ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1567/25Головуючий по 1 інстанції
Справа №711/2331/25 Категорія: 311000000 Скляренко В.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Новікова О.М., Василенко Л.І., Карпенко О.В.,

за участю секретаря Костенко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Іноземного підприємства «Артурс Бердянськ Курорт», Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Прогрес», представництва фірми «Медсен Менеджмент Лімітед», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Черкаський обласний центр зайнятості, про визнання трудових відносин припиненими, -

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що працювала за основним місцем роботи на іноземному підприємстві «Артурс Бердянськ Курорт», а також перебувала за сумісництвом у трудових відносинах з відповідачами ОСББ «Прогрес» та представництвом фірми «Медсен Менеджмент Лімітед».

У 2022 році внаслідок повномасштабного вторгнення військ РФ в Україну, позивач змушена була покинути своє місце проживання з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, окупації, і з 15 квітня 2022 року вона перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання в м. Черкаси. Місцезнаходження відповідачів визначено на території міста Бердянськ, Запорізької області, яке з 27 лютого 2022 року входить до переліку районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях та знаходиться на території не підконтрольній Україні.

У трудовій книжці позивача наявний запис про її звільнення з 25 липня 2022 року з ІП «Артурс Бердянськ Курорт», але відсутні записи про припинення трудових відносин з ОСББ «Прогрес» та представництвом фірми «Медсен Менеджмент Лімітед». В той же час, жоден з відповідачів не подав до податкової служби звіт про звільнення. Також в облікових базах Пенсійного фонду України з 2022 року відсутні відомості про сплату страхових платежів за позивачку. Таким чином, за наявною інформацією в електронних базах даних відсутні відомості про належне юридичне оформлення припинення трудових відносин позивачки з відповідачами, незважаючи на те, що фактично трудові відносини припинені.

Зазначені обставини перешкоджають позивачці реалізувати право на перехід з одного виду пенсійного забезпечення (пенсія по інвалідності) на інший (пенсія за віком). 11 березня 2025 року позивач звернулась до Черкаського обласного центру зайнятості задля вирішення питання про припинення трудових відносин з відповідачами, проте їй було повідомлено, що в позасудовому порядку відповідне питання вирішити неможливо, оскільки вона досягла пенсійного віку і не може бути взята на облік як безробітня.

Оскільки в позасудовому порядку позивач не має можливості належним чином оформити припинення трудових відносин з відповідачами, то вона вимушена звертатись до суду з позовом, в якому просила суд: 1) розірвати трудовий договір, який укладений між ОСОБА_1 та Іноземним підприємством «Артурс Бердянськ Курорт», за власним бажанням ОСОБА_1 згідно ст. 38 КЗпП України з 19 березня 2025 року; 2) розірвати трудовий договір, який укладений між ОСОБА_1 та ОСББ «Прогрес», за власним бажанням ОСОБА_1 згідно ст. 38 КЗпП України з 19 березня 2025 року; 3) розірвати трудовий договір, який укладений між ОСОБА_1 та представництвом фірми «Медсен Менеджмент Лімітед», за власним бажанням ОСОБА_1 згідно ст. 38 КЗпП України з 19 березня 2025 року.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2025 року позов залишено без задоволення.

Ухвалюючи рішення, суд зазначив про припинення трудових відносин між позивачкою та ІП «Артурс Бердянськ Курорт» шляхом звільнення 25 липня 2022 року на підставі ст. 38 КЗпП України, тому доводи позовної заяви в цій частині визнав необгрунтованими.

Стосовно вимог до ОСББ «Прогрес» та представництва фірми «Медсен Менеджмент Лімітед» зазначив, що суд не може вважати доведеними обставини, про які стверджує одна сторона і заперечує інша сторона, якщо вони не підтверджені належними та допустимими доказами, а позивач не надала до суду належних з точки зору достатності доказів того, що між нею та означеними відповідачами існували трудові правовідносини, які дотепер не припинилися.

Суд виснував, що позивачем не надано суду доказів, які, з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, свідчили б про те, що відповідачами були вчинені дії чи бездіяльність, що обумовлені неналежним оформленням припинення трудових відносин з позивачкою, внаслідок яких завдано шкоди законним правам та інтересам позивачки, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що суд першої інстанції неналежним чином оцінив обставини справи та не застосував відповідні норми права в контексті режиму воєнного стану та тимчасової окупації територій, що призвело до неправильного вирішення спору, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що суд проігнорував визначальний факт перебування відповідачів на тимчасово окупованій території. У таких умовах відповідно до законодавства України, зокрема Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", виконання звичайних процедур припинення трудових відносин є об`єктивно неможливим. Суд повинен був застосувати принципи правового регулювання, які дозволяють враховувати об`єктивні обставини, що унеможливлюють виконання обов`язків.

Також скаржник вказує на те, що суд залишив без належної уваги той факт, що з 2022 року за позивача не сплачуються страхові внески, що свідчить про фактичне припинення її трудової діяльності та відсутність заробітної плати. Формальна відсутність наказу про звільнення в умовах окупації не може бути єдиною підставою для відмови у визнанні припинення трудових відносин, оскільки це порушує право особи на належне пенсійне забезпечення.

На переконання апелянта, відмова Пенсійного фонду у перерахунку пенсії ґрунтується на формальній підставі "працюючої особи" згідно з електронними даними. Однак, саме через неможливість формального звільнення позивач змушена звертатись до суду. Суд, відмовляючи у позові, фактично створює замкнене коло, в якому позивач не може реалізувати своє право на пенсію за віком через обставини, на які вона не має впливу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились. Відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

За матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 з 15 квітня 2022 року взята на облік як внутрішньо переміщена особа із фактичним місцем проживання по АДРЕСА_1 та зареєстрованим місцем проживанням по АДРЕСА_2 .

Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого Наказом Міністерством розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376, територія міста Бердянськ з 27 лютого 2022 року є територією тимчасово окупованою рф.

Згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 9 листопада 2022 року ОСОБА_1 є пенсіонером другої групи інвалідності

27 лютого 2025 року Управлінням пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг було відмовлено ОСОБА_1 у зміні виду розрахунку пенсії по інвалідності у розмірі пенсії за віком згідно зі ст. 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відмова обгрунтована існуванням розбіжності в електронній пенсійній справі і наданих документах: трудовій книжці, а саме вказана дата звільнення в трудовій книжці не співпадають з фактом роботи в електронній пенсійній справі, заявник на дату звернення за матеріалами електронної пенсійної справи працює (а.с. 8).

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Черкаського обласного центру зайнятості із заявами про припинення трудового договору за основним місцем роботи з іноземним підприємством «Артурс Бердянськ Курорт», представництвом фірми «Медсен Менеджмент Лімітед» та ОСББ «Прогрес», у яких позивачка працювала за сумісництвом, у зв`язку із тим, що підприємства знаходяться на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до листа Черкаського обласного центру зайнятості № 13-13/698 від 17 березня 2025 року ОСОБА_1 роз`яснено, що особа, яка є пенсіонером не буде поставлена на облік як безробітна та не зможе оформити припинення трудових відносин у порядку, передбаченому абз. 2 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.

Згідно із статтею 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Статтею 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власного ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованих територіях України» унормовано, що гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», слідує, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Факт внутрішнього переміщення, згідно ч. 1, ч. 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Абзацом 2 ч. 4 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що внутрішньо переміщена особа, яка не мала можливості припинити трудовий договір (інший вид зайнятості) відповідно до п. 1 ст. 36, ст. 38, 39 КЗпП України у зв`язку з неможливістю продовження роботи за таким трудовим договором (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю і соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття має право припинити такий трудовий договір в односторонньому порядку, подавши до центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи заяву на ім`я роботодавця про припинення трудового договору.

Отже, законодавством встановлено можливість звільнення особи через центр зайнятості виключно з метою отримання статусу безробітного, проте припинення трудових відносин особою, яка набула статусу особи з інвалідністю чи досягла пенсійного віку нормами зазначеного Закону не врегульовано.

Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Звертаючись до суду із позовом про розірвання трудових договорів із роботодавцями на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, позивач вказала, що фактичні трудові відносини із відповідачами припинені, а юридична дійсність трудових відносин перешкоджає реалізації останньою своїх соціальних прав.

Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення її трудових прав, гарантованих Конституцією України.

Згідно із Законом України від 05 лютого 2021 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обліку трудової діяльності працівника в електронній формі» облік трудової діяльності працівника переведено в електронну форму.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". На вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу. Роботодавець на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.

Обов`язком роботодавця є включення відсутніх відомостей про трудову діяльність працівників до реєстру Пенсійного фонду України протягом п`яти років із моменту набрання чинності Закону №1217-ІХ (до 10 червня 2026 року).

Відповідно до записів у трудовій книжці позивач працювала на посаді головного бухгалтера в Іноземному підприємстві «Артурс Бердянськ Курорт» з 02 травня 2007 року. 25 липня 2022 року внесено запис про звільнення ОСОБА_1 за ст. 38 КЗпП на підставі наказу про звільнення №17 від 25 липня 2022 року, тому в частині позовних вимог про припинення трудового договору з іноземним підприємством «Артурс Бердянськ Курорт» суд вірно ствердив про необгрунтованість таких вимог, оскільки трудові відносини із Іноземним підприємством «Артурс Бердянськ Курорт» припинені.

Апеляційна скарга не містить доводів скаржника щодо невідповідності висновків суду першої інстанції у цій частині встановленим обставинам справи.

Районний суд вірно врахував, що зазначені відомості частково підтверджуються і інформацією з Реєстру застрахованих осіб, оскільки в реєстрі наявні відомості про відповідну трудову діяльність позивачки в період до 31 грудня 2021 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Таким чином, відомості про трудову діяльність працівника зберігаються в електронній формі та формуються шляхом їх подачі саме страхувальником (роботодавцем) працівника. Не подання страхувальниками звітних відомостей та інформації про сплату страхових внесків за 2022 рік і, як наслідок, не відображення таких відомостей у обліковій картці особи у Реєстрі застрахованих осіб, в умовах воєнного стану не підтверджує припинення між роботодавцем (страхувальником) та застрахованою особою трудових відносин.

Слід зауважити, що ведення електронного обліку трудової діяльності працівника не зобов`язує роботодавця (без додаткової вимоги працівника) вносити відомості до паперової трудової книжки працівника, в тому числі відомостей про прийняття на роботу позивачки до ОСББ «Прогрес» та представництва фірми «Медсен Менеджмент Лімітед».

Натомість, згідно з відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за ОСОБА_1 представництвом фірми «Медсен Менеджмент Лімітед» з червня 2004 року сплачувалися страхові внески по грудень 2021 року. Відомості по 2022 року щодо сплати страхових внесків за позивачку у Реєстрі відсутні. За звітні 2023-2024 роки відповідачами страхові внески на користь позивачки не сплачувалися. Відповідачем ОСББ «Прогрес» страхові внески за ОСОБА_1 почали сплачуватися з травня 2021 року.

Відмову позивачці у задоволенні вимог щодо припинення трудових відносин із ОСББ «Прогрес» та представництва фірми «Медсен Менеджмент Лімітед» суд першої інстанції мотивував тим, що суду не надано доказів про характер та правові підстави доходу від зазначених відповідачів, а також будь-яких доказів того, що відповідні виплати здійснювались страхувальниками саме на умовах безстрокових трудових договорів, а не на підставі строкових контрактів, цивільно-правових угод чи з інших правових підстав.

Разом з тим суд зауважив, що недосконалість національного законодавства та прогалини в правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для обмеження права особи на пенсійне забезпечення та позбавлення її права на захист її порушених чи обмежених прав у порядку, встановленому законом.

В той же час, отримання доходу від зазначених відповідачів позивач не обгрунтовувала укладенням із відповідачами договору підряду або ж договору про надання послуг, а просила розірвати саме укладений між ними трудовий договір.

Апеляційний суд вважає вимоги ОСОБА_1 у частині припинення трудових відносин із ОСББ «Прогрес» та представництвом фірми «Медсен Менеджмент Лімітед» обґрунтованими, оскільки порушено право ОСОБА_1 на припинення трудового договору.

Суд враховує, що нею подана відповідна заява на ім`я роботодавців про припинення трудового договору у порядку, врегульованому законодавцем на період воєнного стану для внутрішньо переміщених осіб, окремого порядку припинення трудових відносин внутрішньо переміщеними особами, які отримали інвалідність чи досягли пенсійного віку законодавцем не визначено, фактично трудові відносини припинені, заробітну плату ОСОБА_1 не отримує, при цьому перебування позивача у трудових відносинах з відповідачами перешкоджає їй у отриманні відповідного соціального забезпечення.

Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2019 року (справа № 201/1384/16) та від 22 травня 2019 року (справа №757/61865/16) визнав ефективним і таким, що не суперечить закону спосіб захисту як припинення трудових відносин між працівником та роботодавцем на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.

До того ж, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачене право внутрішньо переміщеної особи саме на припинення, а не розірвання трудового договору, тому апеляційний суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у цьому випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та ОСББ «Прогрес», представництвом фірми «Медсен Менеджмент Лімітед» на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.

Разом з тим, враховуючи, що трудові відносини між об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Прогрес» та представництвом фірми «Медсен Менеджмент Лімітед» фактично припинені з 2022 року, тобто з моменту виїзду позивача до міста Черкаси, колегія суддів вважає обгрунтованим припинити трудові відносини між вказаними сторонами з 15 квітня 2022 року - з моменту взяття ОСОБА_1 на облік, як внутрішньо переміщену особу.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 376 ЦПК України, у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин справи в частині заявлених позовних вимог до ОСББ «Прогрес» та представництва фірми «Медсен Менеджмент Лімітед», рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, то з відповідачів на користь держави (на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору) підлягають стягненню судові витрати пов`язані з оплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги по 1 453,44 грн (3 028 грн*0,4*150%*0,8).

Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 червня 2025 року в частині позовних вимог до об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Прогрес» та представництва фірми «Медсен Менеджмент Лімітед» скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов у цій частині задовольнити частково.

Припинити з 15 квітня 2022 року трудові відносини між ОСОБА_1 і об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Прогрес» на підставі частини 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України.

Припинити з 15 квітня 2022 року трудові відносини між ОСОБА_1 і представництвом фірми «Медсен Менеджмент Лімітед» на підставі частини 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Прогрес» на користь держави 1 453, 44 грн. судового збору.

Стягнути з представництва фірми «Медсен Менеджмент Лімітед» на користь держави 1 453, 44 грн. судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2025 року.

Судді: