Рішення

Іменем України

21 жовтня 2025 року місто Чернігів

Справа №751/6275/25

Провадження №2/751/1872/25

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

секретаря судового засідання Стрижак В. П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя,

Встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання квартири АДРЕСА_1 спільним сумісним майном подружжя, визнання права власності по 1/2 частині вказаної квартири за кожним та стягнення понесених судових витрат.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 02.06.2015 перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу, за спільні кошти, було придбано квартиру АДРЕСА_1 . Посилаючись на положення ст.ст.60, 69, ч.1 ст.70 СК України, ст. 368 ЦК України вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя і він має рівну частку з відповідачем на дану квартиру.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 21.07.2025 позов залишено без руху, оскільки містив недоліки, які усунуто у встановлений термін.

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 23.07.2025 відкрив провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У встановлений строк від представника відповідача надійшов відзив (а.с.65-67), у якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що вони викладені некоректно і не захищають права та інтереси всіх співвласників. Відповідач та неповнолітня дитина проживають за вказаною адресою. Позивач з відповідачем наразі перебувають в процесі розлучення, а тому їх спільне проживання завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та їх спільній доньці. Іншого житла відповідачка не має, позивач проживає окремо, не приймає участі у матеріальному забезпеченні та вихованні дитини. Втім відповідачка погоджується сплатити позивачу половину вартості спірної квартири.

Протокольною ухвалою суду від 03.09.2025 розгляд справи відкладено у зв`язку з неявкою відповідача.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити повністю, при цьому посилалися на обставини, викладені в позові. Доповнив, що позивач не бажає отримувати від відповідача компенсацію за половину вартості квартири.

Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні з підстав зазначених у відзиві.

Суд, відповідно до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України, 16.10.2025 оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, відклав ухвалення та проголошення судового рішення, оголосив дату та час його проголошення 21.10.2025 о 09 год 55 хв.

Ш. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

З 02.06.2015 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилася донька - ОСОБА_6 , що підтверджується актовим записом про народження із застосунку «Дія» (а.с.13).

20.06.2017 згідно договору купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_1 . Право власності зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.06.2017 на ОСОБА_7 - відповідач у справі (а.с.89-94).

Згідно копії технічного паспорту, який виготовлено 22.09.2025, площа квартири складає 53,4 кв.м (а.с.73-76).

Згідно звіту про оцінку майна від 09.07.2025 ринкова вартість двокімнатної житлової квартири за адресою: АДРЕСА_2 складає 534 968,00 грн (а.с.20-31).

Згідно відомостей Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 з 2013 року працював та отримував дохід (а.с.14-16).

У період з 20.07.2020 до 06.10.2023 був зареєстрований як фізична особа - підприємець (а.с.17-18).

16.07.2025 Новозаводський районний суд м. Чернігова відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу (а.с.68).

Також за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу Ріпкинський районний суд Чернігівської області відкрив провадження у справі (а.с.69).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

У пп. 1, 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У відповідності до п. 1 ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст.63 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними.

У відповідності до ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, у разі поділу майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Частинами 1, 3, 4 ст.368 Цивільного кодексу України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до п.22 Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до п.23 вищевказаної постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом.

Положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Згідно ч. 4 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦПК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

При цьому у разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя»).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Спірна квартира набута подружжям за час шлюбу, що не заперечується відповідачем. Про дану обставину також зазначено у пункті 1.7 договору купівлі-продажу від 20.06.2017, відповідно до якого квартира за адресою: АДРЕСА_2 , буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ОСОБА_8 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 . Позивач надавав нотаріально завірену згоду на укладення договору купівлі-продажу.

Судом не встановлено обставин, що мають істотне значення, які б давали підстави для відступлення від принципу рівності часток сторін при поділі спільної сумісної власності.

Позивачем доведено існування суб`єктивного цивільного права, щодо якого заявлено вимоги про право спільної сумісної власності на майно, придбане під час шлюбу.

Позивачем вимоги щодо стягнення компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно не заявлялися, а також відсутня його згода на отримання компенсації.

Отже, оцінивши наявні докази у сукупності, на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, виходячи з того, що частки позивача та відповідача у спільному майні є рівними, а тому суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання, у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, права власності за кожним по 1/2 частині спірної квартири обґрунтовані та підлягають задоволенню.

V. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України.

За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Позивачем понесені та документально підтвердження витрати по сплаті судового збору в сумі 3 886,04 грн (2 674,84 + 1 211,20) (а.с.1, 48).

Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, то з відповідача підлягає стягненню 3 886,04 грн судового збору.

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановлені розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Правнича допомога позивачу надавалася на підставі договору №306 від 01.07.2025, укладеного з адвокатом Кушнеренко Є.Ю., відповідно до якого розмір гонорару становить 16 000,00 грн (а.с.37) та ордеру серії СВ №1135105 (а.с.39).

Згідно акту виконаних робіт від 15.07.2025, об`єм виконаних робіт: консультування сторони щодо підстав та порядку звернення до суду із позовом про поділ майна подружжя 1 год; аналіз чинного законодавства та судової практики 2 год; замовлення висновків експерта 1 год; написання та подання позовної заяви 4 год; виготовлення додатків до позовної заяви 1 год, загалом витрачено 9 год. Також сторони враховують, що даний акт стосується в тому числі участі адвоката у справі у суді першої інстанції включно до рішення суду (а.с.40).

Відповідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 316 від 01.07.2025 ОСОБА_1 сплатив адвокатові 16 000,00 грн (а.с.41).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п. п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Так, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, в якому, серед іншого наголошено, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду, зокрема, у справах № 922/3436/20, № 910/7586/19, № 910/16803/19.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723 св 20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Стороною відповідача не ставилося питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, у тому числі неспівмірності заявлених стороною позивача витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

З огляду на викладене, суд вважає, що заявлена сума судових витрат на професійну правничу допомогу пов`язана з підготовкою процесуальних документів, розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, клопотання про зменшення їх розміру відповідачем не заявлялось, тому витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16 000,00 грн підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Також, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із проведеною оцінкою майна.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №51 від 09.07.2025 позивач сплатив 800 грн за складання звіту про оцінку майна - квартири АДРЕСА_1 (а.с.35).

Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 800 грн за проведення оцінки майна.

Відповідач просила стягнути з позивача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Відповідач отримувала правничу допомогу від адвоката Левошко Я.М., що підтверджується договором від 18.09.2025 (а.с.77-78), ордером серії АІ №2009132 (а.с.82) та додатковою угодою від 18.09.2025 (а.с.80).

Згідно квитанції від 18.09.2025 ОСОБА_2 сплатила на користь адвоката Левошко Я.М. 10 000,00 грн за правову допомогу відповідно договору від 18.09.2025 (а.с.79).

Враховуючи, що позов задоволено, а тому витрати за надання правничої допомоги, у відповідності до ст.141 ЦПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 12, 19, 42, 81, 89, 137, 139, 141, 259, 263, 265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 7, 60-61, 69, 70-71 СК України, суд -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_3 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 3 886 грн 84 коп судового збору, 16 000 грн 00 коп витрат на правничу допомогу, 800 грн 00 коп витрати за проведення оцінки майна, а всього 20 686 (двадцять тисяч шістсот вісімдесят шість) грн 84 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 21.10.2025.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Суддя Н. В. Маслюк