Номер провадження: 22-ц/813/2709/25
Справа № 497/2071/23
Головуючий у першій інстанції Раца В. А.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,

при секретарі судового засідання: Узун Н.Д.,

за участю представника скаржника прокурора Черніговської О.С.,

переглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Болградського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), в інтересах якого діє Івашинський Вячеслав Іванович, на ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року по справі за скаргою виконувача обов`язків керівника Болградської окружної прокуратури Цоєва Дмитра на дії начальника Болградського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Івашинського В.І. та зобов`язання вчинити певні дії, за позовом виконувача обов`язків керівника Болградської окружної прокуратури Цоєва Д. в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави, -

В С Т А Н О В И В:

Виконувач обов`язків керівника Болградської окружної прокуратури звернувся до Болградського районного суду Одеської області зі скаргою на дії начальника Болградського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Івашинського В.І. в межах цивільної справи за позовом виконувача обов`язків керівника Болградської окружної прокуратури Цоєва Д. в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку шляхом її конфіскації на користь держави.

Мотивуючи звернення зі скаргою зазначено, що рішенням Болградського районного суду Одеської області від 15 лютого 2024 року у справі №497/2071/23 задоволено позов виконувача обов`язків керівника Болградської окружної прокуратури в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру в Одеській області до ОСОБА_1 про припинення права власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:1298 площею 2,3698 га, що розташована на території Владиченської сільської ради Болградського району Одеської області, шляхом її конфіскації на користь держави. Вказане рішення набрало законної сили 18 березня 2024 року та на його виконання щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Одеської обласної прокуратури судового збору у сумі 2 684,00 грн, судом 09 травня 2024 року було видано виконавчий лист. Боржник ОСОБА_1 є громадянином Республіки Молдова. З метою примусового виконання рішення, прокуратура звернулася до Болградського районного відділу ДВС про примусове виконання рішення суду, за місцем знаходження нерухомого майна боржника. Разом з тим, 22 липня 2024 року начальником Болградського районного відділу ДВС прийнято рішення про винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання. Причиною повернення вказано п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме те, що боржник не є громадянином та не проживає на території України. Скаржник також посилається на вимоги ст. 77 Закону України «Про виконавче провадження» та вважає прийняте рішення неправомірним, просить його скасувати.

Представником Болградського ВДВС у Болградському районі Одеської області ПМУ МЮ (м. Одеса) надано суду письмові пояснення, в яких заперечуються вимоги скаржника, посилаючись на п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме державний виконавець виносить відповідне повідомлення про повернення виконавчого документу пред`явленого не за місцем виконання або не за підвідомчістю. Вважає доводи скарги не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

09 жовтня 2024 року ухвалою Болградського районного суду Одеської області скаргу виконувача обов`язків керівника Болградської окружної прокуратури Цоєва Д. на дії начальника Болградського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Івашинського В.І. та зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано повідомлення начальника Болградського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Івашинського В.І. від 22.07.2024 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання щодо виконавчого листа № 497/207/23, що виданий 09.05.2024 Болградським районним судом Одеської області.

Зобов`язано Болградський відділ державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) вирішити питання про прийняття до виконання виконавчого листа від 09.05.2024 у справі №497/2071/23 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Одеської обласної прокуратури судового збору в розмірі 2 684,00 грн.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Боградським відділом державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), в інтересах якого діє Івашинський В.І., подано апеляційну скаргу в якій апелянт просить суд скасувати ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року у зв`язку із порушенням судом першої інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Від Болградської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому заявник просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, наголошуючи на правильності та законності оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 01 жовтня 2025 року об 14 год 30 хв до суду з`явилась прокурор Черніговська О.С., інші учасники справи до суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками, наявними в матеріалах справи (а.с. 109-112).

Відповідач ОСОБА_1 , який перебуває на території Республіки Молдова, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом опублікування повідомлення про судове засідання на офіційному веб-сайті Одеського апеляційного суду (а.с. 108).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність не з`явившихся учасників справи, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Згідно положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення вказаним вимогам відповідає, а подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Задовольняючи вимоги скарги, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця щодо повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання є передчасними, державний виконавець, який не має повноважень до відкриття виконавчого провадження вчиняти виконавчі дії, пов`язані з розшуком майна боржника, не перевіривши наявність у боржника на території України нерухомого майна, відкритих рахунків, тощо, при наявності РНОКПП, вказав на той факт, що боржник не є громадянином України та не проживає на території України.

Звертаючись із апеляційною скаргою апелянт вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною так як станом на момент надходження до відділу примусового виконання судових рішень заяви про відкриття виконавчого провадження земельна ділянка за кадастровим номером №:01:001:1298 була зареєстрована за Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області.

Апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги, зазначає наступне.

Так, судом встановлено, що на підставі рішення Болградського районного суду Одеської області від 15 лютого 2024 року по справі №497/2071/23, яке набрало законної сили 18.03.2024, 09 травня 2024 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 судового збору в розмірі 2 684,00 грн, при цьому в листі вказаний ідентифікаційний номер боржника ОСОБА_1 НОМЕР_1 (а.с. 11-12).

Виконавчий лист за заявою керівника Болградської окружної прокуратури Бахчиванжи Є. за вих №57-3258вих-24 від 16.07.2024 було пред`явлено до Болградського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для примусового виконання (а.с. 9-10).

Начальником Болградського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Івашинським В.І., 22 липня 2024 року було складено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання на підставі п. 10 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме по причині того, що боржник ОСОБА_1 не є громадянином та не мешкає на території України (а.с. 8).

Так, відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження", виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Положеннями статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно частини першої статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Приписами статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначені права та обов`язки виконавців, закріплена обов`язковість вимог виконавців.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Аналіз наведених норм матеріального права свідчить про те, що прийняття державним чи приватним виконавцем виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що державний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться на території, на яку поширюються його функції, а приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. При цьому місце виконання виконавчого документу визначається за критеріями, зазначеними у частині 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", до яких законодавець відносить: (1) місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, (2) місцезнаходження боржника - юридичної особи, (3) місцезнаходження майна боржника .

Отже, зі змісту наведених норм закону, зокрема частин 1 та 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" вбачається, що виконавець (державний / приватний) має право прийняти до виконання подані йому виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання у разі, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташоване для державного виконавця у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби.

За змістом пункту 21 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець саме під час здійснення виконавчого провадження (тобто після його відкриття) має право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, або наявності у боржника певного майна.

З аналізу цих норм Закону України "Про виконавче провадження", а також зокрема в цілому статей 13, 18, 26, 36, 48 Закону України "Про виконавче провадження", вбачається, що виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення під час здійснення виконавчого провадження, тобто після прийняття виконавчого документу до виконання та після відкриття виконавчого провадження. Перевірка майнового стану боржника: стану рахунків боржника у банках, розшук боржника та/або його майна, здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Положеннями п. 3 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

За змістом пункту 21 частини 3 статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець саме під час здійснення виконавчого провадження (тобто після його відкриття) має право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, або наявності у боржника певного майна.

Разом з тим, державним виконавцем після отримання виконавчого листа не було вчинено дій для виконання судового рішення.

Також вбачається, що відсутні будь-які відомості про те, що державний виконавець з`ясовував інформацію щодо обсягу та наявності майна боржника, яке зареєстровано в Україні.

І хоча судом було вирішено питання про припинення права власності на земельну ділянку за боржником ОСОБА_1 , але державним виконавцем не було перевірено наявності іншого майна боржника, що вказує на передчасність висновків про повернення виконавчого листа.

Виходячи з викладеного, правильними є висновки відносно того, що дії державного виконавця щодо повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання є передчасними, державний виконавець, який не має повноважень до відкриття виконавчого провадження вчиняти виконавчі дії, пов`язані з розшуком майна боржника, не перевіривши наявність у боржника на території України нерухомого майна, відкритих рахунків, тощо, при наявності РНОКПП, вказав на той факт, що боржник не є громадянином України та не проживає на території України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суду на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляючи апеляційну скаргу, залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Болградського відділу державної виконавчої служби у Болградському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), в інтересах якого діє ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Болградського районного суду Одеської області від 09 жовтня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення складено: 13 жовтня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда