки кожного зі співвласників не зазначений.

Проте , нотаріусом роз`яснено , що у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка буде об`єктом спадкування, оскільки із поданих документів неможливо визначити частку земельної ділянки, яка належала померлій.

На підставі вищевикладеного , просить суд:

- визначити, що розмір частки спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :26:002:0009, яка розташована в АДРЕСА_1 , становить 1/4 частки.

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме на 1/4 частки земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :26:002:0009, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд;

-припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :26:002:0009, яка розташована в АДРЕСА_1 .

З аналогічною зустрічною позовною заявою до суду звернулась ОСОБА_2 .

Також стверджувала , що брат ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , а вона успадкувала частину майна після смерті батька ОСОБА_4 .

Про те , розмір частки кожного зі співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер №:26:002:0009, яка розташована в АДРЕСА_1 , не визначено . Нотаріусом роз`яснено, що у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка буде об`єктом спадкування, оскільки із поданих документів неможливо визначити частку земельної ділянки, яка належала померлій.

На підстав вищевказаного , просить суд :

- визначити, що розмір частки спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :26:002:0009, яка розташована в АДРЕСА_1 , становить 1/4 частки.

- визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на 1/4 частки земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :26:002:0009, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд;

-припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :26:002:0009, яка розташована в АДРЕСА_1 .

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Надав суду заяву про слухання справи без його участі. Вказує , що первісні позовні вимоги підтримує та просить їх задовільнити . Визнає позовні вимоги по зустрічному позову ОСОБА_2 .

У судове засідання ОСОБА_2 не з`явилася. Надала суду заяву про слухання справи без її участі. Вказує , що позовні вимоги за зустрічним позовом підтримує та просить їх задовільнити . Визнає позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 .

Треті особи у судове засідання не з"явилися. Надали суду заяви про слухання справи без їх участі.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку що первісні та зустрічні позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд із прав людини (далі ЄСПЛ) зазначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду.

Основними принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд, які стосуються як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06).

Реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів та заяв на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень на будь-якій стадії судового процесу може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини друга статті 2 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог ч.ч.1,4 ст. 206 цього ж Кодексу - позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позову відповідачкою за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 є дітьми померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 . ОСОБА_4 та померлої ІНФОРМАЦІЯ_8 . ОСОБА_3 .

Після смерті батьків , ОСОБА_9 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_10 .

У свою чергу , ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_11 .

Кожен із спадкоємців отримав свідоцтво про право на спадщину на визначене майно.

Проте , у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер №:26:002:0009, яка розташована в АДРЕСА_1 , нотаріусом було відмовлено , оскільки у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності, необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка буде об`єктом спадкування.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обо`вязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідност. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 368 ЦК України, передбачено , що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Приписом ч.2 ст. 369 ЦК України встановлено, що розпорядження майном, що знаходиться в загальній спільній власності здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Згідно ч.3, 4 ст. 364 ЦК України - договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Ст. 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно п. «в» ч. 2 ст. 89 ЗК України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України право власності на земельні ділянки громадяни України набувають на підставі прийняття спадщини.

У відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість, а тому, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Відповідно до п. «в» ч. 1 ст. 87 ЗК України, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Як слідує з матеріалів справи земельна ділянка, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, що розташована по АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 без визначення часток.

Положенням ч. 2 та ч. 4 ст. 120 ЗК України закріплено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

На підставі наведеного вище, враховуючи положення ст. 264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд , окрім іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити , приймаючи визнання позову та той факт, що позивачі фактично являються єдиними спадкоємцями майна померлих батьків , визнання права власності за позивачами не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що первісний та зустрічний позови обґрунтовані і підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 15,321,355,368,370,1261-1298,1296 ЦК України, ст.ст. 81-89,200,206, 264,354, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісні позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити .

Визначити, що розмір частки спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :26:002:0009, яка розташована в АДРЕСА_1 , становить 1/4 частки.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме на 1/4 частки земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :26:002:0009, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд.

Право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :26:002:0009, яка розташована в АДРЕСА_1 - припинити .

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 - задовольнити.

Визначити, що розмір частки спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :26:002:0009, яка розташована в АДРЕСА_1 , становить 1/4 частки.

Визнати за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_12 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме на 1/4 частки земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий номер :26:002:0009, яка розташована в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням: для будівництва обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд.

Припинити право спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :26:002:0009, яка розташована в АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців Галичанський О. І.