Провадження №: 2/336/1822/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Якущенко Е.Р.,

за участю прокурора Боріна А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області до Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Кабінет Міністрів України, Запорізька обласна рада, Запорізька обласна державна адміністрація, головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом визнання розпорядження, державного акту на право власності та договору оренди недійсними, повернення земельної ділянки, а також визнання незаконною та скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя на розгляді знаходиться цивільна справа за позовом заступника керівника Запорізької обласної прокуратури Максименко Наталі Вікторівни в інтересах держави в особі Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області до Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Кабінет Міністрів України, Запорізька обласна рада, Запорізька обласна державна адміністрація, головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом визнання розпорядження, державного акту на право власності та договору оренди недійсними, повернення земельної ділянки, а також визнання незаконною та скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки.

18.05.2021 року заступник керівника Запорізької обласної прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України з позовною заявою до Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Запорізька обласна рада, Запорізька обласна державна адміністрація про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом визнання розпорядження, державного акту на право власності на земельну ділянку, договору оренди недійсними, зобов`язання повернути земельну ділянку.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 27.05.2021 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання по справі.

Разом із позовною заявою 18.05.2021 року до Оріхівського районного суду Запорізької області надійшла заява заступника керівника Запорізької обласної прокуратури Максименко Н.В. про вжиття заходу забезпечення поданого нею позову шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку, а також шляхом встановлення ОСОБА_2 та ТОВ «Мала Токмачка» заборони щодо розорювання, обробки, посіву сільськогосподарських культур на вказаній земельній ділянці.

Заява обґрунтована посиланням на те, на теперішній час оскаржується підстава набуття ОСОБА_2 права власності на земельну площею 2 га з кадастровим номером :01:004:0082. З метою недопущення її відчуження на користь інших осіб, оскільки спірна земельна ділянка не є об`єктом цивільно-правових відносин, на які поширюється дія п. 15 Розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, є необхідним вжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на зазначену земельну ділянку, оскільки існує ризик її відчуження під час судового розгляду, що може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у цій справі. Окрім того, ОСОБА_2 , як власник землі, та ТОВ «Мала Токмачка», як її орендар, мають право використовувати спірну земельну ділянку у сільськогосподарських цілях на власний розсуд (розорювати, обробляти, здійснювати посів сільськогосподарських культур тощо), що може привести до пошкодження або знищення території природно-заповідного фонду.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 20.05.2021 заяву про вжиття заходу забезпечення позову задоволено, накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га, заборонено ОСОБА_2 та ТОВ «Мала Токмачка» вчиняти дії щодо розорювання, обробки, посіву сільськогосподарських культур на вказаній земельній ділянці.

10.06.2021 року до суду надійшла заява представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка» Макаренка Олександра Миколайовича про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: заступник керівника Запорізької обласної прокуратури Максименко Наталія Вікторівна, Кабінет Міністрів України, Оріхівська районна державна адміністрація Запорізької області, Цикало Н.І., Запорізька обласна рада, Запорізька обласна адміністрації про визнання виконавчого документа таким, що не підлягаю виконанню. В заяві заявник просить суд визнати виконавчий документ ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області по справі № 323/1137/21 від 20.05.2021 року в частині заборони ТОВ «Мала Токмачка» після збору врожаю проса, яка була засіяна Товариством з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка» у квітні 2021 року, вчиняти дії щодо розорювання, обробки, посіву сільськогосподарських культур на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0082, площею 2 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239), таким що не підлягає виконанню; зупинити виконання ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області по справі № 323/1137/21 від 20.05.2021 року в частині заборони ТОВ «Мала Токмачка» після збору врожаю проса, яка була засіяна Товариством з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка» у квітні 2021 року, вчиняти дії щодо розорювання, обробки, посіву сільськогосподарських культур на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0082, площею 2 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239), до розгляду даної заяви.Крім того, у своїй заяві заявник, окрім іншого, просить суд зупинити виконання ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області по справі № 323/1137/21 від 20.05.2021 року в частині заборони ТОВ «Мала Токмачка» вчиняти вищезазначені дії з приводу оспорюваної земельної ділянки.

Ухвалою від 11.06.2021 в задоволенні клопотання в частині зупинення виконання ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області по справі № 323/1137/21 від 20.05.2021 року в частині заборони ТОВ «Мала Токмачка» після збору врожаю проса, яка була засіяна Товариством з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка» у квітні 2021 року, вчиняти дії щодо розорювання, обробки, посіву сільськогосподарських культур на земельній ділянці з кадастровим номером :01:004:0082, площею 2 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239), до розгляду даної заяви - відмовлено.

25.06.2021 року до суду від заінтересованої особи - заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, надійшли заперечення на вищезазначену заяву, в яких вона прохає суд у її задоволенні відмовити. В обгрунтування своїх заперечень зазначає, що ухвала Оріхівського районного суду Запорізької області від 20.05.2021 року в частині заборони ТОВ «Мала Токмачка» вчиняти певні дії виконана, ТОВ «Мала Токмачка» доведено її резолютивну частину, про що складено акт державного виконавця від 10.06.2021 року та у зв`язку з чим, виконавче провадження було закінчене, а тому підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відсутні. Також зазначає, що відповідно до п. 7.2. договору оренди земельної ділянки від 12.03.2019 року, якщо на момент припинення дії цього договору на земельній ділянці знаходиться незібраний врожай, то орендар має право закінчити сільськогосподарський рік та зібрати такий врожай у строки, що передбачені технологією вирощування відповідної сільськогосподарської культури (до моменту зібрання врожаю продовжується строк оренди земельної ділянки). Таким чином, умовами договору передбачено право подальшого використання товариством спірної земельної ділянки, не дивлячись на його розірвання. Вищевказані обставини надають можливості підприємству вчиняти дії щодо подальшого використання земельної ділянки, якщо виконавчий документ буде визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою суду від 25.06.2021 в задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка» Макаренка Олександра Миколайовича про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню - відмовлено. Ухвала обгрунтована тим, що враховуючи, що ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» врегульовано порядок виконання судових рішень, за якими боржник зобов`язаний утриматися від вчинення певних дій, та на момент надходження даної заяви та, відповідно, на момент її розгляду судом, ухвала суду від 20.05.2021 року державним виконавцем фактично виконана, про що було винесено відповідну постанову, суд вважає, що у задоволенні заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню слід відмовити, у зв`язку з його виконанням.

Від представника Відповідача 1 (Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області - правонаступника Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області) 15.06.2021 надійшов відзив на позовну заяву, яким позовні вимоги прокурора визнано. Просили задовольнити позов (за виключенням стягнення з Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області судового збору, оскільки остання знаходиться в стадії припинення), справу розглядати без участі Відповідача 1.

Від позивача - Кабінету Міністрів України 23.06.2021 до суду надійшли пояснення,у яких зазначено про те, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

25.06.2021 від представника Відповідача 2 ( ОСОБА_2 ) Макаренка О.М. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_2 законно отримала у власність спірну земельну ділянку у відповідності до приписів чинного на 2007 рік законодавства України. Земельну ділянку надано у приватну власність Оріхівською райдержадміністрацією у 2007 році законно, оскільки межі заказника встановлені у 2020 році.На момент передачі у приватну власність спірної земельної ділянки заборон чи обмежень у її використанні не було.

25.08.2021 від заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, надійшли заперечення на вищезазначений відзив, згідно з якимяк на сьогоднішній день, так і станом на 2007 рік, законодавством було заборонено передачу у приватну власність земель природно-заповідного фонду, а тому висновок про те, що ОСОБА_2 законно отримала у власність спірну земельну ділянку у відповідності до приписів чинного на 2007 рік законодавства України, не відповідає дійсності.Ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова» створено на підставі розпорядження Представника Президента України в Запорізькій області від 02.10.1992 № 321. У додатках до вказаного розпорядження наявна характеристика заказника «Балка Бабакова», зазначені його точна площа та місце розташування. Фактичне знаходження на місцевості заказника також визначено планом землекористування колгоспу «Перемога» Оріхівського району (копія знаходиться у матеріалах справи). Тобто саме з 1992 року заказник «Балка Бабакова» є юридично створеним як об`єкт природно-заповідного фонду. Встановлене спірній земельній ділянці цільове призначення для особистого селянського господарства жодним чином не впливає на її обмежену оборотоздатність і не передбачає можливості її дійсного використання за таким призначенням, оскільки з моменту оголошення ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова», ця територія має статус природно-заповідного фонду і її правовий режим та цільове призначення визначаються фактом розташування на ній вказаного об`єкта.

25.06.2021 від представника Відповідача 3 (ТОВ «Мала Токмачка») Макаренка О.М. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_2 законно отримала у власність спірну земельну ділянку у відповідності до приписів чинного на 2007 рік законодавства України.Посилання у позовній заяві на положення ст. 149 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) є неправомірним.ТОВ «Мала Токмачка» є неналежним відповідачем у справі, оскільки з 26.05.2021 всі договірні стосунки між Товариством та Цикало Н.І. припинені.

25.08.2021 від заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, надійшли заперечення на вищезазначений відзив, згідно з яким ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова» створено на підставі розпорядження Представника Президента України в Запорізькій області від 02.10.1992 № 321. У додатках до вказаного розпорядження наявна характеристика заказника «Балка Бабакова», зазначені його точна площа та місце розташування. Фактичне знаходження на місцевості заказника також визначено планом землекористування колгоспу «Перемога» Оріхівського району (копія знаходиться у матеріалах справи). Тобто саме з 1992 року заказник «Балка Бабакова» є юридично створеним як об`єкт природно-заповідного фонду. З приводу неправомірності посилання у позовній заяві на положення ст. 149 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зазначено, що статтями 122, 149 та 150 Земельного кодексу України установлювались виключні повноваження Кабінету Міністрів України на прийняття рішення про вилучення особливо цінних земель, до яких відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, та розпорядження ними. Разом з цим, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», з 27.05.2021 (дата набрання його чинності) Кабінет Міністрів України втратив повноваження щодо розпорядження землями природно-заповідного фонду місцевого значення. Умовами договору передбачено право подальшого використання товариством спірної земельної ділянки, не дивлячись на його розірвання. Вищевказані обставини надають можливості підприємству вчиняти дії щодо подальшого використання земельної ділянки, а тому ТОВ «Мала Токмачка» є належним співвідповідачем у справі.

08.07.2021 від Запорізької обласної прокуратури до суду надійшло клопотання про процесуальне правонаступництво, відповідно до якого, зважаючи на зміни в законодавстві (в частині визначення власника земельних ділянок державної форми власності природно-заповідного фонду місцевого значення, які розташовані за межами населених пунктів) необхідно залучити до участі у справі правонаступника Кабінету Міністрів України у цих правовідносинах Малотокмачанську сільську раду Пологівського району Запорізької області. Окрім того, саме останній на теперішній час підлягає поверненню спірна земельна ділянка. Кабінет Міністрів України, який до 27.05.2021 був наділений повноваженнями щодо розпорядження земельними ділянками природно-заповідного фонду в силу ст. ст. 122, 149, 150 Земельного кодексу України, на підставі ст. 53 ЦПК України повен бути залучений в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні позивача, оскільки рішення у справі безпосередньо впливає на його права та обов`язки.

Від представника третьої особи на стороні позивача (Запорізької обласної державної адміністрації) 14.07.2021 до суду подано пояснення у справі, у якому зазначено про те, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, розгляд справи просили здійснювати без участі представника Запорізької облдержадміністрації.

Такожвід представника третьої особи на стороні позивача (Запорізької обласної державної адміністрації) 16.07.2021 до суду подано додаткові пояснення у справі, у яких зазначено про те облдержадміністрація підтримує вищевказане клопотання, просили його задовольнити.

01.08.2021 року у судді Смоковича М.В. припинились повноваження на здійснення правосуддя у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку призначення на посаду.

На підставі Розпорядження заступника керівника апарату Оріхівського районного суду Запорізької області від 02.08.2021 року №111 був проведений повторний автоматичний розподіл даної справи, на підставі якого справа була передана на розгляд судді Мінаєву М.М.

Ухвалою Оріхівського районного суду від 06.08.2021 справу прийнято до свого провадження суддею Мінаєвим М.М.

Від представника третьої особи на стороні позивача (Запорізької обласної ради) 21.09.2021 до суду подано пояснення у справі, у якому зазначено про те, що позовні вимоги прокурора є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, розгляд справи просили здійснювати без участі представника Запорізької облради.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 10.05.2022 № 29/0/9-22 змінено територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області у зв`язку із неможливістю здійснення правосуддя під час воєнного стану до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя.

20.04.2023 з Оріхівського районного суду Запорізької області до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшла вказана цивільна справа.

На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2023 року справа передана до провадження судді Дмитрюк О.В.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 24.04.2023 матеріали вказаної цивільної справи прийнято до свого провадження, призначено підготовче засідання по справі.

Від представника третьої особи на стороні позивача (Запорізької обласної державної адміністрації) 18.05.2023 до суду подано клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника Запорізької облдержадміністрації.

03.07.2023 р. до суду надійшло клопотання заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про процесуальне правонаступництво відповідача Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області на Пологівську районну державну адміністрацію Запорізької області. Клопотання мотивовано тим, що розпорядженням КМУ від 16.12.2020 р. № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» постановлено здійснити реорганізацію державних адміністрацій районів, ліквідованих згідно з постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 р. № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених зазначеною постановою, згідно з додатком 1. Додатком 1 цього Розпорядження визначено, що Оріхівська райдержадміністрація реорганізується шляхом приєднання до Пологівської райдержадміністрації Запорізької області.

Ухвалою суду від 17.07.2023 задоволено клопотання представника позивача - Запорізької обласної прокуратури про залучення правонаступника у справі, залучено Пологівську районну державну адміністрацію Запорізької області до участі у справі як правонаступника відповідача Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області. Також позивача, в інтересах якого діє Запорізька обласна прокуратура - Кабінет Міністрів України замінено на правонаступника - Малотокмачанську сільську раду Пологівського району Запорізької області. залучено до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог - Кабінет Міністрів України.

Ухвалою суду від 01.08.2023 прийнято до розгляду заяву заступника керівника Запорізької обласної прокуратури про зміну предмета позову шляхом доповнення додатковою позовною вимогою (при збереженні первісних позовних вимог) - про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0082 у Державному земельному кадастрі, долучено заяву про зміну предмета позову до справи. Залучено до у часті у справі у якості третьої особи Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

28.09.2023 від ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області надійшли письмові пояснення, відповідно до яких фактично визнано обґрунтованість позовних вимог прокурора.

01.11.2023 від Пологівської районної військової адміністрації надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів щодо вжитих заходів з метою мирного врегулювання спору, а саме: копії листа Пологівської районної державної адміністрації від 08.09.2023 № 01-55/504, листа Малотокмачанської сільської ради від 11.09.2023 № 384/02-09-02 та протоколу наради голови районної державної адміністрації № 23 від 13.09.2023.

02.11.2023 підготовче провадження по справі закрито та справу призначено до розгляду по суті, про що постановлено ухвалу з занесенням до протоколу судового засідання.

19.01.2024 від Відповідача 3 - ТОВ «Мала Токмачка» надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог заперечували.

10.05.2024 р. до суду надійшла заява сільського голови Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області Малахатки А.М., голови Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області А.Є.Крупського та представника ОСОБА_2 - Цикало І.В., в якій сторони просять затвердити угоду та закрити провадження у справі.

Згідно умов угоди:

1. ОСОБА_2 надає згоду на заміну земельної ділянки із кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га, а Малотокмачанська сільська рада Пологівського району Запорізької області зобов`язується виділити на заміну земельної ділянки із кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га ОСОБА_2 земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2 га на території Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області з загальної площі земельної ділянки за кадастровим номером :03:001:0245 (загальна площа земельної ділянки за цим номером 37,5821 га) відповідно до рішення двадцять другої сесії восьмого скликання Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області «Про резервування земельної ділянки на території Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області» від 08.04.2024 року № 04 (далі Рішення № 04):

1.1 ОСОБА_2 надає згоду на припинення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га, шляхом передачі у комунальну власність на користь територіальної громади в особі Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області, а Малотокмачанська сільська рада Пологівського району Запорізької області набуває права власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

1.2 Надання документів для реєстрації набуття власності на земельну ділянку із кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно здійснюється Малотокмачанською сільською радою Пологівського району Запорізької області протягом 30 календарних днів після отримання ухвали про затвердження Мирової угоди;

1.3 Вважати, що ОСОБА_2 , у зв`язку із передачею земельної ділянки із кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га, не використала право на отримання земельної ділянки, безоплатно, у власність відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України.

2. Малотокмачанська сільська рада Пологівського району Запорізької області зобов`язується зарезервувати земельну ділянку площею 2 га із загальної площі земельної ділянки 37,5821 га за кадастровим номером :03:001:0245 на території Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області за межами населеного пункту села Новопокровка на підставі Рішення № 04, виділити ОСОБА_2 земельну ділянку після виключення території Малотокмачанської сільської територіальної громади з Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 23.12.2022 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 року за № 1668/39004 та після скасування воєнного стану в Україні, здійснити заходи щодо розроблення технічної документації стосовно зазначеної земельної ділянки, з подальшим прийняттям рішення про надання у власність цієї земельної ділянки ОСОБА_2 , відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України.

3. Витрати по сплаті судового збору та всі витрати, пов`язані з реалізацією цієї Мирової угоди, несе Малотокмачанська сільська рада Пологівського району Запорізької області.

4. Сторони Мирової угоди заявляють, що ні в процесі укладення цієї Мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь-яких третіх осіб.

5. Сторони Мирової угоди повністю усвідомлюють умови, мету та сутність цієї угоди.

6. Сторони Мирової угоди підтверджують, що всі викладені умови цієї мирової угоди відповідають їх дійсному волевиявленню та інтересам і породжують настання наслідків, зазначених у тексті цієї Мирової угоди. Наслідки затвердження цієї Мирової угоди сторонам відомі.

7. Сторони підтверджують, що не мають будь-яких застережень та/або обмежень своєї правоздатності та/або дієздатності та/або обмежень у повноваженнях для укладення та підписання цієї Мирової угоди.

8. Усі зміни та доповнення до цієї Мирової угоди можуть бути внесені письмово за взаємною згодою сторін.

9. Мирова угода набирає чинності з моменту набрання законної сили ухвали суду про затвердження мирової угоди і діє до повного виконання зобов`язань, передбачених нею.

10. Ця Мирова угода передається на затвердження Шевченківському суду м.Запоріжжя у справі № 232/1137/21 і набуває чинності з моменту затвердження цієї Мирової угоди судом та в частині передачі земельної ділянки Цикало Н.І. діє до повного її виконання. Ухвала про затвердження Мирової угоди є виконавчим документом згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

11. Сторони підтверджують, що всі викладені умови Мирової угоди відповідають їх реальному волевиявленню та інтересам і породжують настання відповідних наслідків.

12. Після виконання сторонами своїх зобов`язань у повному обсязі згідно з цією Мировою угодою сторони претензій не мають один до одного.

У судовому засіданні представник Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області та представник ОСОБА_1 просили затвердити мирову угоду, укладену між учасниками справи, провадження у справі закрити.

Прокурор та представник Кабінету Міністрів України вважали, що мирова угода не може бути затверджена, зокрема з тих підстав, що вона не відповідає вимогам ст.208 ЦПК України.

Представник Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області направив до суду заяву, в якій просить затвердити мирову угоду та вирішити це питання без його участі.

Представники ТОВ «Мала Токмачка» та третіх осіб Запорізької обласної ради, Запорізька обласна державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області подали заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2024 року визнано мирову угоду сторін, укладену між Малотокмачанською сільською радою Пологівського району Запорізької області, Пологівською районною державною адміністрацією Запорізької області та ОСОБА_2 .. Провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, 08.07.2024 року заступник керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області подала апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі заступник керівника Запорізької обласної прокуратури зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням ст..ст. 207,208,264 ЦПК України, ст..ст.116,118 ЗК України та ст..ст. 26,59 ЗУ «Про місцеве самоврядування України». Вказана ухвала є такою, що не може бути виконана та порушує інтереси держави.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 11.07.2024 відкрито апеляційне провадження.

У своєму відзиві представник Кабінету міністрів України погодився із апеляційною скаргою заступника керівника Запорізької обласної прокуратури Максименко Н.В., вважає її такою, що підлягає задоволенню, просив скасувати оскаржувану ухвалу та направити матеріали справи для продовження розгляду справи.

Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області також підтримало апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури, просило її задовольнити в повному обсязі.

13.03.2024 від заступника керівника Запорізької обласної прокуратури надійшло клопотання про процесуальне правонаступництво. Клопотання обґрунтовано тим, що відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у разі утворення військової адміністрації населеного пункту (населених пунктів) Верховна Рада України за поданням Президента України може прийняти рішення про те, що у період дії воєнного стану та 30 днів після його припинення чи скасування начальник військової адміністрації крім повноважень, віднесених до його компетенції цим Законом, здійснює повноваження сільської, селищної, міської ради, її виконавчого комітету, сільського, селищного, міського голови; може затвердити тимчасову структуру виконавчих органів сільської, селищної, міської ради (для працівників, посади яких не включені до тимчасових штатних розписів, оголошується простій або здійснюється їх переведення на рівнозначну чи нижчу посаду); апарат сільської, селищної, міської ради та її виконавчого комітету, інші виконавчі органи (з урахуванням абзацу третього пункту 1 цієї частини), комунальні підприємства, установи та організації відповідної територіальної громади підпорядковуються начальнику відповідної військової адміністрації. Ураховуючи, що відповідно до Указу Президента України від 23.04.2024 № 239/2024 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Запорізькій області» утворено Малотокмачанську сільську військову адміністрацію Пологівського району останню необхідно залучити до участі у справі як процесуального правонаступника позивача - Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 07 серпня 2024 року зупинено провадження у цивільній справі у зв`язку із смертю Відповідача 2 - ОСОБА_2 та витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Лебідь О.А. інформацію про коло спадкоємців, які прийняли спадщину.

У січні 2025 року на адресу апеляційного суду від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Лебідь О.А. надійшла відповідь, відповідно до якої 20 листопада 2024 року була заведена спадкова справа № 144/2024 після померлої ОСОБА_2 на підставі заяви про прийняття спадщини за законом, яка надійшла від імені сина спадкодавця ОСОБА_1 ..

Ухвалою від 04.02.2025 залучено до участі у справі Малотокмачанську сільську військову адміністрацію Пологівського району як процесуального правонаступника позивача - Малотокмачанської сільської ради Пологівського району Запорізької області. Окрім того, залучено до участі у справі як правонаступника ОСОБА_2 - його сина ОСОБА_1 .

Постановою Запорізького апеляційного суду від 18.02.2025 апеляційну скаргу заступника керівника Запорізької обласної прокуратури задоволено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 червня 2024 року у цій справі скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

08.04.2025 від Позивача - Малотокмачанської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області до суду надійшла заява про залишення позову без руху, яка обгрунтована тим, що позивач має намір самостійно обирати спосіб захисту та здійснювати самостійно захист прав та законних інтересів у межах власних повноважень у порядку самопредставництва.

14.04.2025 від заступника керівника Запорізької обласної прокуратури надійшло заперечення на заяву Малотокмачанської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області про залишення позову без руху. Заперечення обгрунтовано тим, що відповідно до ч. 4 ст. 57 ЦПК України відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті. Окрім того, підстави для залишення позовної заяви без руху регламентовані ст. 185 ЦПК України, серед яких відсутні обставини відмови органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви). З урахуванням того, що прокуратура підтримує подану позовну заяву, відсутні також підстави для залишення позову без розгляду. На підставі викладеного просили у задоволені заяви Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області про залишення позову без руху відмовити.

15.04.2025 від Пологівської районної військової адміністрації надійшла заява, відповідно до якої просили в позові відмовити. Зазначали, що факт перебування земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га у межах заказника на дату видачі спірного розпорядження (02.02.2007) не підтверджено жодним актом. Спосіб захисту є неналежним, мав бути поданий віндикаційний позов. Просили визнати неналежним доказом Положення про ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова», затверджений 08.10.2021, оскільки чинною є редакція від 24.07.2017.

06.06.2025 від заступника керівника Запорізької обласної прокуратури надійшли додаткові пояснення, згідно яких предметом спору у даній справі є земельна ділянка природно-заповідного фонду частина ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова», цільове призначення якої було незаконно змінено на підставі розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації від 02.02.2007 № 29 «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства». Вищезазначене розпорядження в частині надання земельної ділянки природно заповідного фонду в приватну власність видано усупереч ч. 2 ст. 7, ч. 1 ст. 9, ч. 3 ст. 53, ст. 54 Закону України «Про природно заповідний фонд України», ст. ст. 19, 20, 84, 122, 149, 150 ЗК України. Таким чином, у порушення вищевказаних вимог законодавства Оріхівська районна державна адміністрація Запорізької області (правонаступником якої є Пологівська районна державна адміністрація Запорізької області) розпорядилась вилученими з обороту землями природно-заповідного фонду, які не можуть передаватись у приватну власність. Визнання незаконним та скасування розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації від 02.02.2007 № 29 відповідає критерію правомірності та ефективності вибраного позивачем способу захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки та особи її власника. Обраний прокурором спосіб захисту шляхом оскарження рішення (наказу) уповноваженого органу про передачу земельної ділянки в комунальну власність безпосередньо передбачений у пункті 10 частини другої статті 16 ЦК України та, за встановлених судами конкретних обставин справи, є достатнім і ефективним у спірних правовідносинах, відповідає правовій природі відносин учасників спору.

18.06.2025 від Пологівської районної державної адміністрації через систему «Електронний суд» надійшла заява, відповідно до якої просили поновити процесуальний строк для подання доказу та долучити до матеріалів справи витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га, за змістом якого будь-які обмеження у користування вказаної земельної ділянки відсутні.

04.08.2025 від ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області через систему «Електронний суд» клопотання, яким просили визнати поважними причини неподання третьою особою у встановлений законом строк доказів у вигляді копій: наказу Держгеокадастру від 08.07.2025 №346; додатку до наказу Держгеокадастру від 30.12.2022 №416 «Про припинення доступу до Державного земельного кадастру» (у редакції наказу Держгеокадастру від 08.07.2025 №346). Також зазначено, що о 08.07.2025 Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) було видано наказ № 346 «Про внесення змін до переліку територій, на яких припиняється доступ користувачів до Державного земельного кадастру». П. 1 вказаного наказу передбачено внести зміни до переліку територій, на яких припиняється доступ користувачів до Державного земельного кадастру, наведеного в додатку до наказу Держгеокадастру від 30.12.2022 №416 (із змінами,) виклавши його в новій редакції, що додається. Додатком до наказу Держгеокадастру від 30.12.2022 №416 «Про припинення доступу до Державного земельного кадастру» (у редакції наказу Держгеокадастру від 08.07.2025 №346) наведено перелік територій, на яких припиняється доступ користувачів до Державного земельного кадастру. Пп. 6 п. 4 розділу ІІІ названого додатку містить назву території Малотокмачанської сільської територіальної громади Пологівського району Запорізької області. Малотокмачанська сільська територіальна громада Пологівського району Запорізької області, на якій розташована оскаржувана земельна ділянка, включена до переліку територій, на яких припиняється доступ користувачів до Державного земельного кадастру. За таких підстав та обставин скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0082, як зазначено у вищеназваній позовній вимозі, є технічно не можливим. Справу розглядати просили за відсутності Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

В судовому засіданні 17.10.2025 прокурор Борін А.Б. позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача - Малотокмачанської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області - в судове засідання 17.10.2025 не прибув.

Представник відповідача - Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області Спесивцева О.С. усудовому засіданні 17.10.2025 заперечила повністю на позовні вимоги з підстав, викладених у письмових заявах по суті, просила у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи (Кабінету Міністрів України) Шишлакова О.В. у судовому засіданні 17.10.2025 підтримала заявлені прокурором позовні вимоги з підстав, викладених у письмових заявах по суті, просила задовольнити позов у повному обсязі.

Представники інших третіх осіб у судове засідання 17.10.2025 не прибули, їх неявка не перешкодила розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, приходить до наступного висновку.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено, що розпорядженням Представника Президента України в Запорізькій області від 02.10.1992 № 321 створено ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова» площею 99,4 га.

У додатку 5 до вказаного розпорядження зазначено, що територія заказника представляє собою залишки типчаково-ковилового степу, де зростають види, що занесені до Червоної книги України: тюльпан дібровний, ковила Лессінга. Фауну представляють польовий коник, польовий жайворонок, сіра куріпка.

Наказом начальника Держуправління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області від 08.10.2012 № 72 затверджено Положення про вказаний заказник, яке також погоджено з директором ДП «Василівське лісове господарство» та Малотокмачанським сільським головою. Мета організації зазначеного об`єкту природно-заповідного фонду передбачена у п. 1.1 Положення, відповідно до якого цей заказник організовано для забезпечення та охорони характерних для півдня України степових природних ділянок та штучно створених лісових насаджень з усіх їх біорізноманіттям, де зустрічаються деякі види рослин та тварин, занесені до Червоної книги України.

Пунктами 1.2, 1.4 даного Положення передбачено, що заказник розташований на території Оріхівського району Запорізької області в межах земель Оріхівського лісництва ДП «Василівське лісове господарство» (кв. 104 вид. 1-16, площею 47,8 га) та Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району (площею 51,6 га), які несуть відповідальність за його належне утримання та дотримання відповідного заповідного режиму.

Відповідно до п. 1.5 Положення межі заказника «Балка Бабакова» переносяться в натуру (на місцевості) з встановленням межових стовпів, типових охоронних знаків, інформаційних аншлагів встановленого зразку і наносяться на планово-картографічні матеріали та матеріали лісовпорядкування землекористувачів.

Департаментом екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації 09.12.2014 ботанічний заказник «Балка Бабакова» передано під охорону ДП «Василівське лісове господарство» та Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району на підставі охоронних зобов`язань № 24 та № 25 відповідно.

Рішенням Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області № 12 від 03.03.2020 затверджено проект землеустрою щодо організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області (далі Проект).

Згідно з текстовими та графічними матеріалами вказаного Проекту частина території ботанічного заказника «Балка Бабакова» загальною площею 10,9217 га знаходиться у приватній власності громадян, у тому числі земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га, яка наразі належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

Так, розпорядженням голови Оріхівської районної державної адміністрації від 02.02.2007 № 29 передано у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку площею 2 га. На підставі вказаного розпорядження останній видано державний акт серії ЯГ № 705947 від 30.07.2007 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на цей час земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га перебуває у власності ОСОБА_2 .

Згідно із відомостями Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0082 здійснена Управлінням Держгеокадастру у Пологівському районі Запорізької області 12.02.2016 на підставі «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», розробником якої є ПП «ХХІ ст, ОСОБА_3 ». Земельна ділянка площею 2,0001 га, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення 01.03, вид використання - для ведення особистого селянського господарства. Дана земельна ділянка перебуває у приватній власності ОСОБА_2 . Дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 16.05.2019. Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, не зареєстровані.

Щодо статусу земель природно-заповідно фонду

Особливість статусу земель природо-заповідного фонду закріплена у нормах Земельного кодексу України, Законах України «Про природно-заповідний фонд України» та «Про охорону навколишнього природного середовища».

Так, відповідно до п. «в», ч. 1 ст. 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Землі природно-заповідного фонду, згідно зі ст. 43 ЗК України, - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Аналогічний зміст має стаття 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України».

За статтею 44 ЗК України та статтею 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Частиною першою статті 178 ЦК України передбачено, що об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті.

Відповідно до частини другої цієї статті види об`єктів цивільних прав, перебування яких у цивільному обороті не допускається (об`єкти, вилучені з цивільного обороту), мають бути прямо встановлені у законі. Види об`єктів цивільних прав, які можуть належати лише певним учасникам обороту або перебування яких у цивільному обороті допускається за спеціальним дозволом (об`єкти, обмежено оборотоздатні), встановлюються законом.

Отже, визнання об`єктів, що не можуть перебувати у приватній власності, вилучені з цивільного обороту, обмежені в обороті, є умовою дотримання конституційного режиму права власності на зазначені об`єкти.

Правовий титул (правова підстава) виникнення речових прав володіння, користування, розпорядження такими об`єктами визначається законодавчими актами, зокрема Конституцією України, ЗК України, іншими законами. Саме законодавчими актами забороняється перебування певних об`єктів власності Українського народу, державної та комунальної власності у приватній власності. У свою чергу неможливість існування у таких об`єктів приватного власника унеможливлює виникнення у них нового володільця.

Відповідно до пункту «г» частини четвертої статті 84 ЗК України (у редакції, чинній на 13.01.2007) землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, належать до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з наведеними положеннями ЗК України, а також статті 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 3, 25 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» заказники належать до природно-заповідного фонду України.

Територіям природно-заповідного фонду законодавець надав особливий, виключний статус.

Так, відповідно до статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» території та об`єкти природно-заповідного фонду підлягають особливій державній охороні.

Частиною третьою статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» встановлено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Статтею 9 цього Закону визначено вичерпний перелік видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, яким не передбачено ведення на цих землях особистого селянського господарства та вирощування сільськогосподарської продукції.

Статтею 5 Закону України «Про екологічну мережу України» передбачено, що території та об`єкти природно-заповідного фонду є складовою екомережі.

За статтею 3 указаного Закону, екомережа це єдина територіальна система, яка утворюється з метою поліпшення умов для формування та відновлення довкілля, підвищення природно-ресурсного потенціалу території України, збереження ландшафтного та біорізноманіття, місць оселення та зростання цінних видів тваринного і рослинного світу, генетичного фонду, шляхів міграції тварин через поєднання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, а також інших територій, які мають особливу цінність для охорони навколишнього природного середовища і відповідно до законів та міжнародних зобов`язань України підлягають особливій охороні.

У статті 4 Закону України «Про екологічну мережу України» вказано, що збереження цілісності екомережі здійснюється відповідно до таких принципів: забезпечення цілісності екосистемних функцій складових елементів екомережі, збереження та екологічно збалансоване використання природних ресурсів на території екомережі.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави дійти до висновку, що території та об`єкти природно-заповідного фонду наділені надважливими функціями і завданнями, мають особливий статус та перебувають під особливою державною охороною, тобто згідно зі статтею 178 ЦК України належать до об`єктів, обмежених в обороті.

У постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №813/4701/16 викладені висновки про те, що правовий режим відповідної земельної ділянки пов`язаний із фактом знаходження на ній об`єкта, який охороняється законом та має особливий статус, а не з рішенням органу місцевого самоврядування. Неприйняття місцевою радою рішення про приведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до її дійсного призначення, встановленого в силу вимоги законодавства, не впливає на її правовий режим.

Окрім того, у постанові від 07.10.2020 у справі № 910/2323/18 Верховний Суд вказав, що незалежно від завершення процедури встановлення меж об`єкта природно-заповідного фонду в натурі цільове призначення відповідних територій як земель природно-заповідного фонду є незмінним.

Згідно із законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.

Так, за статтею 14 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду - це сукупність науково-обґрунтованих екологічних вимог, норм і правил, які визначають правовий статус, призначення цих територій та об`єктів, характер допустимої діяльності в них, порядок охорони, використання і відтворення їх природних комплексів.

Під цільовим призначенням земельної ділянки варто розуміти визначений законодавством правовий режим її експлуатації (використання), водночас поширення на відповідну територію режиму природно-заповідного фонду, встановленого законом, обтяжує цю земельну ділянку тими обмеженнями, які вимагаються для збереження і охорони цих земель.

Така охорона земель природно-заповідного фонду є комплексною, оскільки забороняє будь-яку діяльність, яка може негативно впливати на стан природних ресурсів, передбачає вичерпний перелік видів використання, а також особливий склад органів державної влади та місцевого самоврядування, які приймають рішення щодо створення, зміни меж, статусу та їх вилучення.

Разом з цим, за статтею 22 Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

На відміну від земель сільськогосподарського призначення, режим охорони земель природно-заповідного фонду спрямований на збереження не тільки самої природи, рідкісних видів рослин та тварин, унікальних ландшафтів, водних ресурсів, а й цілої світової екосистеми природних територій, за допомогою яких природа може відновлюватись, щоб не перетворитись в аграрну пустелю.

Окрім того, у постановах Верховного Суду від 13.08.2019 у справі № 910/11164/16, від 26.02.2020 у справі № 911/3315/17, від 16.09.2022 у справі № 752/3090/19 Верховний Суд звертав увагу, що до встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проєктів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду, що узгоджується із положеннями частини четвертої статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», а неналежне оформлення земельної ділянки не змінює її цільового призначення як віднесеної до земель природно-заповідного фонду і не звільняє органи державної влади від обов`язку діяти відповідно до встановленого чинним законодавством України порядку зміни цільового призначення та вилучення земельної ділянки.

Незважаючи на те, що Проект землеустрою щодо організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області затверджений рішенням Малотокмачанської сільської ради № 12 лише 03.03.2020, статус земель природно-заповідного фонду з моменту створення об`єкту природно-заповідного фонду є незмінним. Зміна такого правового режиму, а також відповідно й цільового призначення цих земель допускається лише на підставі чітко визначеного механізму, процедури та відповідним колом уповноважених органів, до якого районні державні адміністрації не входять

З огляду на вказане, суд відхиляє доводи Відповідачів що межі заказника були встановлені, а земельні ділянки набули статусу заповідного призначення лише після прийняття рішення Малотокмачанською сільською радою № 12 від 03.03.2020.

Таким чином, ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова» як об`єкт та територія природно-заповідного фонду є юридично створеним з 02.10.1992 і включає 99,4 га земель на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

Знаходження земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га в межах території ботанічного заказника «Балка Бабакова» встановлено на підставі:

- Проекту землеустрою щодо організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, затвердженого рішенням Малотокмачанської сільської ради № 12 від 03.03.2020, який окрім іншого містить: пояснювальну записку; висновок відділу містобудування, архітектури, розвитку інфраструктури та житлово-комунального господарства Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області від 28.11.2019 № 33; висновок відділу в Оріхівському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області про погодження проекту землеустрою щодо організації і встановлення меж території природно-заповідного фонду від 07.06.2019 № 0-8-0.30-724/109-19; план-схему розташування земельної ділянки природно-заповідного фонду та копії плану землекористування колгоспу «Перемога» Оріхівського району з позначенням ботанічного заказника місцевого значення;

- листів Запорізької обласної державної адміністрації від 09.11.2020 № 10380/08-46, Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області від 04.11.2020 № 1342/02-09-02, відділу в Оріхівському районі ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області від 26.01.2021 № 8-8-0.30-77/109-21.

Враховуючи вищевказані положення законодавства, а також дослідженні докази, суд приходить до висновку, що прокурором доведено розташування земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га в межах території ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова».

Щодо законності надання у власність земельної ділянки

На момент видання Оріхівською районною державною адміністрацією Запорізької області розпорядження від 02.02.2007 № 29 про передачу у власність спірної земельної ділянки природно-заповідного фонду у 2007 році були чинні норми Земельного кодексу України та Закону України «Про природно-заповідний фонд України» у наступних редакціях.

Згідно із ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Закону України «Про природно заповідний фонд України» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) рішення про організацію чи оголошення територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення та встановлення охоронних зон територій та об`єктів природно-заповідного фонду приймається обласними, Київською та Севастопольською міськими радами.

За ст. 54 Закону України «Про природно заповідний фонд України» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) зміна меж, категорії та скасування статусу територій та об`єктів природно-заповідного фонду проводиться відповідно до статей 51-53 цього закону.

На час виникнення спірних правовідносин зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного фонду, а також їх вилучення здійснювалася відповідно до ст. ст. 19, 20, 122, 149, 150 ЗК України.

Так, зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення.

Щодо земельних ділянок державної або комунальної власності зміна цільового призначення провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Що стосується земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, то така процедура зміни їх цільового призначення здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Статтею 122 Земельного кодексу України установлено, що Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря, а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Згідно ст. 150 Земельного кодексу України до особливо цінних земель відносяться землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Таким чином, на момент виникнення спірних правовідносин Кабінет Міністрів України був єдиним розпорядником земель державної власності природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та лише за його погодженням згідно зі ст. 20 Земельного кодексу України можлива зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Крім того, спірна земельна ділянка передавалась у приватну власність розпорядженням голови Оріхівської районної державної адміністрації від 02.02.2007 на підставі розділу Х (Перехідні положення) Земельного кодексу України, а згідно п. 12 зазначених Перехідних положень (у редакції станом на 13.01.2007) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Як вже встановлено судом, розташування спірної земельної ділянки, як і самого заказника, за межами населених пунктів підтверджується відомостями Проекту землеустрою щодо організації та встановлення меж території природно-заповідного фонду ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, затвердженого рішенням Малотокмачанської сільської ради № 12 від 03.03.2020.

Судом також встановлено, що Кабінетом Міністрів України рішення про передачу або вилучення, погодження зміни цільового призначення земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :01:004:0082, яка розташована в межах ботанічного заказника «Балка Бабакова», не приймалось, що підтверджується інформацією Секретаріату Кабінету Міністрів України від 02.02.2021 № 2939/0/2-21.

Також за відомостями Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 04.02.2021 № 25/7-13/2278-21, наданими за дорученням Секретаріату Кабінету Міністрів України від 02.02.2021 № 2940/0/2-21, до Міндовкілля проекти рішень та відповідна документація з питань вилучення, надання, зміни цільового призначення земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :01:004:0082, яка розташована в межах ботанічного заказника «Балка Бабакова», не надходили.

Окрім того, Запорізька обласна державна адміністрація повідомила, що вона та її структурні підрозділи не зверталися до Кабінету Міністрів України з клопотанням щодо вилучення земельних ділянок ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» (лист від 15.02.2021 № 00994/08-17).

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірна земельна ділянка на момент її відведення перебувала у державній власності, знаходилась за межами населеного пункту та відносилась до земель природно заповідного фонду, цільове призначення спірної земельної ділянки було змінено при передачі у власність без відповідного рішення Кабінету Міністрів України.

Разом з цим, слід зазначити, що Верховною Радою України 28.04.2021 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» (27.05.2021р. набрав законної сили), яким внесено суттєві зміни до низки законодавчих актів, у тому числі до Земельного кодексу України.

Так, згідно із новою редакцією ч. 8 ст. 122 та ст. 149 Земельного кодексу України з 27.05.2021 Кабінет Міністрів України втратив повноваження щодо розпорядження землями природно-заповідного фонду.

Відповідно до ч. 1, п. «в» ч. 2 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до закону.

Згідно з п. п. «а», «ґ» ч. 5 ст. 83 Земельного кодексу України територіальні громади набувають землю у комунальну власність у разі передачі їм земель державної власності; виникнення інших підстав, передбачених законом.

Пунктом 24 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачено, що з дня набрання чинності цієї норми (27.05.2021) землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Таким чином, Кабінет Міністрів України до 27.05.2021 був розпорядником земель державної власності природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення та лише за його погодженням згідно зі ст. 20 Земельного кодексу України можлива була зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

На теперішній час в силу вищевказаних положень ЗК України земельні ділянки природно-заповідного фонду місцевого значення за межами населених пунктів є комунальною власністю відповідних територіальних громад. Зміна їх цільового призначення є можливою лише за погодженням з Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 20 ЗК України).

За ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З наведеного слідує, що ведення особистого селянського господарства та вирощування сільськогосподарської продукції на землях природно заповідного фонду суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворенню та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів, оскільки відповідно до норм ч. 2 ст. 7 Закону України «Про природно заповідний фонд України» на землях природоохоронного та історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Отже, суд констатує, що в силу імперативних приписів закону голова Оріхівської районної державної адміністрації не мав права видавати розпорядження від 02.02.2007 № 29 в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки природно-заповідного фонду без зміни її цільового призначення, переведення землі з однієї категорії до іншої.

З огляду на викладене, розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації від 02.02.2007 № 29 в частині надання земельної ділянки природно заповідного фонду у приватну власність ОСОБА_2 видано усупереч ч. 2 ст. 7, ч. 1 ст. 9, ч. 3 ст. 53, ст. 54 Закону України «Про природно заповідний фонд України», ст. ст. 19, 20, 84, 122, 149, 150 ЗК України (у редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).

Щодо ефективності способу захисту

Відповідно до частини другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, а за змістом статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти встановлене законом, тому не потребує доказування правового титулу.

Згідно з постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц «зайняття фізичними та юридичними особами земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, не пов`язане із позбавленням власника цих ділянок володіння ними. Вказане стосується і тих випадків, коли право приватної власності на земельні ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення було зареєстровано на підставі неправомірних рішень про передачу таких земель у власність фізичних чи юридичних осіб. Такі рішення не створюють ті юридичні наслідки, на які вони спрямовані. Вимогу про усунення перешкод державі чи відповідній територіальній громаді у користуванні чи розпорядженні такими земельними ділянками можна заявити впродовж усього часу, поки триває відповідне порушення.

Також Велика Палата Верховного Суду у вказаній справі (пункти 7.28 7.30) дійшла висновку, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та Закону № 2456-XII потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц (провадження № 14-95цс18); від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18, пункт 70); від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18, пункт 80); від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19, пункт 96); від 7 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14-ц (провадження № 14-740цс19, пункт 45), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункти 51-52)).

Фізичні особи можуть володіти земельними ділянками природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, але виключно у разі, якщо вони ними володіли на час створення об`єкта природно-заповідного фонду. При цьому набуття права приватної власності на землі, які вже віднесені до земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, положеннями ЗК України, Закону № 2456-XII та інших нормативно-правових актів України заборонено.

За таких умов, ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.

З урахуванням викладеного, суд не приймає до уваги доводи Відповідачів про необхідність пред`явлення у спірних правовідносинах саме віндикаційного позову та констатує, що прокурором обрано належний та ефективний спосіб захисту шляхом пред`явлення негаторного позову. Позовна давність на ці правовідносини не поширюються.

Окрім того, відповідно до пунктів 113-123 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2024 у справі № 927/1206/21 зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57) та від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40)).

Серед способів захисту порушених прав та інтересів законодавець у ст. 16 ЦК України, ст. 152 ЗК України розрізняє визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади.

Відповідно до частини першої статті 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Статтею 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Відповідно до частини першої статті 393 цього Кодексу правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Аналіз наведених правових норм підтверджує, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою цивільного права.

У пункті 64 постанови від 30.05.2018 у справі № 923/466/17 Велика Палата Верховного Суду сформулювала такий правовий висновок: «Відновленням становища, яке існувало до порушення, є також визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування. На підставі оскаржуваного рішення селищної ради було здійснено державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку, отже, вимоги про визнання оспорюваного рішення недійсним як окремий спосіб захисту поновлення порушених прав можуть бути предметом розгляду в господарських судах».

Велика Палата Верховного Суду констатує, що позов з вимогою про визнання незаконним і скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області за встановлених судами конкретних обставин цієї справи відповідає критерію правомірності та ефективності вибраного позивачем способу захисту порушеного права, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо цільового призначення земельної ділянки та особи її власника. Подібний за змістом висновок Велика Палата Верховного Суду вже формулювала у пункті 82 постанови від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 і підстави для відступу від цього висновку не встановлені.

Обраний прокурором спосіб захисту шляхом оскарження рішення (наказу) уповноваженого органу про передачу земельної ділянки в комунальну власність безпосередньо передбачений у пункті 10 частини другої статті 16 ЦК України та, за встановлених судами конкретних обставин справи, є достатнім і ефективним у спірних правовідносинах, відповідає правовій природі відносин учасників спору.

Окрім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 (пункти 145-149, 157) «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що Рішенням від 17.11.2016 Черкаська міська рада не тільки доручила внести зміни до Договору оренди землі, а й змінила цільове призначення земельних ділянок. У цій справі прокурор як в апеляційній, так і в касаційній скаргах зауважував, що порушення інтересів держави Черкаською міською радою полягає у незаконній зміні категорії земель за цільовим призначенням. Рішення Черкаської міської ради від 17.11.2016 (у частині зміни цільового призначення земельної ділянки) не вичерпало своєї дії шляхом виконання (укладенням відповідного договору тощо). Зазначене рішення наразі є чинним та породжує відповідні правові наслідки. Отже, якщо прокурор вважає, що порушення інтересів держави полягає у незаконній зміні категорії земель за цільовим призначенням, то вимога про визнання незаконним та скасування Рішення Черкаської міської ради від 17.11.2016 (у частині зміни цільового призначення земельної ділянки) є належною та ефективною. Прокурор може звертатися з позовом про визнання незаконним і скасування такого рішення».

Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 зазначено, що під час вирішення тотожних спорів суди мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Таким чином, визнання недійсним розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації від 02.02.2007 № 29 «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2 га ріллі є ключовим моментом в усуненні юридичної невизначеності статусу земельної ділянки як обмеженої в обороті.

Чинність вказаного рішення, яке не вичерпало свою дію, породжує відповідні правові наслідки у вигляді незаконного цільового призначення спірної земельної ділянки (землі сільськогосподарського призначення замість природно-заповідного фонду), а тому підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ухвалення судом рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Враховуючи, що державний акт на право приватної власності на землю від 30.07.2007 серії ЯГ 705947, що посвідчує право власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку, як і спірне розпорядження Оріхівської райдержадміністрації, також видано із порушеннями вищевказаних норм земельного та природоохоронного законодавства, тому підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України, а право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0082 припиненню

Беручи до уваги, що ОСОБА_2 незаконно набула у власність земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0082, оскільки вона належить до земель природно-заповідного фонду, а відповідно він не мала правомочностей щодо подальшої передачі її в оренду ТОВ «Мала Токмачка» для цілей, що суперечать її цільовому призначенню оскільки такими правами в силу ст. 317, 319 ЦК України наділений лише законний власник майна

Таким чином, оскільки при укладенні ОСОБА_2 та ТОВ «Мала Токмачка» договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0082 від 12.03.2019 також порушено вищевказані вимоги ЦК України, ЗК України, Законів України «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про природно-заповідний фонд України», є визначені статтями 203, 215 ЦК України правові підстави для визнання такого правочину недійсним.

У цій справі державний акт серії ЯГ 705947 від 30.07.2007 на право власності на земельну ділянку та договір оренди від 12.03.2019 фактично є інструментами, за допомогою яких відповідачі формально законним способом продовжують перешкоджати територіальній громаді реалізувати усі правомочності власника спірної земельної ділянки.

Щодо повернення земельної ділянки

Згідно зі ст. ст. 152 ЗК України, ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як вже зазначалося судом вище, право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлене законом, тому не потребує доказування правового титулу.

У разі протиправної передачі цих об`єктів у приватну власність відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади.

У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, тобто позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.

Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.

Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено оборотоздатної.

При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.

Як вже встановлено судом, земельна ділянка із кадастровим номером :01:004:0082 наразі зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 ,, проте в силу законодавства вона не може перебувати у приватній власності із виникненням приватного володільця, тому права територіальної громади на реалізацію усіх правомочностей щодо спірної земельної ділянки, а саме користування і розпорядження нею, підлягають відновленню у тому числі шляхом зобов`язання ОСОБА_2 (її правонаступника ОСОБА_1 - презумпційний володілець) повернути зазначену земельну ділянку у комунальну власність.

Вказане кореспондується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц, відповідно до якого повернення власнику земельної ділянки природно-заповідного фонду є належним способом захисту.

Щодо скасування державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Так, згідно із відомостями Державного земельного кадастру державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0082 здійснена Відділом Держземагентства у Пологівському районі Запорізької області 12.02.2016 на підставі «Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», розробником якої є ПП «ХХІ ст, ОСОБА_3 ». Земельна ділянка площею 2,0001 га, категорія земель землі сільськогосподарського призначення, цільове призначення 01.03, вид використання - для ведення особистого селянського господарства. Дана земельна ділянка перебуває у приватній власності ОСОБА_2 . Дата державної реєстрації речового права на нерухоме майно 16.05.2019. Відомості про обмеження у використанні земельної ділянки, встановлені Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051, не зареєстровані.

Статтею 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними.

Відповідно до ч. 1 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Статтею 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що до Державного земельного кадастру включаються відомості щодо цільового призначення земельної ділянки (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).

Відповідно до ст. 16 наведеного закону земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер, який є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Частиною 10 ст. 79-1 ЗК України визначено, що державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Частиною 10 статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Судом встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:008ц площею 2 га повністю входить у межі ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова», а отже не може відноситися до земель сільськогосподарського призначення та існувати у встановлених межах.

Зокрема, до винесення головою Оріхівської районної державної адміністрації спірного розпорядження вищезазначена земельна ділянка перебувала в державній власності, єдиним розпорядником якої був Кабінет Міністрів України.

Як власник відповідних земель держава володіла усіма правомочностями щодо них правами володіння, користування та розпорядження.

На теперішній час земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га, яка розташована в межах ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова», вважається комунальною власністю.

Разом з тим, встановлення спірній земельній ділянці статусу сільськогосподарських фактично позбавляє територіальну громаду можливості реалізувати правомочність користування цими землями відповідно до їх унікальних якостей та характеристик. Більш того, з 2019 року спірна земельна ділянка перебувала в оренді ТОВ «Мала Токмачка» з метою використання для вирощування сільськогосподарської продукції

Виходячи із приписів ст. 79-1 Земельного кодексу України та положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» у межах земельної ділянки із кадастровим номерам :01:004:0082 площею 2 га не можуть існувати різні об`єкти речових прав, тобто різні земельні ділянки за категорією, цільовим використанням, межами та площею.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц та від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 20.06.2023 у справі № 554/10517/16-ц, а також у постанові Верховного Суду від 22.06.2022 у справі № 367/4140/16-ц зроблено висновки, що права володіючого власника на повноцінне розпорядження та/чи користування належним йому майном, порушені протиправним вчиненням третіми особами перешкод у їх реалізації, підлягають захисту шляхом подання негаторного позову.

Разом з тим, відповідні перешкоди можуть полягати не лише у неправомірній державній реєстрації прав власності на земельні ділянки за приватними особами, їх самовільному зайнятті, використанні тощо, а й у встановленні земельним ділянкам цільового і функціонального призначення, яке не відповідає їх справжнім природним якостям та характеристикам, унеможливлює виконання ними функцій, притаманних з огляду на такі характеристики, та позбавляє державу благ, які б вона могла отримати у разі їх належного використання.

У постанові від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що власник земельної ділянки може вимагати усунення не пов`язаних із позбавленням володіння порушень його прав щодо ділянки, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини.

Поняття перешкод у реалізації законним власником прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості її використати, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.

У постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 910/13356/17 суд виклав висновок про те, що способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.

Статтями 16, 25 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Також, у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки закривається і відповідна Поземельна книга.

Згідно з вимогами ч. 10 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та ч. 13 ст. 79-1 Земельного кодексу України ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності).

Таким чином, суд констатує, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га не може існувати у встановлених межах, її державна реєстрація повинна бути скасована та створено нові об`єкти речових прав з іншими межами та кадастровими номерами.

У зв`язку з чим, вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га є ефективним способом захисту та підлягає задоволенню.

Враховуючи положення ст. 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України, позовні вимоги про визнання недійсними розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації, державного акту та договору оренди, зобов`язання повернути земельну ділянку, а також скасування державної реєстрації останньої є елементами єдиного юридичного механізму захисту, спрямованого на досягнення реального результату у вигляді усунення законному власнику усіх перешкод щодо належного користування та розпорядження спірною земельною ділянкою.

Крім того, суд, зважаючи на необхідність дотримання принципу правомірного втручання у право мирного володіння спірною земельною ділянкою, встановив, що суспільний інтерес у цій справі щодо повернення спірної земельної ділянки Малотокмачанській територіальній громаді в особі Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області спрямований на задоволення соціальних потреб, а саме у відновленні законності становища, яке існувало до порушення права державної/комунальної власності на цю ділянку; у недопущенні зміни цільового призначення земель природно-заповідного фонду та їх використання з іншою метою, ніж визначена у Законі України «Про природно-заповідний фонд»; у збереженні унікальних об`єктів екосистеми і стабільності навколишнього природного середовища.

Так, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

За усталеною практикою Європейського суду з прав людини, критерії сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі; 2) чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті; 3) чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або для контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Землі природно-заповідного фонду, до яких належать і землі заказників, як комунальної, так і державної форми власності, не могли передаватися у приватну власність у силу ст. ст. 83, 84 ЗК України (станом на день виникнення спірних правовідносин).

Відповідні приписи національного законодавства щодо неможливості переходу у приватну власність земельних ділянок, віднесених до природно-заповідного фонду, є доступними, чіткими та передбачуваними.

Отже, стосовно земель природно-заповідного фонду установлено пріоритет права власності Українського народу, державної та комунальної власності над приватною, тобто законно набути право приватної власності на земельні ділянки відповідних характеристик, розміру і територіального розташування із земель державної чи комунальної власності не могла жодна юридична чи фізична особа.

Однак ОСОБА_2 набула таке право власності у спосіб, який, за формальними ознаками, має вигляд законного, оскільки юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті прийняття органом державної влади незаконного рішення, не будучи уповноваженим на такі дії законом, про передачу земельної ділянки у приватну власність.

Проте у цьому випадку суд погоджується з доводами прокурора, що Запорізька область розташована в степовій зоні з переважно одноманітним ландшафтом. Але через відмінності тектонічної будови, рельєфу, клімату й особливості ґрунтів, видового складу рослин і тварин, створюються окремі ділянки, не схожі за своїм загальним виглядом.

Саме через такі особливості розпорядженням Представника Президента України в Запорізькій області від 02.10.1992 № 321 створено ботанічний заказник місцевого значення «Балка Бабакова» площею 99,4 га.

У додатку 5 до вказаного розпорядження наявна характеристика цього об`єкту природно-заповідного фонду територія заказника представляє собою залишки типчаково-ковилового степу, де зростають види, що занесені до Червоної книги України: тюльпан дібровний, ковила Лессінга. Фауну представляють польовий коник, польовий жайворонок, сіра куріпка.

У Положеннях про заказник також зазначено, що його організовано для забезпечення та охорони характерних для півдня України степових природних ділянок та штучно створених лісових насаджень з усіх їх біорізноманіттям, де зустрічаються деякі види рослин та тварин, занесені до Червоної книги України.

Спірна земельна ділянка на час її набуття відповідачем була віддалена від будь-яких об`єктів інфраструктури та забудови, виділялась поміж земель нерозораністю та іншою рослинністю, розташовувалась у безпосередній близькості від видозміненого природою ландшафту та лісових насаджень.

Для кожного жителя ОСОБА_4 , степової зони України такі земельні ділянки є рідкісним «оазисом» через свою унікальність та характерну відмінність від засіяних пшеницею, соняхом або іншими зерновими культурами земель.

Тобто ОСОБА_2 у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих характерних для земель природно-заповідного фондів ознак (віддаленість від забудови, нерозореність, наявність незайманої рослинності, безпосередня близькість до видозміненого природою ландшафту та лісових насаджень) спірної земельної ділянки знала або, проявивши розумну обачність, повинна була знати про те, що ця ділянка вибула з володіння держави з порушенням вимог закону. Набуття у власність такої ділянки усупереч зазначеним обставинам ставить під обґрунтований сумнів її добросовісність під час набуття у власність.

Це узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 16.12.2015 у справі № 6-2510цс15, постановах Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 357/9328/15-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц.

Повернення державі земельної ділянки природно-заповідного фонду, незаконно переданої у приватну власність органом виконавчої влади для ведення особистого селянського господарства, має легітимну мету збереження екосистеми України, захисту довкілля і реалізації екологічних прав громадян, а також контролю за використанням і розпорядженням майном відповідно до загальних інтересів, які полягають у тому, щоб таке використання та розпорядження відбувалося згідно з вимогами законодавства.

Захист і охорона, які забезпечує держава в особі відповідних органів ботанічному заказнику «Балка Бабакова», у тому числі і шляхом звернення із позовом про повернення земельної ділянки, відповідають легітимній меті і спрямовані на захист громадських інтересів, які полягають у збереженні унікального об`єкта екосистеми, сприянні стабільності навколишнього природного середовища, наданні населенню доступу до виняткового за красою та різноманітністю природного комплексу.

Велика Палата Верховного Суду раніше вже звертала увагу на те, що у спорах стосовно земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави (зокрема земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення), остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, не погіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункти «а» і «б» частини першої статті 91, пункти «а» і «б» частини першої статті 96 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (ст. 14 Конституції України) (див. mutatis mutandis постанови від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункт 127), від 07.11.2018 у справі № 488/6211/14-ц (пункт 90), від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (пункт 148), від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц (пункт 53), від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц (пункт 117), від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (пункт 9.75)).

Застосування саме такого юридичного механізму поновлення порушеного права не призведе до непропорційного втручання у права ОСОБА_2 (її правонаступника ОСОБА_1 ), оскільки у цьому випадку питання захисту навколишнього природного середовища, охорони довкілля, створення належних умов для реалізації екологічних прав громадян і забезпечення населенню доступу до об`єктів природно-заповідного фонду, враховуючи їх загальносуспільне значення, превалюють над індивідуальними правами окремих громадян та юридичних осіб.

На оцінку критерію пропорційності втручання звернуто Європейський судом з прав людини у рішенні у справі «Гамер проти Бельгії». Так, суд зазначив, що заявник побудував заміський будинок у лісовій зоні, де згідно з національним законодавством будівництво не дозволялося і порядку легалізації такого будівництва закон не визначав. Окрім як шляхом приведення місця забудови до його первинного стану шляхом знесення, ніякий інший спосіб захисту не міг вважатися належним з огляду на беззаперечне втручання у цілісність лісової зони, у якій не дозволялася жодна забудова. За таких обставин Європейський суд з прав людини, врахувавши те, що втручання у право мирного володіння майном відбулося згідно із законом і переслідувало легітимну мету контролю за використанням земельної ділянки відповідно до загальних інтересів, визнав таке втручання пропорційним.

Подібні за змістом висновки викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Депаль проти Франції», «Бросее-Трибуле та інші проти Франції», у яких суд вказав, що в питаннях забудови берегів міркування захисту громадських інтересів і охорони навколишнього середовища є підставою для позбавлення права приватної власності. Тобто рішення влади спрямовані якраз на захист прав людини, а саме прав людей на вільний доступ до берега, які конфліктують з правом власності заявника.

У рішенні у справі «Депаль проти Франції» Європейський суд з прав людини наголосив, що «збереження прибережної зони, пляжів, «місць, відкритих для всіх», є прикладом місць, які вимагають особливого порядку облаштування. У зв`язку з цим втручання держави у здійснення заявником своїх прав мало законну мету загального інтересу: заохотити вільний доступ до берегової смуги, необхідність якого встановлена з усією очевидністю. Тому суд дійшов висновку, що покладений на заявника тягар не був особливим і надмірним, а розрив рівноваги між інтересами суспільства і заявника не мав місця.

Контроль за використанням земельних ділянок на території об`єкта природно-заповідного фонду згідно з її цільовим призначенням є важливим для суспільства загалом і для Малотокмачанської територіальної громади зокрема.

Особливо на теперішній час, коли внаслідок бойових дій, у т. ч. на території Запорізької області, земельні ресурси, рослинний та тваринних світ зазнають непоправної шкоди. Саме для відновлення та відродження таких екосистем слугують території природно-заповідного фонду.

Враховуючи, зокрема, поведінку як органу виконавчої влади, який прийняв протиправне рішення, так і поведінку відповідача щодо отримання у власність та подальшу оренду земельної ділянки на території об`єкта природно-заповідного фонду для здійснення сільськогосподарської діяльності, і загальний інтерес у контролі за використанням цієї ділянки для гарантування безпечності довкілля, не погіршення екологічної ситуації, забезпечення правомірного, раціонального й ефективного користування земельними ділянками у межах ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова», то публічний інтерес безумовно переважає приватний інтерес (збереження права власності цієї ділянки, отриманої з метою, що суперечить закону).

Враховуючи викладене, в цій справі відсутнє непропорційне втручання у право мирного володіння майном.

Щодо представництва прокуратурою інтересів держави, то суд враховує, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», яка визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц зазначила, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Верховний Суд в ухвалі від 19.07.2018 (справа № 822/1169/17) визначив два виключних випадки, коли прокурор може представляти інтереси держави, а саме: якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (п. п. 38, 39, 43 постанови), бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Прокурор на захист інтересів держави звернувся до суду 18.05.2021 в інтересах Кабінету Міністрів України, враховуючи редакції чинних на той час положень ст. ст. 122, 149, 150 ЗК України, відповідно до яких уповноваженим органом на захист інтересів держави був Кабінет Міністрів України як єдиний розпорядник земельних ділянок державної власності природоохоронного призначення.

Судом з`ясовано, що з метою встановлення підстав для представництва інтересів держави в суді в особі Кабінету Міністрів України Запорізькою обласною прокуратурою 26.01.2021 за № 15/3-32вих-21 до зазначеного органу скеровано лист, в якому викладено виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства щодо незаконності відведення земельної ділянки природно-заповідного фонду та запитано про вжиті Кабінетом Міністрів України заходи реагування до усунення цих порушень і повернення відповідної землі у розпорядження держави.

Секретаріатом Кабінету Міністрів України листами від 02.02.2021 за № 2939/0/2-21 та за № 2940/0/2-21 повідомлено прокуратуру про те, що рішення про передачу або вилучення, погоджень зміни цільового призначення спірної земельної ділянки не приймались. При цьому Секретаріат Кабінету Міністрів України взагалі не зазначив про вжиті заходи до захисту державних інтересів, причини їх невжиття, а також не повідомив чи планується вжиття таких заходів та яких саме. Одночасно вищевказаний лист обласної прокуратури скеровано до Міністерства юстиції України, Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України, Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, а також Запорізької обласної державної адміністрації для розгляду у межах компетенції.

Згідно з листом Запорізької обласної державної адміністрації від 15.02.2021 № 00994/08-17 остання не зверталась до Кабінету Міністрів України з клопотанням щодо вилучення спірної земельної ділянки заказника « ОСОБА_5 ». Також повідомлено, що облдержадміністрація до суду з позовом про визнання незаконним розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації від 02.02.2007 № 29 також не зверталась.

Міністерство захисту довкілля та природних ресурсів України листом від 04.02.2021 № 25/7-13/2278-21 повідомило, що матеріали, пов`язані з вилученням та наданням у користування із зміною цільового призначення спірної земельної ділянки до Міндовкілля не надходили.

За інформацією Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 16.02.2021 № 5-28-0.191-1679/2-21 перевірки дотримання законодавства під час набуття прав на спірну земельну ділянку не проводилися, заходи претензійно-позовної роботи не вживались.

При цьому Міністерство юстиції України, яке згідно зі ст. 37 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» є єдиним органом, уповноваженим на представництво інтересів КМУ в судах, листом від 26.02.2021 № 8678/1318-4-21/9.1.2 повідомило, що ефективне відновлення порушених інтересів держави, у даному випадку, можливе шляхом звернення органами прокуратури до суду в інтересах Кабінету Міністрів України.

Таким чином, Кабінет Міністрів України обізнаний про необхідність захисту інтересів держави та мав відповідні повноваження для їх захисту, проте таких заходів не вжив та не планує вживати, що відповідно до вимог ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі зазначеного уповноваженого органу державної влади.

Так, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор в даних правовідносинах із дотриманням належної процедури, реалізуючи представницькі повноваження, виконує субсидіарну роль та замінює в судовому провадженні суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту.

Аналогічна позиція з приводу субсидіарної ролі прокурора в захисті інтересів держави в суді дотримується і Верховний Суд, який висловив її у низці постанов у справах за позовами прокурорів, зокрема у постановах від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17, від 15.10.2019 у справі № 904/2820/18, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Таким чином, Кабінет Міністрів України, як компетентний орган, навіть після отримання повідомлення обласної прокуратури від 26.01.2021 за № 15/3-32вих-21, ані самостійно, ані інші державні органи за його дорученням не звернулися до суду з позовом в інтересах держави, що є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, кваліфікується як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Надаючи оцінку розумності строку, судом враховано, що у даному випадку інтереси держави потребували невідкладного захисту, оскільки спірна земельна ділянка природно заповідного фонду ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова» на момент пред`явлення позову вже майже 14 років перебувала у власності ОСОБА_2 . Окрім того, з 2019 року спірна земельна ділянка перебуває в оренді ТОВ «Мала Токмачка» з метою використання для вирощування сільськогосподарської продукції

Таким чином, враховуючи зобов`язання держави зі збереження об`єктів природно заповідного фонду, питання повернення з приватної власності та використання ботанічного заказника місцевого значення «Балка Бабакова», частина території якого передано у приватну власність ОСОБА_2 та останньою надано в сільськогосподарське використання ТОВ «Мала Токмачка», суд прийшов до висновку, що в даному випадку вжиття прокуратурою заходів представницького характеру в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України є правомірним.

Суд зауважує, що подальші законодавчі зміни у сфері земельних відносин щодо розмежування державної та комунальної власності, які набрали законної сили 21.05.2021, а також створення 08.10.2024 відповідно до Указу Президента України від 23.04.2024 № 239/2024 «Про утворення військових адміністрацій населених пунктів у Запорізькій області» Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району, внаслідок чого під час розгляду справи відповідно до ст. 55 ЦПК України було здійснено процесуальне правонаступництво позивача Кабінету Міністрів України спочатку на Малотокмачанську сільську раду Пологівського району Запорізької області, а в подальшому на Малотокмачанську сільську військову адміністрацію Пологівського району Запорізької області, не впливають на дотримання прокурором процедури встановлення підстав для представництва. Оскільки прокурором вживались вказані заходи представницького характеру відповідно до чинного на час звернення до суду законодавства.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню у повному обсязі.

Окрім того, суд зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку №11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.

По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.

Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Органом прокуратури при подачі позову (9 080 грн), з урахуванням заяви про забезпечення позову (1 135 грн), про доповнення позовних вимог (2 684 грн), а також за подачу апеляційної скарги (3 028 грн) сплачений судовий збір у розмірі 15 927 грн.

Оскільки позов задоволений, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідачів вказані судові витрати в рівних частках, а саме по 5 309 грн.

Керуючись ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов заступника керівника Запорізької обласної прокуратури в інтересах держави в особі Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області до Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області, ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Кабінет Міністрів України, Запорізька обласна рада, Запорізька обласна державна адміністрація, головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про усунення перешкод у здійсненні права користування і розпорядження земельною ділянкою шляхом визнання розпорядження, державного акту на право власності та договору оренди недійсними, повернення земельної ділянки, а також визнання незаконною та скасування державної реєстрації вказаної земельної ділянки задовольнити повністю.

Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській військовій адміністрації Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером :01:004:0082 шляхом визнання недійсним розпорядження голови Оріхівської районної державної адміністрації від 02.02.2007 № 29 «Про передачу у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» в частині передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2 га ріллі.

Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській військовій адміністрації Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером :01:004:0082 шляхом визнання недійсним державного акту серії ЯГ № 705947 від 30.07.2007 на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га, виданого ОСОБА_2 , припинивши право власності ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на земельну ділянку із кадастровим номером :01:004:0082 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239).

Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській військовій адміністрації Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером :01:004:0082 шляхом визнання недійсним договору оренди від 12.03.2019 земельної ділянки із кадастровим номером :01:004:0082, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Мала Токмачка», припинивши право оренди товариству з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка» () земельної ділянки із кадастровим номером :01:004:0082 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 239).

Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській військовій адміністрації Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га шляхом її повернення на користь територіальної громади в особі Малотокмачанської сільської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області з незаконного володіння ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та з незаконного користування товариства з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка» ().

Усунути перешкоди власнику Малотокмачанській сільській військовій адміністрації Пологівського району Запорізької області у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою із кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га шляхом визнання незаконною та скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером :01:004:0082 площею 2 га, яка розташована на території Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області.

Стягнути із Пологівської районної державної адміністрації Запорізької області (вул. Єдності, 32, м. Пологи, Пологівський район, Запорізька область, 70600, місце тимчасового перебування - вул. Незалежної України, 57а, м. Запоріжжя, 69035, ), ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), товариства з обмеженою відповідальністю «Мала Токмачка» (вул. Миру, 294, с. Мала Токмачка, Оріхівський район, Запорізька область, 70550, ) на користь Запорізької обласної прокуратури (, адреса: вул. Дмитра Апухтіна, 29а, м. Запоріжжя, 69005, розрахунковий рахунок: UA0000271, відкритий в державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, , код класифікації видатків бюджету - 2800) кошти, витрачені у 2021, 2023 та 2024 роках на сплату судового збору при здійсненні представництва інтересів держави, у розмірі по 5 309 (п`ять тисяч триста дев`ять) гривень з кожного.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 23 жовтня 2025 року.

Суддя Зарютін П.В.