Справа № 716/1059/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.10.2025 м.Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Стрільця Я.С.,

за участю секретаря судових засідань Бортніка А.В., Гандзюк В.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Туманова Д.С.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвокатаПавчука С.І.,

третьої особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна Чернівецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду в особі свого представника адвоката Туманова Д.С. з позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить постановити рішення, яким усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, а саме належним їй житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 , шляхом виселення із нього відповідача без надання іншого жилого приміщення. Підставою для звернення до суду із даною позовною заявою є та обставина, що відповідач є колишнім чоловіком її доньки третьої особи ОСОБА_3 . Останній регулярно зловживає алкогольним напоями та вчиняє вдома конфлікти, а також сварки, створює нестерпні умови для проживання. Все це відбувається в присутності спільних повнолітніх дітей. Тобто, відповідач систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, оскільки заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними.

Також позивач зазначає, що останній жодним чином не приймає участі в утриманні її власності, а тому це також є перешкодою у використанні нею свого майна.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Туманов Д.С. позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позові. Також пояснив суду, що відповідач ОСОБА_2 вселився до спірного житлового будинку більше 20 років тому зі згоди позивача, оскільки одружився з дочкою позивача ОСОБА_3 . В шлюбі у них народилися діти. Однак, на даний час шлюб між останніми розірвано. Відповідач ОСОБА_2 знятий з реєстраційного обліку. Відповідач для позивача став чужим. Він створює нестерпні умови проживання, чинить психологічний тиск як на позивача так і на третіх осіб, регулярно перебуває в стані алкогольного сп`яніння та такі дії є систематичними. Також на даний час відповідач жодним чином не приймає участі в утриманні житлового будинку, хоча продовжує в ньому проживати та використовувати його. Не заперечив того факту, що останній раніше допомагав утримувати майно та робив в ньому ремонт.

Відповідач ОСОБА_2 допитаний в судовому засіданні також і в якості свідка суду показав, що перебував в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 . Одразу після реєстрації шлюбу проживали в квартирі в м. Заставна, власником якої він був. Після того як чоловік позивача ОСОБА_1 помер, то за згодою останньої він разом з сім`єю переїхали до неї проживати в АДРЕСА_1 . Протягом періоду спільного проживання він разом із дружиною робили ремонт та несли повністю витрати пов`язані з утриманням будинку. Зокрема, протягом 2006-2007 років вони зробили добудову житлового будинку, побудували ванну кімнату, проклали комунікації, у зв`язку із чим він брав кредит. Все це виконано зі згоди власника житла, позивача ОСОБА_1 . Разом з тим, питання про компенсацію витрат пов`язаних із проведенням будівельних та оздоблювальних робіт він не ставить.

Також показав суду, що з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в побуті вони спілкуються, конфліктів між ними не виникає. Повністю заперечив ту обставину, що він чинить відносно позивача ОСОБА_1 та інших членів сім`ї психологічний тиск. Разом з тим, визнав, що притягувався судом до адміністративної відповідальності в травні 2025 року за вчинення домашнього насильства, а також він порушив заборонний припис, який винесений відносно нього 12.04.2025.

Просив відмовити в задоволенні позовних вимог, зазначивши, що він не має іншого житла, а житловий будинок батьків, які померли, що входить в спадкову масу на сьогоднішній день не оформлений та нього також можуть претендувати інші родичі.

Представник відповідача адвокат Павчук С.І. в судовому засіданні також просив відмовити в задоволенні позовних вимог, мотивуючи це тим, що позов не обґрунтований та безпідставний.

В судовому засіданні третя особа без самостійних вимог ОСОБА_4 підтримала вимоги позовної заяви та надала також суду письмові пояснення щодо цього. Показала суду, що вона є рідною донькою відповідача ОСОБА_2 . Останній систематично та тривалий час чине психологічний та моральний тиск на всіх мешканців житлового будинку. Зокрема, це стосується і позивача по справі ОСОБА_1 , яка є її рідною бабусею. Останню постійно пригнічує поведінка її батька, вона уникає зустрічей з ним, оскільки він поводить себе неадекватно. Відповідач регулярно вживає алкогольні напої та в такому стані вчиняє сварки та створює конфліктні ситуації, ображає їх в нецензурній формі та поводить себе аморально. Вказала, що вдамо постійно напружена атмосфера. У зв`язку з поведінкою відповідача ОСОБА_2 вони неодноразово викликали працівників поліції, а також відносно нього винесено заборонний припис, який останній порушив.

Також ОСОБА_4 вказала, що відповідач не ніс фінансових витрат по утриманню житла, а все оплачувала її матір ОСОБА_3 . На її думку, подальше спільне життя х батьком є неможливим.

В судовому засіданні тертя особа ОСОБА_3 надала суду письмові та усні пояснення, відповідно до змісту яких вони з відповідачем ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду розірвано в грудні 2024 року. Вказала, що вони протягом тривалого часу проживали у відповідача, яка є її матір`ю, в житловому будинку в АДРЕСА_1 , в який вселились з її згоди. Побутом постійно займалась вона з дітьми. Відповідач ОСОБА_2 тривалий час зловживає спиртними напоями та створює нестерпні умови для спільного проживання в житлі. Чинить на всіх мешканців та колишніх членів сім`ї психологічний тиск, ображає нецензурними словами. Вважає, що подальше примирення та спільне проживання з ним є неможливим та суперечить їх законним правам та інтересам. У зв`язку із цим підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Від третьої особи ОСОБА_5 до суду надійшли письмові пояснення відповідно до змісту яких, останній просив проводити розгляд справи без його участі. Підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Вказав, що відповідач ОСОБА_2 є його батьком. Останній протягом тривалого часу зловживає алкогольними напоями, у зв`язку із чим між ними та іншими членами сім`ї склались напружені стосунки. Все це, на його думку, стало причиною неможливості подальшого спільного проживання.

Заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, третіх осіб, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається із Свідоцтва про право власності на нерухоме майно Серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Кадубовецької сільської ради від 27.03.2006, позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку загальною площею 106,90 кв. м., житловою площею 59,70 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_1 на вищевказаний житловий будинок також підтверджується інформаційною довідкою 430390880, сформованою 07.08.2025 на підставі Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта.

Згідно Відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданих Кадубовецькою сільською радою від 28.04.2025 за № 209 на момент її видачі зареєстрованими є: 1) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (період реєстрації із 01.02.1998 і по теперішній час); 2) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (період реєстрації із 05.10.2004 і по теперішній час); 3) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (період реєстрації із 26.05.1994 і по теперішній час); 4) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (період реєстрації із 06.04. 1977 і по теперішній час).

Згідно Витягу з реєстру Кадубовецької територіальної громади № 2025/005192535, сформованого 23.04.2025 на підставі заяви ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 РНОКПП НОМЕР_2 23.04.2025 знятий з реєстраційного обліку за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10.12.2024 у справі № 716/1949/24, шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та третьою особою ОСОБА_3 розірвано. Зі змісту рішення вбачається, що підставою розірвання шлюбу є різні погляди на життя, виникнення сварок та конфліктів, припинення спільного проживання як подружжя, не підтримання фактичних шлюбних відносин.

Відповідно до змісту постанови Заставнівського районного суду Чернівецької області від 05.05.2025 у справі № 716/726/25, відповідача ОСОБА_2 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 173-2 ч. 1, 173-8 ч.2 КУпАП.

Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що 12.04.2025 о 20:10 години та 23.04.2025 приблизно о 13:30 години відповідач ОСОБА_2 , знаходячись за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_3 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлювані в її адресу нецензурною лайкою, словесними образами, погрозах фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю останньої. Він же 13.04.2025 приблизно о 15:30 годині по місцю свого проживання вчинив сварку з колишньою дружиною ОСОБА_3 , порушивши при цьому вимоги термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 381359 від 12.04.2025, а саме заборону в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Факт звернення ОСОБА_3 до правоохоронних органів з приводу вчинення насильства в сім`ї відповідачем ОСОБА_2 підтверджується також листом Відділення поліції № 3 (м. Заставна) ЧРУП від 16.04.2025 № 165799, з якого вбачається, що за її повідомленням, яке зареєстровано у ІПНП у журналі Є05231 ВП № 3 (м. Заставна) Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області від 13.04.2025 проведено перевірку, за результатами якої відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно огляду сімейного лікаря від 05.05.2025, позивач ОСОБА_1 перебуває на «Д» обліку у зв`язку із захворюванням на ішемічну хворобу серця, стабільну стенокардію, дифузний кардіосклероз тощо.

Відповідно до консультативного висновку лікаря невролога та висновку кардіолога від 14.04.2025, ОСОБА_3 діагностовано соматоформну вегетативну дісфункцію з астено-невротичними, тривожними синдромами, а також стабільну стенокардію, напруження.

Як вбачається з виписки з лікаря від 10.10.2024 наданої суду третьою особою ОСОБА_4 , то останній діагностовано ГТР (генералізований тривожний розлад) з явищами дереалізації та рекомендовано медикаментозне лікування.

Згідно інформації Сервісного Центру відділу обслуговування громадян №5 ГУ ПФУ в Чернівецькій області від 22.07.2025 та Форми ОК-5 наданих на запит суду, відповідач ОСОБА_2 перебуває на обліку та розмір його пенсії за віком станом на 01.07.2025 становить 11799,95 грн.

Також на виконання ухвали суду про витребування доказів нотаріусом надано відповідь від 28.07.2025 № 149/01-16 з якої вбачається, що спадщина після смерті ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 прийнята його спадкоємцем за законом - сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . 18 грудня 2023 року ОСОБА_2 отримано свідоцтво про право на спадщину за законом, на право на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом, у землі, яка перебуває у Спілці селян співвласників ім. 1-го Травня, розташованої на території села Баламутівка, Чернівецького району (колишній Заставнівський район) Чернівецької області, розміром 0,85 в умовних кадастрових гектарах, що належав ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , спадкоємцем якої був її чоловік, ОСОБА_6 , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав, помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав суду, що за спірною адресою колишнє подружжя ОСОБА_9 разом проживало приблизно з 2000 року. Він з свого боку допомагав відповідачу будівельними матеріалами, а також позичав гроші на погашення кредиту. Під час спільного проживання вони добудували житловий будинок, побудували гараж, кухню, санвузол.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (частина четверта статті 9 ЖК України).

Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (частина перша статті 109 ЖК України).

Якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення (частина перша статті 116 ЖК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року у справі № 679/1657/18 (провадження № 61-12028св19), вказано, що «для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах мешканців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла, а органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

«Житло» має самостійне поняття, яке не залежить від класифікації за національним законодавством. Питання про те, чи є конкретне приміщення «житлом», яке захищається пунктом 1 статті 8 Конвенції, залежатиме від фактичних обставин, а саме - існування достатнього та тривалого зв`язку з певним місцем. Суд також повторює, що стаття 8 Конвенції лише захищає право особи на повагу до її існуючого житла (GLOBA v. UKRAINE, № 15729/07, § 37, ЄСПЛ, від 05 липня 2012 року).

Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Враховуючи, що виселення є серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла, Суд надає особливої ваги процесуальним гарантіям, наданим особі в процесі прийняття рішення. Зокрема, навіть якщо законне право на зайняття приміщення припинено, особа вправі мати можливість, щоб співмірність заходу була визначена незалежним судом у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції. Відсутність обґрунтування в судовому рішенні підстав застосування законодавства, навіть якщо формальні вимоги було дотримано, може серед інших факторів братися до уваги при вирішенні питання, чи встановлено справедливий баланс заходом, що оскаржується (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, 44, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що «питання домашнього насильства, яке може проявлятися у різних формах - від застосування фізичної сили до сексуального, економічного, емоційного або словесного насильства,- виходить за межі обставин конкретної справи. Це загальна проблема, яка тією чи іншою мірою стосується всіх держав-членів, і не завжди очевидна, оскільки часто має місце у контексті особистих стосунків або закритих соціальних систем (див. згадане рішення у справі «Володіна проти Росії» (Volodina v. Russia), пункт 71). Хоча це явище може найчастіше стосуватися жінок, Суд визнає, що чоловіки також можуть бути потерпілими від домашнього насильства і насправді прямо чи опосередковано діти теж часто стають жертвами. Якщо особа висуває небезпідставну скаргу щодо повторюваних актів домашнього насильства над нею чи інших видів знущання, якими б незначними не були окремі епізоди, національні органи влади зобов`язані оцінити ситуацію загалом, у тому числі й загрозу продовження аналогічних подій (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), заява № 1870/05, пункти 71 і 89, від 13 жовтня 2016 року). Серед іншого, ця оцінка має належним чином враховувати особливу вразливість потерпілих, які часто емоційно, економічно чи іншим чином залежать від своїх нападників, а також психологічний ефект, який може мати загроза повторного знущання, залякування та насильства на повсякденне життя потерпілого (див., mutatis mutandis, згадані рішення у справах «Хайдуова проти Словаччини» (), пункт 46, та «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine), там само). Якщо встановлено, що конкретна особа була постійним об`єктом знущань, і є вірогідність продовження жорстокого поводження, окрім реагування на конкретні інциденти, органи державної влади повинні вжити належні заходи загального характеру для протидії основній проблемі та запобіганню майбутньому жорстокому поводженню (див. рішення у справі «Джорджевіч проти Хорватії» (), заява № 41526/10, пункти 92 і 93 та 147-149, ЄСПЛ 2012, та згадане рішення у справі «Ірина Смірнова проти України» (Irina Smirnova v. Ukraine); з огляду на чинники, детально описані вище, Суд вважає, що, відхиляючи скаргу заявниці про ОСОБА_12 відповідно до статті 116 Житлового кодексу, яка, як пояснив Уряд, загалом, є належним законодавчим рішенням для її справи, національні судові органи не здійснювали комплексний аналіз ситуації та ризику майбутнього психологічного й фізичного насильства, з яким стикалися заявниця та її діти. Суд також зазначає, що провадження тривало понад два роки на трьох рівнях юрисдикції, протягом яких заявниця та її діти залишались під загрозою подальшого насильства. … Таким чином, не було досягнуто справедливого балансу між усіма протилежними особистими інтересами. Відповідь цивільних судів на позов заявниці про виселення її колишнього чоловіка не відповідала позитивному зобов`язанню держави забезпечити ефективний захист заявниці від домашнього насильства (LEVCHUK v. UKRAINE, № 17496/19, § 78, 80, 90, ЄСПЛ, від 03 вересня 2020 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року у справі № 161/16344/20 (провадження № 61-18292 св 21) зазначено, що «ЄСПЛ неодноразово зазначав, що виселення є найбільш крайнім заходом втручання у право людини на повагу до житла, гарантоване статтею 8 Конвенції (рішення у справі «Кривицька та Кривицький проти України», («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine»), заява № 30856/03, пункт 41, від 02 грудня 2010 року). Однак, у наведеному вище рішенні «Левчук проти України» ЄСПЛ зазначив, що втручання національних органів влади в особисті права, передбачені статтею 8 Конвенції, може бути необхідним для захисту здоров`я та прав інших осіб (рішення у справах «Опуз проти Туреччини», пункт 144, «Єремія проти Республіки Молдова», пункт 52, та «Володіна проти Росії», пункт 86). Більше того, у контексті статті 2 Конвенції Суд зазначив, що у справах про домашнє насильство права кривдників не можуть переважати права жертв, зокрема, на фізичну та психологічну недоторканність. Верховний Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи (а. с. 198-201) містяться дані про звернення ОСОБА_1 до Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області у період з 10 травня 2021 року, тобто вже під час перегляду цієї справи в апеляційному порядку, а саме: 15 та 29 червня 2021 року, 10 та 17 серпня 2021 року, а також заява позивачки від 23 серпня 2021 року про внесення відомостей до ЄРДР по факту нанесення їй тілесних ушкоджень її донькою - ОСОБА_2».

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 та ст. 178-3 ч. 2 КУпАП (вчинення домашнього насильства та невиконання заборонного припису) з накладенням адміністративного стягнення.

З пояснень наданих учасниками судового провадження вбачається, що такі дії відповідача ОСОБА_2 тривають протягом тривалого часу та далеко не кожний раз були зафіксовані правоохоронним органами.

Як вбачається з постанови ВС в справі № 524/6094/19 від 07.12.2022 «зі змісту статті 116 ЖК Української РСР не випливає, що особа обов`язково повинна бути притягнута до адміністративної відповідальності. Як зазначалося вище, систематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними».

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 упродовж тривалого часу

постійно порушує правила співжиття, у житловому будинку поводить себе агресивно, вчиняє сварки, зловживає спиртними напоями. Дані обставини підтверджені матеріалами справи та поясненнями учасників судового провадження.

На думку суду, вказані обставини є достатньою підставою для виселення відповідача ОСОБА_2 без надання іншого жилого приміщення, хоча виселення є найбільш крайнім заходом втручання у право людини на повагу до житла, гарантоване статтею 8 Конвенції. Однак таке втручання в особисті права останнього є необхідним для захисту здоров`я та прав інших осіб, зокрема позивача та третіх осіб, і у контексті статті 2 Конвенції права кривдників не можуть переважати права жертв, зокрема, на фізичну та психологічну недоторканність, тому за обставинами цієї справи припинення права користування відповідачем спірним житлом шляхом його виселення відповідає такому критерію та переслідує легітимну мету.

Судом також встановлено, що позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 гривень за вимогу немайнового характеру.

Відповідно до змісту вимог ст. 141 ч.1 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, то з відповідача на користь останньої необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати у виді судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 246, 259, 263 - 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення без надання іншого житлового приміщення задовольнити повністю.

Усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 , без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в розмірі 1 211, 20 (одна тисяча одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ;

Представник позивача адвокат Туманов Денис Сергійович, адреса місця роботи: вул. Фонтанська дорога, 6, м. Одеса, Чернівецького району Чернівецької області, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №003737 від 20.03.2019, ордер серії ВН №1346399 від 08.06.2025;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Представник відповідача адвокат Павчук Святослав Іванович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю сіря ЧВ №000114 від 23.02.2017, діє у справі на підставі ордеру серії СЕ №1115154 від 30.06.2025, адреса місця роботи: АДРЕСА_2 ;

Третя особа, без самостійних вимог ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ;

Третя особа, без самостійних вимог ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_6 ;

Третя особа, без самостійних вимог ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 .

Дата складання повного судового рішення 17.10.2025.

Суддя Ярослав СТРІЛЕЦЬ