Справа № 386/1188/25
Провадження № 2/386/426/25
РІШЕННЯ

Іменем України

28 жовтня 2025 року

Голованівський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Червоненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Онуфрак В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі. Голованівськ Кіровоградської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Представник позивача за довіреністю Тараненко А.І. звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що 26.10.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір №230762956. Відповідач уклав кредитний договір у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Згідно з п. 4.1 кредитного договору, уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора MNV89YG4. Відповідно до умов кредитного договору, первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 8 000, 00 грн., який має бути повернуто до 25.11.2021 року, дисконтний період користування складає 30 днів. У подальшому від первісного кредитора право вимоги було передано ТОВ «Таліон Плюс», яке передало ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а останнє ТОВ «Юніт Капітал» у розмірі 30 518, 39 грн., з яких 7 999, 80 грн. заборгованість по тілу кредиту, 22 518, 59 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також судові витрати по оплаті судового збору та витрати на правову допомогу.

28.07.2025 року від відповідача надійшов до суду відзив, в якому зазначено, що відступлення прав вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У вказаній справі позивачем зазначено, що право вимоги до відповідача переходило тричі від первісного кредитора, однак відсутні докази переходу права вимоги від кредитодавця. Право вимоги від первісного кредитора до нових кредиторів, починаючи ще з 28.11.2018 року, проте кредитний договір № 230762956 укладено 26.10.2021 року. На час укладення договору відступлення прав вимоги не були погодженні його істотні умови в частині обсягу вимог, що перейшли до нового кредитора та договором не могли бути охоплені зобов`язання відносно ОСОБА_1 , які виникли після укладення цього договору.

Отже, до позивача не перейшло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором, оскільки кредитний договір був укладений 26.10.2021 року, а договір факторингу, за умовами якого фактору ТОВ « Таліон Плюс» було передано право вимоги за кредитним договором, був укладений 28.11.2018 року, тобто до укладення кредитного договору. Будь-яких належних посилань на докази, що перехід права вимоги за договором №230762956 укладено 26.10.2021 відбувся на виконання п. 1.3 Договору факторингу, а саме стосовно майбутньої грошової вимоги, її визначеності, суду не надано, як і не надано посилань на докази на підтвердження оплати за договором про відступлення права вимоги № 28/1118-01 від 28.11.2018 та за іншими договорами факторингу також. Крім того, позивачем не надано будь-яких доказів про направлення письмового повідомлення боржнику про відступлення права грошової вимоги за кожним із кредитних договорів, що відповідно до положень ст. 1082 ЦК України зобов`язувало б ОСОБА_1 на здійснення платежів позивачу, розмір грошових вимог тощо. Позивач не довів, що на момент пред`явлення цього позову боржник знав про свої зобов`язання перед фактором.

Отже, позивачем не доведено факту відступлення права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 230762956 від 26.10.2021, у зв`язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

У додаткових пояснення від 31.07.2025 року відповідач зазначає, що відсотки за позовом пораховані не вірно і мають становити 4 752 грн., а не 22 518, 59 грн.

04.08.2025 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшла до суду відповідь на відзив в якій остання зазначає, що ТОВ МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ Таліон Плюс уклали Договір факторингу № 28/1118-01, який в подальшому продовжувався за допомогою ряду додаткових угод: №19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, №27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022, №32 від 31.12.2023 - якими продовжено строк дії договору до 31 грудня 2024 року

Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28.11.2018 по 31.12.2024. Згідно п. 4.1. договору факторингу, право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку. 25.01.2022 відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги 170 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 23 605,08 грн.. Отже Відповідач не врахував усі матеріали справи та помилково визначив, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу. Проте, відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. В свою чергу, Позивач долучив до позовної заяви всі належні докази, а саме: договір факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 р. та витяг з реєстру прав вимоги 170 від 25.01.2022 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Враховуючи викладене, Позивач належним чином підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки виконав умови договору факторингу та надав відповідні документи. Висновок Відповідача про відсутність переходу права вимоги є необґрунтованим, оскільки ґрунтується на помилковому тлумаченні моменту виникнення права вимоги та його передачі за договором факторингу.

Щодо направлення письмового повідомлення боржнику щодо зміни сторони кредитора, Скаржник не зобов`язаний направляти письмове повідомлення боржнику про зміну сторони Кредитодавця.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Щодо нарахування відсотків за кредитним договором то відповідно до п. 1.9.1. виключно на період строку визначеного в п. 1.7 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 215,35 (двісті п`ятнадцять цілих тридцять п`ять сотих) процентів річних, що становить 0,59 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним;

Нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: - 8000,00 грн. (сума виданого кредиту)* 30 (строк Кредиту)*0,59 (процентна ставка)/100= 1416,00 (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 30 днів) - 1416,00/30=47,20 (сума за один день користування кредитом), що здійснювалось за період 26.10.2021 - 25.11.2021 (що підтверджується розрахунком, підготовленим ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»). 24.11.2021 Відповідач вніс оплату фактично нарахованих відсотків за користування кредитними коштами в сумі 1 368,80 грн. та за тіло кредиту 0,20 грн., тим самим тіло кредиту до 7999,80 грн.. Згідно з п. 1.9.3, якщо Позичальник користуватиметься Кредитом після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за Сторінка 5 із 9 Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 722,70 (сімсот двадцять дві цілих сім десятих) процентів річних, що становить 1,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. Надалі нарахування відсотків здійснюється за такою формулою: 7999,80 (сума виданого кредиту)* 30 (строк Кредиту)* 1,98 (процентна ставка)/100=4751,88 грн. (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 30 днів) 4751,88/30 = 158,40 (сума за один день користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду), що здійснювалось за період 26.11.2021 - 24.12.2021 (що підтверджується розрахунком, підготовленим ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»). Слід зазначити, що 28.12.2021 нараховано різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Базовою процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду. До того ж, в п. 1.12.2 зазначено, що з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 1087,70 (одна тисяча вісімдесят сім цілих сім десятих) процентів річних, що становить 2,98 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. 7999,80 (сума виданого кредиту) * 30 (строк Кредиту)* 2,98 (процентна ставка)/100= 7151,82 грн. (сума нарахованих відсотків за користування кредитом строком 30 днів) 7151,82/30=238,39 (сума за один день користування кредитом після закінчення Дисконтного періоду), що здійснювалось за період 29.12.2021 - 25.01.2022 (що підтверджується розрахунком, підготовленим ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога»). Надалі відбувалося відступлення прав вимоги та нарахування відсотків продовжувалося за тією ж процентною ставкою до 03.03.2022 року. Проте, Відповідач не відмовлявся від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, не звертався за додатковим роз`ясненням положень договору, тобто не скористалася цим своїм правом. Зауважує, що Відповідачем у відзиві на позовну заяву не оспорюється факт укладання кредитного договору №230762956 від 26.10.2021. Уклавши Договір, Позичальник підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Договору та Правил, які є невід`ємною частиною до нього. Відповідач отримав екземпляр Договору на власну електронну пошту, а також має вільний доступ до умов Договору на Сайті Первісного кредитора. Інформація надана ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з дотриманням всіх вимог законодавства, виклавши її в чіткій, зрозумілій та доступній формі, при цьому саме Відповідач ініціював укладення такого договору, оформивши заявку на сайті ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога». Кредитним договором № 230762956від 26.10.2021 передбачено розмір прострочених відсотків та конкретну процентну ставку яка буде застосовуватись в період прострочення. Всі нарахування відсотків нараховувались в межах погоджених умов Кредитного договору, тому просить позов задовольнити. 15.08.2025 року від відповідача надійшло до суду заперечення, в якому зазначено, що за приписами чинного законодавства відступлення прав вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Разом з цим, додані до позову Реєстри, на які посилається позивач у своїй відповіді на відзив, є незаповненими, у них відсутні дані ОСОБА_3 .. Згідно положень чинного законодавства, відступлення майбутніх вимог можливе лише за умови їх визначеності та існування на момент укладення договору факторингу, що в спірних правовідносинах не встановлено. Отже, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» не мала права на відступлення права вимоги за кредитним договором, позичальником за яким є ОСОБА_4 , оскільки кредитних правовідносин між ними на день укладення договору факторингу не виникло. Щодо витрат на правничу допомогу просить зменшити судові витрати на правничу допомогу, оскільки розмір витрат на професійно правничу допомогу в даній справі не є спів мірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, виходячи з критерію реальністю адвокатських витрат ( встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розмірі та виходячи з конкретних обставин справи. 09.09.2025 року від представника позивача Хлопкової М.С. надійшли до суду додаткові пояснення у справі в яких вона зазначає, що підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу Права вимоги до Боржників в повному обсязі, за відповідним Реєстром права вимоги. З урахуванням викладених обставин, можна зробити висновок, що Сторони виконали умови договору факторингу №28/1118-01 належним чином, зокрема: підписали договір факторингу №28/1118-01; уклали відповідний реєстр прав вимоги та здійснили фінансування за відступлення прав вимоги відповідно до умов договору факторингу. Таким чином, право вимоги перейшло від Клієнта до Фактора в день підписання Сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку, а отже Право вимоги до Відповідача перейшло до ТОВ Таліон Плюс 25.01.2022, тобто після укладання Кредитного договору № 230762956 від 26.10.2021. Отже, Відповідач , не врахував усі матеріали справи та помилково визначив, що передача права вимоги відбулася в момент укладення договору факторингу. Проте, відповідно до умов договору факторингу, передача права вимоги здійснюється не за самим договором, а за реєстрами, які є додатками до нього. В свою чергу, Позивач долучив до позовної заяви всі належні докази, а саме: договір факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 р. та витяг з реєстру прав вимоги 170 від 25.01.2022 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 нього. В свою чергу, Позивач долучив до позовної заяви всі належні докази, а саме: договір факторингу 28/1118-01 від 28.11.2018 р. та витяг з реєстру прав вимоги 170 від 25.01.2022 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 підписання реєстру, який є невід`ємноючастиною договору факторингу.

Враховуючи викладене, Позивач належним чином підтвердив факт переходу права вимоги, оскільки виконав умови договору факторингу та надав відповідні документи. Висновок Відповідача про відсутність переходу права вимоги є необґрунтованим, оскільки ґрунтується на помилковому тлумаченні моменту виникнення права вимоги та його передачі за договором факторингу. Надані Позивачем витяги з Реєстру прав вимоги до Договорів факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, № 23/0224-01 від 23.02.2024 та № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 підписані та мають печатки уповноважених осіб, а також зазначена вся важлива інформація, а саме: номер реєстру, номер договору, дата договору, суми заборгованостей, реквізити сторін. Дані документи долучені разом з позовною заявою. Ці документи містять всі необхідні реквізити, підписи сторін та оформлені належним чином, відповідно до встановлених форм договорів факторингу. Звертає увагу, що на момент подачі позову Позивачем, долучено всі наявні на той час документи, які передані первісним Кредитором та всіма наступними Факторами. Реєстри прав вимоги в межах договорів факторингу містять інформацію, яка відповідно до законодавства України належить до таємниці фінансової послуги. Це положення закріплене в статті 10 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», де зазначено, що конфіденційна інформація, яка стосується фінансових послуг, не підлягає розголошенню без згоди відповідних осіб, крім випадків, прямо передбачених законом. У контексті договорів факторингу така інформація включає деталі щодо боржників, їхніх зобов`язань. Надання копій документів або витягів, які підтверджують право вимоги або містять інформацію, необхідну для реалізації цього права, може здійснюватися безпосередньо особою, до якої перейшло право вимоги. Такий підхід гарантує збереження принципу конфіденційності та захисту персональних даних, оскільки доступ до інформації обмежується лише тими суб`єктами, які мають юридичну необхідність або повноваження для її отримання.

З матеріалів справи вбачається, що подані витяги з реєстрів прав вимоги за договором факторингу відповідають вимогам, встановленим законодавством України. Витяги з реєстрів боржників (прав вимог) формуються безпосередньо клієнтом та фактором, тобто сторонами договору факторингу. Позивач, як новий кредитор, не має впливу на їх форму чи вигляд, а також доступу до повного реєстру. Його роль обмежується отриманням документів, які передаються йому у зв`язку з виконанням договору факторингу. Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України, договір факторингу є двостороннім правочином, який передбачає перехід права вимоги від первісного кредитора до нового, і всі документи, що супроводжують цей процес, можуть мати індивідуальну форму, визначену за домовленістю між сторонами.

Отже, право вимоги за Кредитним договором № 230762956 від 26.10.2021 передані ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Таліон Плюс» на користь ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та в подальшому Позивачу на підставі Реєстрів прав вимоги, який оформлений належним чином. Зазначає, що у всіх реєстрах доданих до Позовної заяви, присутня інформація щодо Відповідача, а саме ПІБ, РНОКПП, та присутній номер кредитного договору, що ідентифікує Відповідача, як Боржника.

Щодо співмірності витрат на професійно правничу допомогу то Відповідач стверджує, що Позивач не обґрунтував понесення витрат на професійну правничу допомогу.

До позовної заяви долучено свідоцтво адвоката Тараненко А.І., довіреність надана ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ", договір про надання правничої допомоги, додаткову угоду до договору про надання правничої допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт. Відповідно до п. 3.4 Договору про надання правничої допомоги № 05/06/25-01 від 05.06.2025 року, після належного виконання доручення Адвокатське бюро надає Клієнту Акт прийому-передачі наданих послуг. Позивачем долучено акт прийому-передачі виконаних робіт, що свідчить про належне виконання наданих послуг, а отже робота адвоката виконана належним чином.

В судове засідання представник ТОВ «Юніт Капітал» не з`явився, у позовній заяві просив розглянути справу у відсутність представника позивача, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідачка в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та дійшов наступного висновку.

Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст. 625 ЦК України). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно якої договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

У відповідності до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтями 1048 та 1049 ЦК України визначено що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно положень ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової кошти вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові .

Зі змісту ч. 1 ст. 207 ЦК України вбачається, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, а також якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що 26.10.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 (наразі Боярською) було укладено кредитний договір №230762956 та надано кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 8 000, 00 грн., строком на 30 днів та який має бути повернуто до 25.11.2021 року із процентною ставкою за користування кредитом, що здійснюються щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 215,35 процентів річних та становить 0,59 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним.

Договір підписано в електронному вигляді електронним підписом з одноразовим ідентифікатором MNV89YG4, відправленим 26.10.2021 року, що відповідає зазначеним вище вимогам чинного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи Товариство з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" переказало кошти ОСОБА_1 згідно платіжного доручення від 26.10.2021 року за № 3a174c4f-75fa-4b44-92ff-c5e26ff2e412 в сумі 8 000, 00 грн. на рахунок 5168-75XX-XXXX-1391.

Також факт перерахування коштів відповідачу підтверджується довідкою про те, що 26.10.2021 року о 12:16 год. перераховано 8 000, 00 грн. на картку 5168-75хх-хххх-1391.

Крім того, факт перерахування коштів відповідачу підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» по картці № НОМЕР_1 , що надана на виконання ухвали про витребування доказів, про зарахування 26.10.2021 року переказу в сумі 8 000, 00 грн..

Факт укладення 26.10.2021 року кредитного договору №230762956 з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та отримання кредиту в сумі 8000, 00 грн. відповідачкою не заперечується.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» ОСОБА_1 , 26.10.2021 року останній надано 8 000, 00 грн. та здійснювалося нарахування по 24.01.2022 року, її заборгованість складає 23 605, 08 грн.

При цьому вбачається, що 28.11.2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01 строк дії якого закінчується 28.11.2019 року.

В подальшому ці ж сторони погодили продовжити строк дії договору рядом додаткових угод до 31.12.2024 року, а саме 28.11.2019 року ТОВ « Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін.

31.12.2020 року між клієнтом та фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року, що продовжила строк договору до 31.12.2021 року. В даній додатковій угоді договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 року викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 року та № 28/1118-01.

31.12.2021 року сторони договору факторингу уклади додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2022 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020 року.

31.12.2022 року сторони договору факторингу уклади додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2023 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020 року.

31.12.2023 року сторони договору факторингу уклади додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31.12.2024 року. При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31.12.2020 року.

Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Позивач стверджує, що відповідно до реєстру прав вимоги № 170 від 25.01.2022 року за №1 194 Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 230762956 від 26.10.2021 року в сумі 23 605, 08 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості наданого Товариством з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» відповідачці здійснювалося нарахування з 25.01.2022 року по 23.02.2024 року, тому остання має заборгованість у сумі 30 518, 39 грн.

23.02.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №23/0224-01 строк дії якого закінчується 31.12.2024 року.

Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 23.02.2024 року за № 4 498 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 230762956 від 26.10.2021 року в сумі 30 518, 39 грн.

04.06.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу №04/06/25-Ю відповідно до умов якого позивачу відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 року за № 8 808 Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 230762956 від 26.10.2021 року в сумі 30 518, 39 грн.

Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором № 230762956 ОСОБА_1 за період з 04.06.2025 року по 25.06.2025 року заборгованість перед ТОВ « ЮНІТ КАПІТАЛ» станом на 25.06..2025 року складає 30 518, 39 грн.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

З аналізу наданих сторонами доказів вбачається, що між відповідачем з однієї сторони та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з іншої, склалися кредитні правовідносини на підставі укладеного між ними договору в електронній формі.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за договором та здійснило переказ грошових коштів відповідачу на суму 8000, 00 грн.

Даних про те, що позичальником були повернуті кошти за вказаними договором, матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачці кредит у встановленому Договором кредитної лінії №230762956 від 26.10.2021 року розмірі, а саме 8 000, 00 грн., а також знайшов підтвердження факт невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за вказаним договором щодо повернення кредиту та процентів як перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» так і перед іншими кредиторами, право вимоги до яких перейшло за вказаними вище договорами факторингу.

Разом із цим, відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.

Таким чином, позивач ТОВ «Юніт Капітал», як правонаступник ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», відповідно до статті 1048 ЦК України має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

У межах строку кредитування щодо якого домовились сторони, а саме 30 днів, тобто до 25.11.2021 року відповідачка мала повернути кредит і сплатити проценти.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що кредиторами нараховувались відсотки поза межами строку кредиту, встановленого договором, який становить 30 днів, а тому, враховуючи, що позичальником 24.11.2021 року в рахунок погашення боргу було сплачено тіло кредиту в сумі 0,20 грн. та проценти в сумі 1368,80 грн., її заборгованість за договором № 230762956 від 26.10.2021 станом на кінець строку дії договору - 25.11.2021 року становить 8047 грн. (7999,80 грн. сума основного боргу, 47, 20 грн. проценти), яка підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Юніт Капітал».

Пунктом 4.1. договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року передбачено, що право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами Реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.

Відповідний договір факторингу є чинним, заінтересованими особами питання про визнання його недійсним не порушувалося, відтак, доведення факту сплати його сторонами погоджених платежів не впливає на наявність прав вимоги у позивача, обумовлених таким договором.

Враховуючи, що умовами зазначеного договору факторингу не було передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом в повному обсязі оплати за такими договорами, суд відхиляє доводи відповідачки про те, що позивач не надав суду доказів на підтвердження факту оплати за договором факторингу, укладеним між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» від 28 листопада 2018 року.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Юніт Капітал» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом прийнято рішення про часткове задоволення позовних вимог, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 26,37 % від ціни позову (8047*100/30518,39) з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню 638, 73 грн. (2422,4*26,37 %) судового збору сплаченого позивачем за подання позовної заяви.

У відповідності до положень статної 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги представник позивача надав до суду договір про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 рок, протоколом погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 року, додатковою угодою № 7 до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 року з адвокатським бюро «Тараненко та партнери», акт прийому передачі наданих послуг ( даний акт є невід`ємною частиною до договору про надання правничої допомоги №05/06/25-01 від 05.06.2025 року) від 25.06.2025 року на суму 7 000, 00 грн..

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19).

Позивачем надані належні докази на підтвердження понесення витрат на правову допомогу, однак враховуючи наявність клопотання відповідачки про зменшення судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю, ураховуючи складність справи, яка віднесена до категорії малозначних, однотипність позовів про стягнення заборгованості, які не вимагають додаткових зусиль адвоката на їх підготовку, ціну позову та значення справи для сторін, з метою недопущення надмірного фінансового навантаження на відповідачку, суд вважає за можливе зменшити їх розмір до 5 000, 00 грн..

Таким чином, в порядку розподілу судових витрат, пропорційно до задоволених позовних вимог, що становить 26,37 % від ціни позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1318, 50 грн. (5000*26,37 %) витрат на професійну правничу допомогу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 23, 81, 83, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором № 230762956 від 26.10.2021 року у розмірі 8047 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» 638, 73 грн. судового збору та витрати на професійну правничу (правову) допомогу у сумі 1318, 50 грн..

На рішення суду може бути подана апеляція безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Д. В. Червоненко