Справа № 635/920/22
Провадження № 2/635/433/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

07 жовтня 2025 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя О.М. Пілюгіна

секретар судового засідання Головінов С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності від 23 грудня 2020 року, що посвідчена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Ільїною І.М., реєстр № 3456,

ВСТАНОВИВ:

позивач звернулася до суду з позовом та просить поділити спільне майно подружжя: визнати за нею право власності частину житлового будинку загальною площею 45,30 кв.м. з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за відповідачем право власності частину житлового будинку загальною площею 45,30 кв.м. з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, вона з відповідачем перебувала в шлюбі, який був зареєстрований 25 жовтня 2003 року. Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 23 лютого 2021 року шлюб між ними розірваний. В період шлюбу, за спільні кошти сторонами було придбано житловий з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно фактично знаходиться у відповідача в одноособовому постійному користуванні, а позивач не має доступу до житлового будинку та правовстановлюючих документів на нього, що перешкоджає їй як власнику частини реалізувати своє право власності на частку майна. Вказане майно придбане за спільні гроші за час шлюбу тому є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя позивача та відповідача, згоди щодо користування яким сторони досягнути не можуть, тому позивач подала позов до суду.

Спеціальним розпорядженням Голови Верховного суду № 2/0/9-22 від 08 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються Харківським районним судом Харківської області та визначено територіальну підсудність Полтавському районному суду Полтавської області.

На підставі вищевказаного розпорядження цивільна справа передана до Полтавського районного суду Полтавської області за підсудністю.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 01 грудня 2023 року справу прийнято в провадження та призначено в підготовче засідання.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 01 березня 2024 року справу передано на розгляд до Харківського районного суду Харківської області.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 липня 2024 року справу відкрито провадження по справі на призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження.

У судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги свого довірителя, просив їх задовольняти з підстав викладених у позові, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи сповіщався своєчасно і належним чином, шляхом направлення судової повістки за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом у порядку ч. 6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив та не подав відзив, тому відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення.

Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази встановив наступні обставини а відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено, що сторони з 25 жовтня 2003 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Московського районного суду міста Харкова 23 лютого 2021 року по справі № 643/1981/20.

За відомостями з державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ; зареєстрований за ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 31 травня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В., реєстр № 33356, інформаційна довідка № 295982352 сформована 21.01.2022.

За ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положеннями частин 1-4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому відповідно до ст. 66 цього Кодексу подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Згідно статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 69 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу і відповідно до статті 70 Цього кодексу у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, але при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення.

Суд, аналізуючи надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки спірний житловий будинок придбаний сторонами в період їх перебування у зареєстрованому шлюбі, тому є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає розподілу і за позивачем ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в іншій частині право власності на будинок залишити за відповідачем ОСОБА_2 .

Враховуючи вищевикладене, суд, задовольняє заявлені вимоги, питання про розподіл судових витрат вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 43, 81, 141, 247, 263-265, 280 ЦПК України, ст. ст. 60, 69, 70 Сімейного Кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити повністю.

Розділити майно подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку загальною площею 45,30 кв.м., житловою площею 18,70 кв.м., з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 17897375.

Залишити за ОСОБА_2 право власності на частину житлового будинку загальною площею 45,30 кв.м., житловою площею 18,70 кв.м., з надвірними будівлями, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 17897375.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судових витрат у розмірі 1617 (одна тисяча шістсот сімнадцять) гривень 15 коп.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 13 грудня 2003 року Московським РВ ХМУУМВС України в Харківській області, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт громадянина України НОМЕР_4 , виданий 01 березня 2017 року Ленінським РВ у м. Харкові ГУДМС України в Харківській області, останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 07 жовтня 2025 року.

СУДДЯ О.М. Пілюгіна