ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/1754/25 Головуючий суддя І інстанції Калиновська Л. В.
Провадження № 22-ц/818/4072/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 травня 2025 року, у цивільній справі № 619/1754/25, за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство «Приват Банк» у березні 2025 року звернулося до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту

Позовна заява мотивована тим, що на підставі Анкети-заяви № б/н від 12.04.2019 Відповідач уклала з Позивачем договір банківських послуг шляхом приєднання до Умов та правил надання банківських послуг саме в тій редакції, що діяла на дату підписання та розміщена на сайті банку https://privatbank.ua/terms. На підставі анкети-заяви Відповідачу було Позивачем відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшився до 141000.00 грн. Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту Відповідач отримала кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії 04/22, тип - MasterCard World Black Edition. Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. Активація картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджуються, зокрема, розрахунком заборгованості, випискою по рахункам Відповідача. У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач користувалася кредитними коштами, а також частково сплачувала заборгованість за договором. В процесі користування рахунком відбулася зміна відсоткової ставки на 36% річних. В подальшому Відповідач підписав Анкету належної перевірки від 15.08.2023. У процесі користування кредитним рахунком клієнту були завжди доступні у вільному доступі на сайті банку та у додатку Приват24 умови обслуговування кредитних карток, які банк постійно пропонує клієнту для ознайомлення огляду кожного наступного разу, коли відбуваються навіть незначні зміни.

Також було вказано, що в зв`язку зі змінами у законодавстві - впровадженні нормами закону "Про споживче кредитування" паспорту споживчого кредиту - клієнт підписав паспорт споживчого кредиту від 12.04.2019, в якому також є інформація про відсоткові ставки по кредитування по картковим рахункам. Клієнт не надавав банку жодного разу заперечення щодо розміру відсоткової ставки, при цьому частково погашав заборгованість, що свідчить про обізнаність клієнта з умовами кредитування.

В зв`язку із початком повномасштабного вторгнення та збройної агресії російської федерації, Банк пішов на зустріч клієнтам та скасував відсоткову ставку у березні 2022 р. - розмір 0 %, а в подальшому із 01.04.2022 р. відсоткова ставка поступово повернута до погодженого розміру. Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, для чого за зверненнями Відповідача відкрив рахунок та надавав кредитні картки до нього, а Відповідач отримуючи кредитні картки фактично отримував електронний платіжний інструмент, який дає можливість використовувати власні гроші або кредитний ліміт на банківському рахунку для здійснення безготівкових операцій, тим самим Відповідач мала безперервний доступ до самого рахунку. Відповідач зобов`язалася повернути використану частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідач не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 18.02.2025 року має заборгованість 98946.90 грн.., яка складається з наступного: -91412.06 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7534.84 грн. - заборгованість за простроченими відсотками. Представник позивача зазначає, що на даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

На підставі вищевикладеного, банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк»: Заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.04.2019 у розмірі 98946.90 грн. станом на 18.02.2025, що складається із: - 91412, 06 грн. заборгованості за тілом кредиту, - 7534,84 грн. заборгованості за простроченими відсотками; крім того просила стягнути судовий збір у розмірі 2422.40 грн

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23 травня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.04.2019 у розмірі 98946.90 грн. станом на 18.02.2025, що складається із: - 91412.06 грн. - заборгованість за тілом кредиту, - 7534.84 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Зазначає, що суд першої інстанції проігнорував практику ВС у даних правовідносинах. Посилається на правовий висновок викладений у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17. У заяві позичальника процентна ставка не зазначена.

Вказала, що суд першої інстанції не врахував, що заборгованість у розмірі 98946 грн 90 коп. заборгованість за тілом кредиту сформувалась за рахунок нарахованих відсотків, вказане підтверджується випискою з особового рахунку та розрахунок відповідачки.

Вважає, що за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного ним кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вказала, що додані до матеріалів справи правила надання батьківських послуг не підписані відповідачем, тому жодні проценти, комісія, та інші грошові суми не могли нараховуватись позивачем.

Зазначила, що строк дії самої картки до 04.2022, і вона не мала змоги нею користуватись з 04.2022, рахунок був заблокований, кошти з картки банк списував самостійно, безпідставно нараховуючи їй відсотки, про що свідчить рух коштів за рахунком, вважає, що списані з неї самостійно банком кошти повернуті у повному обсязі за період з 2019 по квітень 2022 року.

Суд переніс розгляд справи з 22.05.2025 на ранок 23.05.2025 не повідомивши її завчасно про розгляд справи у суді і не надав їй можливість взяти участь у розгляді справи і подання клопотання про дослідження матеріалів справи № 619/2317/23, у якій за тих же самих обставин і тих самих доказів було Харківським апеляційним судом надано оцінку заявці та іншим документам банку.

У відзиві на апеляційну скаргу, АТ КБ «ПриватБанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На обґрунтування вказав, що відповідач підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що Відповідачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання. Зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладено договір у письмовій формі. Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП пароль. Тарифи - розмір винагороди за послуги Банку; є невід`ємною частиною Договору. Перелік може зміняться і доповняться, про що Власник картки повідомляється відповідно до Умов та Правил. Представник позивача вказав, що виконання Позичальником умов кредитного договору засвідчує її волю до настання відповідних правових наслідків передбачених кредитним договором. З моменту оформлення кредитного договору пройшло шість років, Позичальник в Банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок та інші умови обслуговування і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. Як доказ підтвердження факту виконання умов кредитного договору та здійснення погашення заборгованості може слугувати розрахунок заборгованості, виписка по рахунку. Стосовно посилання відповідача на Закон України Про захист прав споживачів. Банком надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Щодо ознайомлення Відповідача з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Позивачем надана до суду копія анкети-заяви на трьох сторінках від 12.04.2019 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки Універсальна та засвідчила особистим підписом. Щодо паспорту споживчого кредиту. Сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови. Банком до позовної заяви було додано Копію Витягу з Протоколу No8 засідання Правління Банку від 19.02.2019 року NoЭ.DN.20.1.3.2/36-68 (6653041) від 03.03.2019, яким було затверджено умови та правила надання Банківських послуг що були актуальні на момент підписання кредитного договору. Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях Банку та на офіційному сайті Банку. Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг. Вказав, що оскільки, банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, таким чином між банком і відповідачем було укладено договір, який ніким не оспорений, а отже є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача. Враховуючи норми закону та докази що містяться в матеріалах справи можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті. Представник позивача в поданій відповіді на відзив вказала, що посилання відповідача на правову позицію Верховного Суду України не стосується справ з використанням кредитних карт. Також вказала, що посилання відповідача на справу №619/2317/23 є безпідставним, оскільки предметом розгляду цієї справи було стягнення заборгованості договором №б/н від 15.02.2016 у розмірі 62 682,00 грн, тобто зазначена справа не має жодного відношення до справи, що розглядається. Крім того, зазначила, що Банк не заявляв позовної вимоги про стягнення неустойки (штрафу чи пені). Як АТ КБ ПриватБанк просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк»: заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.04.2019 у розмірі 98946.90 грн. станом на 18.02.2025, що складається із: - 91412.06 грн. - заборгованості за тілом кредиту, - 7534.84 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.; судовий збір у розмірі 2422.40 грн

Зазначив, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що Відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Тому посилання Відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідно до ст.ст. 367, 372 ЦПК України дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішення суду мотивовано тим, що наведені позивачем підтверджують заборгованість відповідача.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.

Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву № б/н від 12.04.2019 року.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування банківською картою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Банком виконані взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №б/н від 12.04.2019 року щодо видачі кредиту.

Для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту Відповідач отримав згідно Довідки про видані картки кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії 04/22, тип - MasterCard World Black Edition.(а.с.31).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), старт карткового рахунку відбувся 12.04.2019 року, відповідачу 12.04.2019 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 141000,00 грн, та станом на 05.04.2021 року кредитний ліміт відповідачки було зменшено до 90000,00 грн (а.с.30).

Із розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 18.02.2025 заборгованість за кредитним договором №б/н від 12.04.2019 у розмірі 98946,90 грн. станом на 18.02.2025, що складається із: - 91412,06 грн. - заборгованості за тілом кредиту, - 7534,84 грн. - заборгованість за простроченими відсотками (а.с.16-20).

Згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 за договором № б/н наданого позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами наданими позивачем, здійснювала поповнення рахунку, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, отримувала кошти через банкомат, тощо (а.с.70-90 т.1).

Відповідно до виписки за договором б/н щодо ОСОБА_1 , номер картки НОМЕР_1 ,за період з 12.04.2019-21.02.2025, баланс на початок періоду 0 грн, баланс на кінець періоду 98946,90 грн, сума витрат за період 4 593 304 грн 87 коп., сума зарахувань за період 4 494 357 грн 97 коп.(а.с.21-29).

Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За положеннями абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із цим Законом послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункти 17 і 23 статті 1).

Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, в зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У рішенні № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року Конституційний Суд України вказав, що умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Виходячи з наведених норм чинного законодавства, договір, в тому числі і кредитний, може бути укладений шляхом приєднання до запропонованих умов однією із сторін оформлений у формулярах або інших стандартних формах.

В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Разом з тим, як вбачається з долученої до матеріалів справи Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку вона містить лише анкетні дані відповідача та його контактну інформацію (а.с. 32).

Також, у вказаній анкеті-заяві не зазначено, яку саме картку відповідач має намір оформити картку та не зрозуміло який встановлено кредитний ліміт. Окрім того, анкета-заява не містить даних про умови кредитування, які проценти встановлено за користування кредитом, строк договору, які штрафні санкції передбачені за несвоєчасне погашення кредиту, розмір комісії, тощо.

Відповідно до виявленого бажання, Відповідачці було відкрито кредитний рахунок (що підтверджується Випискою по рахунку, яка додається до позову) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, яка додається до позову.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, з урахуванням складових його повної вартості, зокрема, заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, окрім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався також на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, Універсальна ГОЛД, Platinum, World BlackEdition , Visa Signature, MC WorldElite, Visa Infinite та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини спірного договору.

Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з якими був ознайомлений позичальник.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, Універсальна ГОЛД, Platinum, World BlackEdition, Visa Signature, MC WorldElite, Visa Infinite та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з доданими банком до позовної заяви Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» ознайомилася та погодилася відповідачка, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та, що саме зазначені документи містили умови щодо нарахування відсотків за користування кредитом, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та за відсутності наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» та Тарифи банку, відсутність у заяві домовленості сторін про порядок сплати відсотків за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк»(www.privatbank.ua), ним неодноразово змінювалися, а тому надана позивачем роздруківка із сайту не може вважатись належним доказом.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим в постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Так, у даній постанові Великої Палати Верховного Суду відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що наданий позивачем витяг з Умов, за відсутності доказів, що відповідачка саме з ними ознайомилась при підписанні Анкети-заяви від 12.04.2019, є достатнім доказом укладення договору кредиту на тих умовах, які там зазначені.

У матеріалах справи також у формі додатків до Умов наявні копія Тарифів, в яких викладені основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту, санкції за порушення зобов`язань, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, які мають бути підписані споживачем, однак на вищевказаних документах відсутній підпис відповідача.

Разом з тим, враховуючи, що відповідачкою фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, кредитор має право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Із змісту позовних вимог вбачається, що банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі у розмірі 98946.90 грн., з яких 91412, 06 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 7534.84 грн. - заборгованість за простроченими відсотками.

Водночас, як вбачається із наданого банком розрахунку, вказана заборгованість за тілом кредиту фактично складається також із нарахованих банком відсотків за користування кредитом.

Між тим, доказів про узгодження умов надання коштів позивач не надав.

Із наданих позивачем доказів тільки анкета-заява від 12.04.2019 року містить підпис відповідача. Водночас, анкета-заява не містить домовленості сторін про сплату процентів ані за користування кредитними коштами, ані за прострочення повернення кредиту за збільшеною ставкою в порядку статті 625 ЦК України; строк кредитування та строки здійснення періодичних платежів не встановлені. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами у порядку ст. 1048 ЦК України банк не пред`явив.

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження № 61-20093св19) зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Якщо анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками, пенею, комісією і штрафами за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованості, підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно матеріалів справи встановлено, що відповідач користувалася кредитними коштами та частково сплачувала заборгованість за договором, що підтверджує факт укладення кредитного договору між сторонами.

Досліджуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів зазначає, що надані АТ КБ «Приватбанк» по справі докази є належними та допустимими, у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України, та у своїй сукупності підтверджують те, що відповідач, відповідно до наданого позивачем розрахунку, виписки, користувалася кредитними коштами, наданими йому АТ КБ «Приватбанк» за договором б/н від 12 квітня 2019 року у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, у зв`язку з чим має зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів, виходячи з фактичного використання позичальником кредитних коштів, які не повернуто станом на час звернення позивача до суду з даним позовом.

Виписка за картковим рахунком відповідача, що міститься в матеріалах справи є належним доказом для визначення заборгованості відповідача за тілом кредиту, що відповідає пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, та узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18-ц.

Як вбачається з виписки по банківському рахунку відповідачки ОСОБА_1 неодноразово вносила кошти у рахунок погашення кредитної заборгованості різними сумами, однак сплачені нею кошти розподілялись банком на погашення процентів, які передбачені Умовами обслуговування рахунків фізичної особи та Тарифами, які відповідачем не підписані, тобто не спрямовувались на погашення тіла кредиту, у зв`язку з чим заборгованість зростала (а.с.21-29).

Відтак, суд першої інстанції правильно відхилив доводи відповідачки про те, що матеріали справи не містять документів бухгалтерського обліку (виписки) банку, які відображають облік здійснених операцій за певний період за договором, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Однак, всупереч ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки тому, що в анкеті-заяві від 14 листопада 2013 року процентна ставка та строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, а отже списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом є безпідставним. Тому ці кошти підлягають зарахуванню на погашення тіла кредиту.

Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 697/302/20, провадження № 61-2498св22, який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України слід урахувати у даній справі.

За таких обставин суд має здійснити самостійний розрахунок заборгованості перед банком. На підставі розрахунку заборгованості відповідача у сукупності з наданим банком розрахунком заборгованості та випискою.

Відтак, згідно виписки за договором б/н щодо ОСОБА_1 , номер картки НОМЕР_1 ,за період з 12.04.2019-21.02.2025, баланс на початок періоду 0 грн, баланс на кінець періоду 98946,90 грн, сума витрат за період 4 593 304 грн 87 коп., сума зарахувань за період 4 494 357 грн 97 коп.(а.с.21-29), однак при цьому частину із сплачених нею коштів банком, а саме 55 668 грн 18 коп, банком безпідставно було спрямовано на погашення відсотків, тоді як анкета-заява від 12.04.2019 не містить домовленості сторін про сплату відсотків та інших платежів, а також умов щодо відповідальності за порушення виконання зобов`язання.

Оскільки, позивачем не надано доказів погодження сторонами розміру процентів за користування кредитним лімітом, то внесені відповідачем кошти повинні були бути зараховані на погашення заборгованості по тілу кредиту.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що стягненню з ОСОБА_1 підлягає сума в розмірі 43278 грн 72 коп., тобто, різниця між фактично витраченими коштами та внесеними коштами в межах кредитного ліміту (4593304,87-4494357,97-55668,18).

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Виходячи з наведеного, рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої з ОСОБА_1 на користь банку суми слід змінити, зменшивши суму заборгованості за кредитом за рахунок протиправно списаних банком відсотків з 98946,90 грн до 43278,72 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що розрахунок заборгованості не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження наявності чи відсутності заборгованості, її розміру, а виписки по рахункам відкритим на ім`я відповідача не долучена АТ КБ «Приватбанк» до матеріалів справи; відповідачка в суд першої інстанції надала власний розрахунок заборгованості, а у виписці з особового рахунку нараховано проценти на списання по кредиту, які підлягають зарахуванню у тіло кредиту, які суд безпідставно стягнув не врахувавши сплачені проценти у тіло кредиту, колегія суддів відхиляє, з огляду на вищевикладене.

Аргументи про те, що суд відклав розгляд справи з 22.05.2025 на наступний день на 09-25 годину 23.05.2025, і відповідачка була позбавлена можливості завчасно клопотати перед судом про дослідження матеріалів справи №619/2317/23, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що відповідачка зазначила про наявний кабінет у Електронному суді, і відповідно була повідомлена про розгляд справи 22.05.2025 14:19:43 (а.с.110), і ніяких клопотань не подавала до суду. Також суд розглянув її клопотання та продовжив розгляд справи, та перерва у судовому засідання була оголошена на стадії ухвалення рішення суду по справі (а.с.109).

Твердження відповідача, про те, що справа №619/2317/23 стосується цієї, з приводу якої вона хотіла заявити клопотання про її дослідження, то колегія суддів не приймає, з огляду на те, що судом першої інстанції надано оцінку та зазначено у оскаржуваному рішенні суду, що предметом розгляду цієї справи було стягнення заборгованості за договором №б/н від 15.02.2016 у розмірі 62 682,00 грн, зазначена справа не має відношення до справи, що розглядається, оскільки предметом розгляду є заборгованість шо утворилася на підставі договору б/н від 12.04.2019.

Щодо судового збору колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 141, п. «в» ч. 1 ст. 382 ЦПК України судовий збір сплачений сторонами підлягає перерозподілу.

Статтею 5 Закону встановлено пільги щодо сплати судового збору, зокрема, згідно з п. 9 ч. 1 даної норми від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю 1 та 2 групи.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву зазначала, що вона є інвалідом 2-ої групи на підтвердження чого надавала копію пенсійного посвідчення, а з огляду на те, що судом першої інстанції акт не складений, то відповідний додаток до відзиву був у наявності, оскільки хоча постанова ХАС у справі № 619/2317/263 від 16.02.2024 не зазначена у додатку до відзиву, однак вона додана до відзиву, є в наявності, також суд відповідного доказу у ОСОБА_1 не витребував, тому суд першої інстанції передчасно з ОСОБА_2 стягнув судовий збір.

Оскільки ОСОБА_1 , відповідно до наданого посвідчення є інвалідом ІІ групи, судові витрати сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).

Беручи до уваги наведене, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, тому судовий збір має бути компенсовано за рахунок держави, а не за рахунок відповідачки.

При зверненні з позовом до суду АТ КБ «Приватбанк» сплатило судовий збір у сумі 2422,40 грн (а.с. 59).

Оскільки позовні вимоги АТ «Приватбанк» задоволено частково, а саме на 43,74% (43278,72 х 100) : 98946,90), то позивач має право на компенсування від держави сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 1059,55 грн (2422,40 х43,74 %).

Зважаючи на те, що суд задовольнив позовну заяву банку частково, а ОСОБА_1 згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, тому судовий збір належить віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За подачу апеляційної скарги ОСОБА_1 не було сплачено судовий збір в розмірі 3633,60 грн, з огляду на те, що вона є інвалідом 2-ої групи та звільнена від сплати (а.с.109).

Однак, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково на 56,26%, зменшено суму, що підлягає стягненню, то з банку на користь держави необхідно стягнути пропорційно незадоволених позовних вимог у розмірі 2044,26 грн судового збору (3633,60 х 56,26 %).

Згідно ст. 141 ЦПК України встановлено, що покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Шляхом взаємозаліку зазначених сум з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 984 грн (дев`ятсот вісімдесят чотири гривні) 51 коп.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 травня 2025 року-скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості-задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.04.2019 у розмірі 43278 грн (сорок три тисячі двісті сімдесят вісім гривень) 72 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 984 грн (дев`ятсот вісімдесят чотири гривні) 51 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 27 жовтня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді колегії Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук