КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Дубовик Наталії Олександрівни, яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіджиФінанс», на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року, ухвалене в м.Києві в складі судді Грегуля О.В., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіджиФінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

В червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ДіджиФінанс» (далі - ТОВ «ДіджиФінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначило, що 03 квітня 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір 7753023 про надання споживчого кредиту. 27 листопада 2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ДіджиФінанс» укладено договір факторингу №27.11/24-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ДіджиФінанс» належні йому права вимоги до вказаних у реєстрі боржників, зокрема, до ОСОБА_1 в сумі 36 240,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8000,00 грн., заборгованість за відсотками - 21 120,00 грн., заборгованість за пенею - 7120,00 грн. ТОВ «ДіджиФінанс» просило стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року в задоволенні позову ТОВ «ДіджиФінанс» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ТОВ «ДіджиФінанс`просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДіджиФінанс» заборгованість за кредитним договором від 03 квітня 2024 року у розмірі 36240,00 грн. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що до позовної заяви ТОВ «ДіджиФінанс» були долучені належні та допустимі докази на підтвердження факту відступлення ТОВ «Авентус Україна» права вимоги за договором про споживчий кредит № 7753023 від 03 квітня 2024 року до ТОВ «ДіджиФінанс» - копію договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року, витягу із додатку № 1 до вказаного договору факторингу та копії платіжних інструкцій за договором факторингу. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову ТОВ «ДіджиФінанс».

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ДіджиФінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позивач долучив копію укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 договору № 7753023 про надання споживчого кредиту від 03 квітня 2024 року , відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит в сумі 8000 грн. на 360 днів, зі сплатою позичальником процентів за стандартною ставкою 2,20 % в день.

Посилаючись на укладений 27 листопада 2024 року з ТОВ «Авентус Україна» договору факторингу №27.11/24-Ф, в ТОВ «ДіджиФінанс» порушило перед судом питання про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за договором № 7753023 про надання споживчого кредиту від 03 квітня 2024 року в сумі 36 240,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8000,00 грн., заборгованість за відсотками - 21 120,00 грн., заборгованість за пенею - 7120,00 грн.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову ТОВ «ДіджиФінанс» через відсутність доказів виконання договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року та переходу до позивача права вимоги за укладеним з ОСОБА_1 договором про надання споживчого кредиту. У мотивувальній частині рішення суд першої інстанції не зазначив яких саме доказів не надало ТОВ «ДіджиФінанс» на підтвердження переходу до нього права вимоги.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Частиною 1 ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

При цьому відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження переходу права вимоги за договором№ 7753023 про надання споживчого кредиту від 03 квітня 2024 року ТОВ «ДіджиФінанс» надало суду копію договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року, у п.п.1.1., п.1.2. якого визначено, що ТОВ «ДіджиФінанс» зобов`язалося передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» за плату, а ТОВ «Авентус Україна» відступити ТОВ «ДіджиФінанс`право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку №3, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 25-29, 34).

Також ТОВ «ДіджиФінанс» надало копію витягу із реєстру прав вимоги, що є додатком № 1 до договору факторингу № 27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року, копії платіжних інструкцій за договором факторингу № 27.11/24-Ф від 27 листопада 2024 року, з яких вбачається, що ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ДіджиФінанс» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 7753023 про надання споживчого кредиту від 03 квітня 2024 року в сумі 36 240,00 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8000,00 грн., заборгованість за відсотками - 21 120,00 грн., заборгованість за пенею - 7120,00 грн. Копія вказаного додатку до договору факторингу була посвідчена підписами та печатками сторін (а.с. 11, 38).

Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову ТОВ «ДіджиФінанс» через недоведеність переходу права вимоги до позивача за укладеним із відповідачем договором про надання споживчого кредиту. Суд першої інстанції не надав жодної оцінки доказам ідентифікації відповідача та надання йому кредиту на підставі договору № 7753023 про надання споживчого кредиту від 03 квітня 2024 року. Вказані обставини підлягають з`ясуванню апеляційним судом.

Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Ініціюючи ухвалення рішення про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , ТОВ «ДіджиФінанс» надало копію договору № 7753023 про надання споживчого кредиту від 03 квітня 2024 року разом з додатком № 1 до нього, а також паспорт споживчого кредиту (а.с. 13-20, 37). У договорі зазначено, що він укладений в електронній формі та підписаний ОСОБА_1 03 квітня 2024 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором С6087.

За висновком суду апеляційної інстанції укладення з ОСОБА_1 договору про надання споживчого кредиту не доведено належними та допустимим доказами, оскільки текст договору був сформований самим ТОВ «ДіджиФінанс».

ТОВ «ДіджиФінанс» не надало суду належних та допустимих доказів надсилання ОСОБА_1 електронного повідомлення на укладення електронного договору, одноразового ідентифікатора для підписання договору, вчинення відповідачем дій, які вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, реєстрації, створення особистого кабінету та проведення ідентифікації відповідачапри вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».

Також ТОВ «ДіджиФінанс» не надало доказів на в надання ОСОБА_1 кредиту.

До позовної заяви ТОВ «ДіджиФінанс» долучило копію адресованого ТОВ «Авентус Україна» листа ТОВ «Пейтек» від 19 травня 2025 року, де зазначено, що останнє успішно переказало кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «Авентус Україна»: 03 квітня 2024 року на суму 8000,00 грн., призначення платежу: зарахування на картку, маска картки НОМЕР_1 (а.с. 31). Вказаний лист не є первинним бухгалтерським документом, який може підтверджувати здійснення переказу коштів на рахунок ОСОБА_1 на підставі договору № 7753023 про надання споживчого кредиту від 03 квітня 2024 року. Лист не містить повних реквізитів рахунку, на який здійснювалося переказ коштів та їх отримувача.

В матеріалах справи відсутні докази, що рахунок НОМЕР_1 , на який згідно вказаного листа здійснювалося переказ коштів, належить саме ОСОБА_1

ТОВ «ДіджиФінанс» не надало суду належних та допустимих доказів на підтвердження переказу коштів на рахунок ОСОБА_1 на підставі договору № 7753023 про надання споживчого кредиту від 03 квітня 2024 року, а також документів, які б надавали можливість ідентифікувати належність відповідних рахунків відповідачу. Ненадання таких доказів виключає можливість задоволення позову ТОВ «ДіджиФінанс».

Враховуючи викладене, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ «ДіджиФінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Дубовик Наталії Олександрівни, яка діє від імені та в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіджиФінанс», задовольнити частково.

Скасувати рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 серпня 2025 року та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіджиФінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.