Номер провадження: 22-ц/813/5272/25
Справа № 512/300/25
Головуючий у першій інстанції Брюховецький О.Ю.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Булацевської Я.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Савранського районного суду Одеської області від 10 квітня 2025 року, постановлена у складі судді Брюховецького О.Ю., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Ухвалою Савранського районного суду Одеської області від 10 квітня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Суд в обґрунтування свого рішення зазначає, не змінюючи підстав та предмету позову, не викладаючи нових обставин, позивачка ОСОБА_1 повторно звернулась до суду з тими ж самими вимогами, до тих ж самих відповідачів, з тих самих підстав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Савранського районного суду Одеської області від 10.04.2025 скасувати, справу направити для продовження розгляду до Савранського районного суду Одеської області.

В обґрунтування скарги посилається на те, що рішення суддів у справі № 512/129/21 та справі № 512/152/23 підтвердили обставини безтитульного та добросовісного володіння ОСОБА_1 будинком, а саме фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном.

Відповідно позов у цій справ ґрунтується саме на обставинах встановлених рішеннями суддів у справі № 512/129/21 та справі № 512/152/23, які відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, підстави позову у цій справі не є тотожними справі №512/129/21.

Явка сторін в судове засідання

Сторони належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явились, клопотань про відкладення до суду не надходило, що у відповідності до вимог ст.372 ЦПК України не заважає апеляційному перегляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції відмовивши у відкритті провадження зазначає, що не змінюючи підстав та предмету позову, не викладаючи нових обставин, позивачка ОСОБА_1 повторно звернулась до суду з тими ж самими вимогами, до тих ж самих відповідачів, з тих самих підстав.

Враховуючи, що існує рішення суду, постановлене у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що набрало законної сили, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження у справі.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком виходячи з наступного.

Згідно статі 186 ЦПК України, до відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановлених цим кодексом, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі.

При перевірці автоматизованої системи документообігу Савранського районного суду Одеської області судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 09.03.2021 вже зверталась до Савранського районного суду Одеської області з цивільним позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання права на нерухоме майно за набувальною давністю (справа 512/129/21).

Позов обґрунтовано тим, що зазначений будинок позивачка придбала у ОСОБА_6 у жовтні 2003 року, після чого впродовж 18 років з моменту продажу будинку позивачкою не було здійснено переоформлення будинку на своє ім`я. У серпні 2020 року ОСОБА_6 померла, після чого прийшла її донька ОСОБА_5 та повідомила, що буде виселяти позивачку з будинку після оформлення документів на нього в порядку спадкування. У зв`язку із добросовісним, безперервним володінням житловим будинком більше 18 років позивачка вважає, що у неї виникло право власності на зазначений вище житловий будинок за набувальною давністю у порядку статті 344 ЦК України.

По вищезазначеній справі суддею Савранського районного суду Одеської області Брюховецьким О.Ю. 21.09.2021 ухвалено рішення, яким у задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок відмовлено.

Вищевказане рішення суду було оскаржене до Одеського апеляційного суду позивачкою ОСОБА_1 .

Постановою Одеського апеляційного суду від 07.02.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Савранського районного суду від 21.09.2021 залишено без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Позов у цивільному процесі - це письмово оформлена і адресована суду письмова вимога, що складається з вимоги процесуального характеру та вимоги матеріального характеру (захистити невизнане, оспорюване чи порушене право). А предмет позову - це матеріальний зміст цієї вимоги.

Отже, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняте судове рішення. Цей матеріальний зміст позовних вимог позивача, проявляється в матеріально-правовій заінтересованості - отримати певне матеріальне благо.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Так, предметом спору в цій справі є вимоги майнового характеру (визнання права власності на житловий будинок).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 зазначила, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20), … [на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

Так, колегія суддів Одеського апеляційного суду в постанові від 07.02.2023 зазначила, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі (Справа №512/129/21), правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Савранського районного суду Одеської області від 21 вересня 2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Вказану підставу відмови у відкритті провадження у справі можна розділити на три групи: наявність рішення, яке набрало законної сили, ухваленого у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав; наявність ухвали суду, яка набрала законної сили, про закриття провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав; наявність ухвали суду, яка набрала законної сили, про закриття провадження у справі у зв`язку з укладенням мирової угоди у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет із тих самих підстав.

Зазначена підстава для відмови у відкритті провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті.

Виходячи з тексту судового рішення Одеського апеляційного суду, яке набрало законної сили, до якого мається відкритий доступ в Єдиному державному реєстрі судових рішень, суд при вирішенні спору по суті вже вивчав подані до позовної заяви від 09.03.2021 докази, які подавала ОСОБА_1 і надавав їм правову оцінку тощо.

Не змінюючи підстав та предмету позову, не викладаючи нових обставин, позивачка ОСОБА_1 повторно звернулась до суду з тими ж самими вимогами, до тих ж самих відповідачів, з тих самих підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулась з такими ж вимогами та підставами позовом, зазначає лише окремо про наявність рішень судів якими їй було відмовлено у позовних вимогах.

Фактично вона не посилається на якісь нові обставини, а посилання на попередні судові рішення не змінює фактичної підстави та предмету позову, якщо не додаються нові юридично значимі обставини.

Враховуючи, що існує рішення суду, постановлене у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що набрало законної сили, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно відмовлено у відкритті провадження у справі.

Вказані обставини свідчать про відсутність передумов відкриття провадження у справі за заявленим позовом та є підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 3 частини 1 статті 186 ЦПК України.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України, оскільки є рішення суду, що набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначені у апеляційній скарзі доводи щодо порушення судами норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги.

Згідно практики ЄСПЛ, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновків, що суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження вірно застосував норми процесуального закону.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвоката Вергелеса Юрія Олександровича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Савранського районного суду Одеської області від 10 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко