Справа № 203/7878/24
Провадження № 2/0203/718/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Кринюк М.С.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Колодочки П.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павленко Інна Василівна, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилався на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2006 року є власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1 . 12.12.2024 року до вказаного приміщення зайшли двоє невідомих осіб, які повідомили йому, що приміщення належить відповідачу. Також останні зазначили, що у володінні АТ КБ «Приватбанк» мається кредитний договір №DND0GK00006052 від 16.05.2006 року, нібито укладений між позивачем та відповідачем, а також договір іпотеки від 08.09.2006 року про передачу в іпотеку нежитлового приміщення АДРЕСА_1 . З отриманої в подальшому інформаційної довідки від 17.12.2024 року позивачу стало відомо, що право власності на належне йому нежитлове приміщення за вказаною визе адресою було зареєстровано за банком на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.11.2024 року приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Павленко І.В., на підставі договору іпотеки від 08.09.2006 року, через наявну заборгованість за кредитним договором. Зазначаючи, що така реєстрація права власності за відповідачем була проведена з порушенням діючого законодавства, позивач посилався на те, що він не отримував жодних письмових вимог про усунення порушень за кредитним договором від 16.05.2006 року та договором іпотеки від 08.09.2006 року. Не отримував повідомлення державного реєстратора про подання відповідачем заяви на вчинення реєстраційної дії щодо належного позивачу майна. Також посилався на заборону звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії воєнного стану відповідно до ч.1 п.5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку». В зв`язку з цим, позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса Павленко І.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 76206638, про державну реєстрацію права власності за АТ КБ «Приватбанк» на об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 143,2 кв.м, магазин-приміщення №101.

Ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська (після зміни найменування Центральний районний суд міста Дніпра) від 03.01.2025 року позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовчому судовому засіданні.

Також ухвалою суду від 03.01.2025 року в порядку забезпечення позову було заборонено будь-яким особам вчиняти дії щодо відчуження та реєстрації прав на спірне нежитлове приміщення.

Протокольною ухвалою суду від 11.03.2025 року було закрито підготовче провадження по справі та призначено її до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та посилаючись на викладені в ньому підстави, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідач в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач повідомлявся листом банку від 12.06.2024 року про звернення стягнення на іпотечне майно в разі не усунення порушеного зобов`язання за кредитним договором. Також зазначав про безпідставність посилань позивача на заборону звернення стягнення на предмет іпотеки під час дії воєнного стану, оскільки така заборона поширюється на майно, що перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, в той час, як іпотечне майно є нежитловим приміщенням та кредит надавався позивачу на купівлю цього приміщення-магазину.

Заслухавши пояснення учасників, перевіривши доводи, викладені сторонами в заявах по суті справи та дослідивши матеріали останньої, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 16.05.2006 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною А.В. за реєстровим №1737, позивач ОСОБА_2 є власником нежитлового приміщення, магазину АДРЕСА_2 (після зміни найменування м.Дніпро).

16.05.2006 року між ЗАТ АБ «Приватбанк (після зміни найменування АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №DND0GK00006052, відповідно до умов п.1.1 якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит на строк до 16.05.2016 року включно, у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в розмірі 170000 доларів США для купівлі магазина-приміщення.

Пунктом 1.3 кредитного договору було передбачено, що забезпечення виконання позичальником зобов`язань за даним договором виступає іпотека: магазин-приміщення АДРЕСА_2 .

02.01.2013 року між сторонами було укладено додаткову угоду до кредитного договору №DND0GK00006052 від 16.05.2006 року щодо розміру кредиту у вигляд невідновлювальної кредитної лінії в сумі 199787,34 долари США, зменшення суми заборгованості, яка виникла на дату підписання додаткової угоди на 6371,16 доларів США та інш.

08.09.2006 року між ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір іпотеки №DND0GK00006052, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №DND0GK00006052 від 16.05.2006 року в іпотеку було передано магазин-приміщення АДРЕСА_2 .

Пунктом 26 договору іпотеки було передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено в позасудовому порядку, зокрема, шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав вбачається, що на підставі рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Павленко І.В., від 21.11.2024 року, індексний номер 76206638, на підставі іпотечного договору від 08.09.2006 року за АТ КБ «Приватбанк» було зареєстровано право власності на нежитлове приміщення магазин-приміщення АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі №925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України). Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, передбачених статтею 12 вказаного Закону.

Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора поділяються на: 1) судовий (на підставі рішення суду); 2) позасудовий (на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), кожен з яких має власний правовий механізм реалізації.

Для реалізації іпотекодержателем своїх прав на задоволення вимог шляхом позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до ст.ст.36,37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду на підставі застереження в іпотечному договорі або в окремому договорі, укладеному сторонами в порядку досудового врегулювання.

Кредитні правовідносини за своєю правової природою є договірними правовідносинами, тому на них у повній мірі розповсюджуються вимоги цивільного законодавства, зокрема неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, принципи свободи договору; свободи підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судового захисту цивільного права та інтересу; справедливості, добросовісності та розумності, які передбачені ст.3 ЦК України.

Зазначені вимоги повною мірою вимагають від учасників правовідносин діяти при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускати дії з наміром завдати шкоди іншій особі, а також дій, що є зловживанням правом в інших формах; додержуватися моральних засад суспільства тощо (ст.13 ЦК України). Водночас особа не може бути примушена до дій, що не є обов`язковими для неї, або дій, що знаходяться поза межами актів цивільного законодавства або договору. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ст.14 ЦК України).

У розглядаємій справі встановлено, що АТ КБ «Приватбанк», як кредитор за кредитним договором №DND0GK00006052 від 16.05.2006 року та іпотекодержатель за договором іпотеки №DND0GK00006052 від 16.05.2006 року від 08.09.2006 року, реалізував своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застосування позасудового способу урегулювання спору, передбаченого ст.37 Закону України «Про іпотеку» (набуття права власності на предмет іпотеки), на підставі іпотечного застереження, закріпленого у п.26 іпотечного договору.

Згідно з ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Частинами 1-4 ст.37 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на момент здійснення реєстраційної дії, передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, є документами, що підтверджують перехід права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності (спеціальне майнове право) іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Рішення про реєстрацію права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

За змістом частини другої ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, в редакції, яка діяла на момент здійснення реєстраційної дії, передбачено, що для державної реєстрації прав на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, набуття права оренди земельної ділянки, права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) чи права користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), також подаються:

1) оригінал або засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) оригінал або засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або оригінал або засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або оригінал або засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, комунікаційної або інформаційно-комунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, або інші документи, передбачені договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, що підтверджують факт належного виконання іпотекодержателем вимог законодавства щодо направлення вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами, або інші документи, передбачені договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, що підтверджують факт належного виконання іпотекодержателем вимог законодавства щодо направлення вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту).

Вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, незалежно від обраного іпотекодержателем способу її направлення, передбаченого цим підпунктом, повинна бути надіслана не раніше шести місяців до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше 10 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У разі подання документа, зазначеного в абзаці першому або четвертому підпункту 2 цього пункту, державна реєстрація проводиться після спливу тридцятиденного строку з моменту отримання адресатом вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, якщо у такій вимозі не зазначений більш тривалий строк.

У разі надсилання вимоги, зазначеної у підпункті 1 цього пункту, засобами поштового зв`язку державним реєстратором за допомогою офіційного веб-сайту оператора поштового зв`язку перевіряється за штриховим кодовим ідентифікатором поштового відправлення факт його вручення адресату, відмови адресата від одержання чи повернення відправнику у зв`язку з відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення. Сканована копія відомостей за результатами такої перевірки долучається до відповідної заяви.

Згідно ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позивач зазначає в позовній заяві обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги.

Заявивши вимоги про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Павленко І.В. про державну реєстрацію права власності за АТ КБ «Приватбанк» на іпотечне майно, позивач посилався на те, що така реєстрація права власності за відповідачем була проведена з порушенням діючого законодавства, підставами для цього зазначивши те, що він не отримував жодних письмових вимог про усунення порушень за кредитним договором від 16.05.2006 року та договором іпотеки від 08.09.2006 року; не отримував повідомлення державного реєстратора про подання відповідачем заяви на вчинення реєстраційної дії щодо належного позивачу майна; заборону звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії воєнного стану відповідно до ч.1 п.5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку».

Розглядаючи справу в межах заявлених вимоги та підстав позову, суд враховує, що доводи позивача щодо не направлення та не отримання ним вимоги про усунення порушень, спростовуються наданими банком копіями вимоги від 12.06.2024 року про усунення порушень за кредитним договором №DND0GK00006052 від 16.05.2006 року протягом 30 днів з дня отримання вимоги, з попередження щодо подальшого звернення стягнення на предмет іпотеки у передбачений законом та договором спосіб, а також рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, відповідно до яких зазначена вимога, яка була направлена за адресою: АДРЕСА_3 , була отримана ОСОБА_2 особисто 26.06.2024 року, а вимога, направлена за адресою: АДРЕСА_4 , отримана особисто ОСОБА_2 29.06.2024 року.

Також суд вважає безпідставними доводи позивача щодо існування на момент реєстрації за банком права власності на нерухоме майно заборони на звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії воєнного стану відповідно до ч.1 п.5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку», оскільки зі змісту вказаної норми така заборона в період дії воєнного стану у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки згідно ст.37 Закону України «Про іпотеку» поширюється на нерухоме майно, що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами.

В той час, як позивачем було укладено кредитний договір з метою отримання кредиту на придбання нежитлового приміщення магазину, тобто не на споживчі цілі в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

В частині недотримання нотаріусом вимог ст.20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо неповідомлення позивача, як власника майна, про подання банком заяви про реєстрацію права власності на предмет іпотеки, суд враховує наступне.

Зазначеною вище ст.20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву, а також відповідного користувача, обтяжувача.

Порядок подання заяв у сфері державної реєстрації прав та повідомлення власника об`єкта нерухомого майна, а також відповідного користувача, обтяжувача про подані заяви визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

В свою чергу п.11-1 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, встановлено, що

про подання/отримання заяви державний реєстратор за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав невідкладно повідомляє суб`єктів речових прав, обтяжень речових прав на відповідне майно.

Повідомлення суб`єктів речових прав, обтяжень речових прав здійснюється в разі наявності в Державному реєстрі прав відомостей про їх абонентський номер мобільного телефона та/або адреси електронної пошти шляхом надсилання інформації в електронній формі про тип заяви, її реєстраційний номер, дату та час подання, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) заявника.

Повідомлення суб`єктів речових прав, обтяжень речових прав здійснюється також засобами Порталу Дія, якщо особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, є його користувачами, та замовили відповідну послугу на Порталі Дія.

Посилаючись на невиконання нотаріусом положень ст.20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивач не надав доказів тому, в Державному реєстрі речових прав були наявні відомості про його номер мобільного телефону та/або адреси електронної пошти, його реєстрації на Порталі Дія та ненадходження до його особистого кабінету відповідних повідомлень.

Крім того, суд враховує, що направлення такого повідомлення державним реєстратором не є обов`язковою передумовою та перешкодою для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, зокрема п.61 вказаного Порядку.

В частині заперечень позивача щодо факту укладення кредитного та іпотечного договорів, отримання кредитних коштів, суд враховує, що відповідних позовних вимог позивач не заявляв, будь-яких обставин щодо їх не укладення, нікчемності або недійсності не навів.

В той час як, факт їх укладання підтверджується наявними у даній справі та у досліджених судом під час її розгляду матеріалах цивільних справа №203/3174/21, №203/4541/22, копіями кредитного договору №DND0GK00006052 від 16.05.2006 року та додаткової угоди до нього від 02.01.2013 року, договору іпотеки №DND0GK00006052 від 08.09.2006 року, що містять підписи позивача.

Інших підстав в обгрунтування заявлених позовних вимог позивачем не зазначалось.

В зв`язку з цим, суд приходить до висновку про безпідставність та необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Враховуючи відмову в задоволенні позову, понесені позивачем по справі судові витрати покладаються на останнього.

У відповідності до ч.9 ст.158 ЦПК України скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03.01.2025 року у розглядаємій цивільній справі, а саме: скасувати заборону будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження, реєстрації виникнення, переходу чи припинення речових прав на нерухоме майно - магазин-приміщення № НОМЕР_1 , загальною площею 143,4 кв.м, що розташоване в будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020).

Керуючись ст.ст.12,33,35,36,37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст.15,525,526,610 ЦК України, ст.ст.10,11,18,20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, п.п.11-1,61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127, ст.ст.2,4,5,10-13,76-81,141,158,211,223,258,259,263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Павленко Інна Василівна, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав - відмовити повністю.

Понесені позивачем по справі судові витрати покласти на останнього.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 03 січня 2025 року у розглядаємій цивільній справі №203/7878/24, а саме: скасувати заборону будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти дії щодо відчуження, реєстрації виникнення, переходу чи припинення речових прав на нерухоме майно - магазин-приміщення №101, загальною площею 143,4 кв.м, що розташоване в будинку АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 020).

Відповідно до ч.10 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили даним рішенням суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 жовтня 2025 року.

Суддя С.Ю.Казак