ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 жовтня 2025 року

м. Харків

справа № 635/9710/23

провадження № 22-ц/818/3335/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи служба у справах дітей та сім`ї Височанської селищної ради та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 та Служби у справах дітей та сім`ї Височанської селищної ради на рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2025 року, постановлене під головуванням судді Савченка Д.М., -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи служба у справах дітей та сім`ї Височанської селищної ради та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, в якому з урахуванням уточнень просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_1 , призначити піклувальником ОСОБА_1 її бабусю ОСОБА_3 .

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2025 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 просить скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції помилково не враховано, що відповідач протягом життя дитини не приймає жодної участі у вихованні своєї дитини, не створює належні умови для її навчання та розвитку, не забезпечує належним харчуванням, лікуванням, медичним доглядом, незважаючи на те, що мати дитини померла. Крім того, з моменту останнього звернення до суду із позбавленням ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_1 , відповідач своє ставлення до виховання своєї доньки не змінив, що обумовило необхідність повторного звернення до суду з вказаним позовом.

В апеляційній скарзі Служба у справах дітей та сім`ї Височанської селищної ради просить скасувати рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2025 року та ухвалити нове, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його доньки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції помилково не враховано, що відповідач участь у вихованні та утриманні дитини не приймає, з дитиною не спілкується. Крім того, судом першої інстанції розглянуто та прийнято рішення за відсутності представника Служби у справах дітей, що є підставою для скасування рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційні скарги ОСОБА_1 та Служби у справах дітей та сім`ї Височанської селищної ради залишити без задоволення, рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2025 року залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що доказів того, що відповідач жорстоко поводиться з дитиною, страждає на алкоголізм, суду не надано. Часткове виконання ним свого обов`язку щодо участі у вихованні доньки свідчить про наявність у нього бажання піклуватися про дитину та налагодити нормальні неконфліктні відносини з нею. Відповідачем неналежно та в недостатньому обсязі виконуються батьківські обов`язки щодо створення належних умов для життя та виховання доньки. Водночас наданими доказами не підтверджується такий ступінь ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини, пропорційним якому буде позбавлення відповідача батьківських прав.

Такі висновки суду не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 01 серпня 2007 року (т. 1, а.с. 8).

Мати позивачки, ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 виданим 14 листопада 2016 року (т. 1, а.с. 10).

З характеристики, виданої Височанським дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) комбінованого типу Височанської селищної ради Харківського району Харківської області № 247 від 01 грудня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 , 2007 року народження, відвідувала Височанський ДНЗ в період з 2009 року по 2013 рік. Батько дівчинки жодного разу не з`являвся в дитячому садочку, на батьківських зборах, не приймав участі в святах, не цікавився життям та успіхами доньки (т. 1, а.с. 14).

З акту, складеного депутатом виборчого округу № 6 Чуйко О.І., від 06 січня 2018 року вбачається, що при виході з метою обстеження домоволодіння в АДРЕСА_1 встановлено, що домоволодіння зареєстровано на ОСОБА_3 , а також з нею проживає її онука, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько, ОСОБА_2 , не приймав участі у вихованні дитини, як при житті, так і після смерті матері. Бабуся уважно слідкує за зовнішнім виглядом дівчинки, за відвідуванням дитиною школи, регулярно відвідує батьківські збори. Фінансової допомоги від батька дитини не отримує (т. 1, а.с. 15).

З характеристики учениці 9 класу Комунального закладу «Височанський ліцей № 1 ім. Героя Радянського Союзу О.Л. Пшенички» Височанської селищної ради Харківського району Харківської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 11 лютого 2022 року № 01-19/85 вбачається, що ОСОБА_1 навчається у вказаному навчальному закладі з першого класу. Протягом навчання у закладі вихованням дитини займалася мати, ОСОБА_5 і бабуся, ОСОБА_3 . Мати та бабуся постійно цікавилися успіхами своєї дитини та поведінкою ОСОБА_6 , завжди відвідували батьківські збори. Лілія ОСОБА_7 брала активну участь у проведенні свят у класі. Після смерті матері дитина, як і завжди, проживала разом з бабусею, ОСОБА_3 . Взаємини з бабусею довірливі. Батько дівчини, ОСОБА_2 , за час навчання не відвідував школу та не цікавився успіхами дитини. Зі слів бабусі, фінансової допомоги дитина ніколи від батька не отримувала (т. 1, а.с. 16).

З Висновку служби у справах дітей та сім`ї Височанської селищної ради від 15 серпня 2022 року № 317/01-36 вбачається доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно його неповнолітньої доньки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1, а.с. 17).

З довідки, виданої Комунальним закладом «Височанський ліцей № 1 ім. Героя Радянського Союзу О.Л. Пшенички» Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 03 жовтня 2023 року № 01-19/199 вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчається в вказаному закладі в 11 класі (т. 1, а.с. 18).

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року по справі № 635/2979/17 в задоволенні Височанської селищної ради Харківського району Харківської області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Харківської області від 21 травня 2018 року по вказаній справі рішення Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року залишено без змін.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що з народження вона проживала разом з матір`ю і бабусею. ІНФОРМАЦІЯ_2 її мати, ОСОБА_5 , померла та з того моменту ОСОБА_1 перебуває на повному утриманні бабусі, ОСОБА_3 . Зазначає, що відповідач жодним чином не піклувався та не піклується про неї, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвитком. Крім того, жодним чином не забезпечує необхідним харчуванням, своєчасним медичним доглядом, фінансової допомоги не надає. Будь яке спілкування між ними відсутнє.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Частиною першою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення змісту частини першої статті 164 СК України дає підстави для висновку, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У частині першій статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці.

Подібний висновок викладено у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

Зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

Судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, беруть участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальній забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року).

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини (див. постанову Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц).

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивачку.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 01 серпня 2007 року.

Мати дитини померла у 2016 році. Після смерті матері дитина залишилась проживати із своєю бабусею, ОСОБА_3 . Батько на час смерті матері участі у вихованні, утриманні дитини не брав, допомоги не надавав.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 11 грудня 2017 року по справі № 635/2979/17 в задоволенні Височанської селищної ради Харківського району Харківської області в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 зазначала, що батько участі у її вихованні не приймав і не приймає, з нею не спілкується, життям та станом здоров`ям не цікавиться, коштів на утримання ніколи не надавав. Вказувала, що після ухвалення рішення про відмову у позбавленні батьківських прав ОСОБА_2 у 2017 році, відповідач жодним чином не змінив свого ставлення до її виховання, не намагався налагодити контакт та спілкуватися.

Відповідач, ОСОБА_2 в судовому засіданні підтвердив, що кошти на утримання доньки ОСОБА_1 ніколи не надавав. Зазначав, що отриману соціальну допомогу від держави на утримання доньки, у зв`язку із смертю матері, передавав її бабусі, ОСОБА_3 , на підтвердження чого також надавав розписки про отримання ОСОБА_3 зазначених грошових коштів. Вказував, що з донькою не спілкується через погані взаємовідносини, хоча має бажання їх налагодити.

Досліджені у судовому засіданні докази та встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач умисно протягом багатьох років ухиляється від виховання та утримання своєї доньки, яка з 2013 року позбавлена материнського піклування та перебуває на утриманні баби.

Поведінка відповідача свідчить про те, що він не виявляє інтересу до дитини та її внутрішнього світу, не сприяє створенню умов для отримання нею освіти та не спілкується з нею. І це триває протягом багатьох років. Тривала розлука мала наслідком розрив психоемоційних зв`язків між батьком та донькою.

Як зазначено вище Височанська селищна рада раніше ініціювала питання про позбавлення відповідача батьківських прав.

Після ухвалення судом у 2017 році рішення про відмову у задоволенні позову Височанської селищної ради, відповідач жодних висновків не зробив та продовжив ухилятися від виконання батьківських обов`язків.

Доказів на підтвердження зміни ставлення ОСОБА_2 до виховання доньки, ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Таким чином відповідач протягом тривалого часу умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно доньки, ОСОБА_1 , що змусило дитину звернутись до суду з даним позовом.

Жодного доказу на спростування доводів позивачки відповідачем суду не надано.

За таких обставин, з огляду на висновок органу опіки та піклування, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та наявні в матеріалах докази судова колегія вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність факту ухилення від виконання батьківських обов`язків, не відповідає фактичним обставинам справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст.367,368,369,376,379,381,382,383,384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 та Служби у справах дітей та сім`ї Височанської селищної ради задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно доньки, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення складено 24.10.2025 року.