РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі судді Костянтина Шепеля,

із секретарем судового засідання Раїсою Буга,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Олексія Молявчика,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Сергія Смірнова,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 1 Жмеринського міськрайонного суду у режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів справу за позовом адвоката Молявчика Олексія Валерійовича в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної вчиненням адміністративного правопорушення, -

приходить до такого.

Позиція позивача

Представник позивача адвокат Молявчик О.В. 5 червня 2025 року звертається до суду з цим позовом, у якому просить стягнути з відповідача на користь його довірителя 2 387,78 грн матеріальної та 50 000 грн моральної шкоди, заподіяної вчиненням відповідачем 8 березня 2025 року в м. Жмеринка адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Позов аргументує встановленням судовим рішенням вини відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, витратами на лікування внаслідок переїзду автомобілем відповідача його ступні та заподіянням у зв`язку з цим моральної шкоди.

На підтвердження позовних вимог надає копії постанови про притягнення відповідача до адмінвідповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, довідки про інвалідність, консультативний висновок спеціаліста, довідку про перебування на лікуванні, чеки про купівлю медикаментів.

У судовому засіданні позивач повністю підтримує свій позов. Пояснює, що відповідач заднім колесом свого "буса" наїхав йому на ліву ногу, внаслідок чого позивач лікувався, витратив грошові кошти у розмірі 2387,78 грн. Правопорушенням йому була завдана моральна шкода. Він переживав, погано спав, тривожився. Моральну шкоду оцінює у 50 000 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримує. Пояснює, що його довіритель в наслідок ДТП отримав моральні та фізичні страждання, які позначили негативні зміни у його житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, страх можливого її повторення, негативні переживання, насторога, тривога, важкість виконання повсякденних обов`язків, емоційна напруга, порушення сну, фізичний і психологічний дискомфорт.

Позиція відповідача

Відповідач у судовому засіданні позов визнає частково і згоден відшкодувати 3 000 грн моральної шкоди. Пояснює, що під час лікування потерпілого він придбавав йому медикаменти на 1 050 грн.

Представник відповідача просить суд врахувати, що відносно позивача також був складений протокол за частиною першою статті 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення, який раптово вийшов на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе, тому він також винен у ДТП та її наслідках. Потерпілий не звертався до страхової компанії щодо цивільно-правового відшкодування. Звертає також увагу суду, що чеки, які надав позивач, свідчать про придбання ним медикаментів для лікування: передміхурової залози 7 травня 2025 року та 17 травня 2025 року (вітапрост), дезинфікуючий засіб 7 травня 2025 року (септавіол), алергічних захворювань 22 квітня 2025 року (ніксар), ревматичних захворювань 11 березня 2025 року (остеолон), порушень нервової системи 13 травня 2025 року (корвалол). Необхідність придбання вказаних лік у зв`язку із отриманою травмою не доведена позивачем.

Процесуальні рішення по справі, заяви та клопотання

Позовна заява надходить до суду 5 червня 2025 року (а.с.1).

Суддя 16 червня 2025 року приймає позовну заяву до розгляду та відкриває провадження у справі (а.с.21).

Відзив на позов надходить до суду 1 липня 2025 року (а.с.25-30).

Ухвалою суду від 2 липня 2025 року судом витребовуються докази (а.с.51).

Ухвалою суду від 19 вересня 2025 року закривається підготовче провадження (а.с.69).

Встановлені судом обставини та зміст спірних правовідносин

У судовому засіданні установлено, що 8 березня 2025 року, о 9-10 год, в м. Жмеринка Вінницької області ОСОБА_4 керував спеціалізованим вантажним фургоном марки "Мерседес Спрінтер", державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Брезденюка на перехресті з вул. Горького. Перед початком руху не впевнився в безпечності та здійснив наїзд заднім правим колесом на ногу пішохода ОСОБА_3 , чим порушив п.10.1 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказана обставина підтверджується копією постанови судді Жмеринського міськрайонного суду від 28 квітня 2025 року, у якій, зокрема, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф в сумі 850 грн (а.с.5).

Згідно з матеріалами справи про адміністративне правопорушення відносно відповідача ОСОБА_4 № 130/718/25, яка була оглянута у судовому засіданні, відповідач штраф сплатив повністю (адм.справа, а.с.19 на звор.). Відносно позивача ОСОБА_3 8 березня 2025 року також складено протокол за частиною першою статті 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення та винесена постанова про накладення на нього штрафу в сумі 255 грн, що видно з копії протоколу, у якому вказано, що пішохід ОСОБА_3 раптово вийшов на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху (дам.справа, а.с.7). Вказані обставини сторонами визнаються, не спорюються, тому у відповідності з положеннями статті 82 Цивільного процесуального кодексу України не підлягають доказуванню.

Позивач ОСОБА_3 є інвалідом 2 групи загального захворювання, яка установлена 25 травня 2015 року безстроково, що видно з фотокопії довідки до акту МСЕК (а.с.6).

Згідно з консультативним висновком лікаря від 19 травня 2025 року, позивач знаходився на амбулаторному лікуванні та спостереженні з 8 березня 2025 року по 23 квітня 2025 року. Рекомендовано нагляд сімейного лікаря за місцем проживання (а.с.7).

Згідно з довідкою № 21 від 8 березня 2025 року, ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні Жмеринської ЦРЛ, "але в цей час перебував вдома та пішов в аптеку", з 08.03.2025 року по... у зв`язку з : забій лівого гомілкового ступеневого суглоба. Садно в ділянці лівої стопи по тильній поверхні (а.с.8).

Згідно з випискою-епікризом із медичної картки стаціонарного хворого № 1987, ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні з 4 березня 2025 року по 11 березня 2025 року. Дані інструментальних досліджень : Рентгенографія стопи - заключення: застарілий краєвий перелом човникоподібної кістки, без свіжого порушення цілісності кісток. Рентгенографія гомілки та гомілковостопного суглоба - заключення: без порушення цілісності кісток. Проведене лікування - дротаверин, омепразол, рінгер лактатний, метоклопрамід, парацетамол. Рекомендації - улсепан, панкреатин, дротаверин (а.с.10).

З довідки з рентгенкабінету від 8 березня 2025 року видно, що на поверхні лівої ступні у всіх проекціях свіжих порушень цілісності кісток не виявлено (а.с.11).

З довідки з рентген-кабінету від 11 квітня 2025 року видно, що на поверхні лівої ступні у всіх проекціях відмічаються ознаки артрозу І плеча фалангового суглобу (а.с.12).

Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З оригіналів чеків на купівлю медикаментів видно, що позивач 7 травня 2025 року та 17 травня 2025 року придбавав вітапрост, 7 травня 2025 року - септавіол, 22 квітня 2025 року - ніксар, 11 березня 2025 року остеолон, 13 травня 2025 року - корвалол (а.с.13-14).

Як видно з дослідженої вище виписки-епікризу, позивач під час лікування приймав дротаверин, омепразол, рінгер лактатний, метоклопрамід, парацетамол. Рекомендації - улсепан, панкреатин, дротаверин (а.с.10).

Тобто, медичні препарати, чеки про придбання яких надає позивач як доказ понесених ним витрат у зв`язку з лікуванням після ДТП, не використовувались під час його лікування та не рекомендувалися після нього.

Тому чеки про придбання позивачем даних медикаментів суд не приймає до уваги, і вважає надані ним ці докази неналежними, оскільки вони не стосуються предмета доказування і не підтверджують обставини, що мають значення для справи.

Що стосується моральної шкоди, заподіяної позивачеві, суд вважає, що така шкода у даному випадку мала місце, оскільки протиправними діями відповідача позивачу заподіяні тілесні ушкодження, тому є передбачені законом підстави для відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, яка полягає у фізичному болі, стресу, душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями. Очевидним, на думку суду, є факт заподіяння позивачу суттєвих побутових незручностей і необхідності додаткових зусиль, пов`язаних з неможливістю виконання повсякденних обов`язків, і дані обставини мають істотне значення.

При цьому суд також враховує, що в даному випадку мав місце факт обопільної вини пішохода та водія. Однак, враховуючи обставини справи - пішохід раптово вийшов на проїзну частину і отримав тілесні ушкодження, а водій перед початком руху не впевнився у безпечності і здійснив наїзд на ногу пішохода - суд вважає, що вина обох учасників ДТП була однаковою: 50 відсотків.

Водночас суд приймає до уваги, що тілесні ушкодження заподіяні позивачеві джерелом підвищеної небезпеки, тому цивільна відповідальність власника такого джерела за заподіяну ним шкоду у деякій мірі має бути більш сувора.

Юридична кваліфікація встановлених обставин

Згідно з частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За статтею 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 76 і 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного суд вважає, що позов в частині відшкодування майнової шкоди задоволенню не підлягає, оскільки він не доведений позивачем.

При визначенні підстав для стягнення та розміру моральної шкоди суд виходить з такого.

Статтею 23 Цивільного кодексу України визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 1167 та 1168 Цивільного кодексу України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Водночас суд враховує, що перехрестя доріг, де відповідач скоїв наїзд на позивача, є зоною особливої уваги водіїв транспортних засобів, що зобов`язує до обрання водіями такого способу керування автомобілем, який би забезпечив можливість невідкладного гальмування до зупинення з метою відвернення небезпеки для інших учасників дорожнього руху, а особливо пішоходів. Однак відповідач не виявив відповідного рівня обачності під час повороту на перехресті, аби його поведінка була безпечною для оточуючих.

Суд виходить з того, що експлуатація транспортного засобу є діяльністю, що пов`язана із підвищеним ризиком невинуватого завдання шкоди іншим учасникам дорожнього руху, а також пішоходам. Водій автомобіля, розпочинаючи експлуатацію такого джерела підвищеної небезпеки, тим самим приймає на себе усі ризики, пов`язані зі здійсненням такої діяльності, а отже зобов`язаний відшкодувати шкоду, завдану його власними діями, навіть за відсутності вини у настанні негативних наслідків, якщо вони не викликані дією непереборної сили або настали в силу умислу потерпілого.

Оцінюючи у сукупності пояснення позивача та відповідача, медичні документи, обсяг тілесних ушкоджень, ступінь кожного із сторін, суд доходить висновку, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди позивач безумовно зазнав фізичних та моральних страждань, хоча тілесні ушкодження не були тяжкими та не становили безпосередню загрозу його життю, але позивач був вимушений лікуватись певний час, був обмежений у можливості вільно займатись звичайними справами.

Разом з тим, враховуючи вимоги розумності і справедливості, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в сумі 3 000 грн. Суд, виходячи з обґрунтувань позивачем даних вимог, не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди в більшому розмірі.

Висновки суду

Отже, у судовому засіданні позивач довів, що йому була заподіяна моральна шкода, суд визначив її розмір. Позивач не довів розмір матеріальної шкоди, тому суд відмовляє у позові в цій частині.

Таким чином суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні; оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; керуючись принципами розумності, справедливості, виваженості та добросовісності, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права ухвалює рішення про часткове задоволення позову, яке відповідає завданню цивільного судочинства, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України щодо справедливого, неупередженого і своєчасного вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Керуючись статтями 259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі статей 23, 1166, 1167, 1168, 1187 Цивільного кодексу України, статей 12, 13, 76, 77, 78, 79, 81, 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов адвоката Молявчика Олексія Валерійовича в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної вчиненням адміністративного правопорушення, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3 000 (три тисячі) грн моральної шкоди.

В іншій частині позову - про стягнення 2387,78 грн матеріальної та 47 000 грн моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

На рішення може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи

Позивач ОСОБА_3 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивача адвокат Молявчик Олексій Валерійович, вул. Визволення, 8, оф. 30 м. Вінниця, 21050, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 20 січня 2016 року.

Відповідач ОСОБА_4 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Представник відповідача адвокат Смірнов Сергій Михайлович, вул. Київська, 12, оф. 2 м. Жмеринка Вінницької області, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 28 лютого 2019 року.

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ