Номер провадження: 22-ц/813/784/25
Справа № 494/950/23
Головуючий у першій інстанції Банташ Д.С.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кострицького В.В.,

суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря Булацевської Я.В.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика»

представник позивача Клименко Тарас Васильович

відповідач - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Клименка Тараса Васильовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 06 грудня 2023 року, ухвалене у складі судді Банташ Д.С., у приміщенні того ж суду,

по цивільній справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», в особі представника Духоти І.В., звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 340619-КС-002, укладеним 01 вересня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем в електронній формі в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика» через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця https://my.bizpozyka.com. Укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 340619-КС-002 від 01 вересня 2021 року.

Відповідно Договору кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 68000 грн строком на 24 тижні до 16.02.2022 на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 0,86630148 % в день. Комісія за надання кредиту 10200 грн. Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів.

Відповідач умов договору не виконала і утворилась заборгованість, яка станом на 22 травня 2023 року складає 164494,16 грн, з яких: 67410,91 грн заборгованість за тілом кредиту, 90516,90 грн заборгованість за процентами за користування кредитом та 6566,35 грн - заборгованість за комісією.

Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 164494,16 грн, а також понесені судові витрати. (а.с. 1-34).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 06 грудня 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за Договором № 340619-КС-002 про надання кредиту від 01.09.2021, що становить 137170 грн 00 коп.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначає, що право Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 16.02.2022, а тому, починаючи із зазначеної дати, нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам закону.

Крім того, як зазначає позивач у позові, відповідач на виконання умов договору здійснив часткову оплату за договором № 340619-КС-002 на загальну суму 12470,00 грн., що не заперечувалося і представником відповідача, як у відзиві на позов, так і в судовому засіданні.

За таких обставин суд дійшов висновку, що із відповідача підлягає стягненню 137170 грн 00 коп., згідно умов договору № 340619-КС-002 від 01.09.2021 року та з урахуванням часткової оплати відповідачем на виконання умов договору.

Доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» - Клименко Тарас Васильович звернувся з апеляційною скаргою, в які просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 06 грудня 2023 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом у розмірі 27324,16 грн та ухвалити в цій частині нове рішення.

Представник скаржника частково не погоджується із оскаржуваним рішенням та вважає висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими та не сплаченими відсотками за користування кредитом помилковими, оскільки суд першої інстанції не повно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Так, представник скаржника зазначає, що боржник лише частково сплатив заборгованість за кредитним договором, розрахунок та розмір якої зазначені у розрахунку заборгованості за договором №340619-КС-002 позичальника, чим останній порушив свої зобов`язання, встановлені договором, що в подальшому призвело до подорожчання кредиту, оскільки відсоткова ставка у розмірі 0,86630148% нараховується за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості, що передбачено п. 2 договору. Крім того, представник скаржника звертає увагу на те, що за розрахунком заборгованості проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою в розмірі 0,86630148% нараховані в межах дії договору (24 тижні), а саме з 01 вересня 2021 року по 16 лютого 2022 року включно і після 16 лютого 2022 року не нараховувалися.

Тому, представник скаржника вважає, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем, за кредитним договором №340619-КС-002 відповідає умовам договору та вимогам ст.ст. 1048 та 1050 ЦК України.

Щодо явки сторін.

Учасники справи будучи повідомленими про дату, час і місце розгляду справи не з`явилися до судового засідання, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, предметом апеляційного перегляду, з огляду на вимоги ч.1 ст. 367 ЦПК України, є рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 06 грудня 2023 року лише в частині відмовлених позовних вимог.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив із того, що 01 вересня 2021 року між ТОВ ««Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 340619-КС-002 в електронній формі.

Суд вважав, що відповідно до положень ст.1048 ЦК України, позивач має право стягнути заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам за користування коштами у межах погодженого сторонами строку дії кредитного договору, тобто до 16.02.2022 року. Після закінчення строку його дії у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. За таких обставин суд дійшов висновку, що із відповідача підлягає стягненню 137170 (сто тридцять сім тисяч сто сімдесят) грн 00 коп., згідно умов договору № 340619-КС-002 від 01.09.2021 року та з урахуванням часткової оплати відповідачем на виконання умов договору.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі в оскаржуваній частині колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст.205,207 ЦК України).

Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», в редакції на час виникнення правовідносин, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти(оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту)другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа (стаття 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис».

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20.

Із матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" та ОСОБА_1 укладено кредитний Договір № 340619-КС-002, за умовами якого відповідач отримав грошові кошти в сумі 68000 грн, на строк 24 тижні до 16.02.2022, зі сплатою процентів за користування кредитом в день 0,86630148 (фіксована), комісія за надання кредиту 10200 грн.

Згідно кредитного договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА".

Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефон позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" через веб-сайт або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номера позичальника. Після укладення цей кредитний договір розміщується в особистому кабінеті позичальника .

Укладення Товариством з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" кредитного договору з позичальником в електронній формі юридично є еквівалентним укладенню кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Судом встановлено, що позивачем, в порядку встановленому договором, виконано умови кредитного договору. Доказів неотримання грошових коштів відповідачем не надано та судом не здобуто. Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідачем в суді першої інстанції не заперечувався факт отримання кредитних коштів.

Пунктом 1 договору про надання кредиту №340619-КС-002 передбачено строк кредитування 24 тижня; термін дії договору до 16.02.2022 року; процентна ставка в день 0,86630148.

Протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та повернення кредиту згідно графіку платежів (п. 2 договору).

В пункті 3 договору зазначено графік платежів.

Для ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів та підписання договору про надання кредиту №340619-КС-002 від 01.09.2021 року позичальнику надано одноразовий ідентифікатор G-9116.

Договір про надання кредиту №340619-КС-002 містить відомості про те, що останній підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором G-9116.

Відповідач розумів, що підписує та укладає кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код смс повідомлення).

Колегія суддів вважає, що спірний договір укладено в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони договору досягли згоди щодо всіх його істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які виникають із кредитного договору.

Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання кредиту №340619-КС-002, станом на 22.05.2023 року відповідач має прострочену заборгованість у сумі 164494,16 грн, з яких: 67410,91 грн заборгованість за тілом кредиту, 90516,90 грн заборгованість за процентами за користування кредитом та 6566,35 грн - заборгованість за комісією.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами у справі укладено договір про надання кредиту №340619-КС-002, за умовами якого відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором про надання кредиту та Правилами надання споживчих кредитів

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Слід зазначити, що підпис відповідача під договором свідчить про його ознайомлення з усіма його умовами, загальними умовами кредитування, іншою інформацією надання якої передбачено чинним законодавством України.

Кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору; не оспорював кредитний договір в частині або в цілому, договір про надання кредиту містить інформацію щодо загальної вартості кредиту та графік погашення кредиту.

Отже, підписавши кредитний договір ОСОБА_1 посвідчив свою обізнаність та згоду з його умовами, волевиявлення учасників було вільним та відповідало внутрішній волі, правочин вчинено в формі, встановленій законом, та він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлений ним, а саме отримання кредитних коштів позичальником, що і було здійснено сторонами. Відповідач з власної ініціативи звернувся за отриманням кредиту до вільно обраної ним фінансової установи, а саме ТОВ ««Бізнес позика», отримавши від останнього всю передбачену законодавством інформацію перед укладанням договору.

Слушними є доводи апеляційної скарги про те, що відсотки по кредитному договору №340619-КС-002 нараховані в період дії договору за кожен день користування кредитом на залишок по кредиту.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Звертаючись до суду із позовом позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, зокрема по процентам у розмірі 90516,90 грн, надавши розрахунок заборгованості.

В пункті 3 договору № 340619-КС-002 зазначено графік платежів за період з 01.09.2021 року по 16.02.2022 року. У графіку платежів зазначено, що за вказаний період проценти за користування кредитом становлять 71440,00 грн.

Отже вказану суму процентів за договором № 340619-КС-002 відповідач повинен був сплатити у разі належного виконання зобов`язання та погашення обумовлених сум згідно з графіком платежів.

Проте позивачем належним чином умови договору не виконувалися.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування відсотків за користування кредитом відбувалося у межах визначеного сторонами строку кредитування з 01.09.2021 року по 16.02.2022 року, виходячи із відсоткової ставки передбаченої умовами договору. Загальна сума нарахованих відсотків становить 90516,90 грн, і зазначена сума після закінчення строку дії договору (16.02.2022 року) не змінювалася.

Так, згідно розрахунку заборгованості, третій стовпчик «відсотки за користування», починаючи з 16.02.2022 року розмір нарахованих процентів не змінюється.

Колегія суддів вважає, що позивачем правомірно здійснено нарахування процентів за користування кредитом за період узгодженого строку кредитування з 01.09.2021 року по 16.02.2022 року, виходячи із процентної ставки встановленої в договорі № 340619-КС-002 за кожен день користування кредитом на залишок заборгованості.

З огляду на неналежне виконання відповідачем умов договору протягом строку кредитування, розмір процентів зазначений у розрахунку заборгованості є іншим (більшим) ніж передбачено у графіку платежів.

Проте суд першої інстанції не врахував зазначені обставини та дійшов помилкового висновку про зменшення розміру процентів, нарахованих в межах строку дії договору.

Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок заборгованості, доказів належного виконання взятих зобов`язань перед позивачем за умовами договору не надав.

Посилання суду першої інстанції на висновки викладені Верховним Судом у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 є помилковим, оскільки фактичні обставини справи, що переглядається, не є тотожними обставинам, встановленим у справі, яку розглядав Верховний Суд.

Так, у даній справі проценти за користування кредитом не нараховувалися після закінчення строку дії кредитного договору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» підлягає стягненню заборгованість за нарахованими процентами в сумі 90516,90 грн.

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2147,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1526, а при зверненні з апеляційною скаргою судовий збір в сумі 2673,27 грн, що підтверджується платіжними інструкціями № 5269 та № 333.

Оскільки позовна заява підлягає задоволенню, то з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4820,47 грн.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Клименка Тараса Васильовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» - задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 06 грудня 2023 року змінити, збільшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (, 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411) заборгованості за договором №340619-КС-002 з 137170 грн. до 164494,16 грн..

Рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 06 грудня 2023 року в частині стягнення судового збору скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (, 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 411) судовий збір за подачу позову та апеляційної скарги у розмірі 4820,47 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко