ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/3180/25 Головуючий суддя І інстанції Литвинов А. В.
Провадження № 22-ц/818/3169/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката - Шовкова Олега Сергійовича на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "НОВАКС ТРЕЙД" про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, середньомісячного заробітку за час затримки остаточного розрахунку,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду до ТОВ «Новакс Трейд» з позовом про стягнення заробітної плати.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м.Харкова від 11 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано такою, що не подана, та повернуто суб`єкту звернення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Шовков О.С. просить зазначену ухвалу суду скасувати та справу направити для продовження розгляду.

Скарга мотивовано тим, що не відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи твердження суду першої інстанції про те, що адвокатом надано лише ордер та свідоцтво, та не надавались інші документи, які б підтверджували волевиявлення позивача на надання повноважень адвокату.

Разом з позовною заявою представником Позивача надано копію договору про надання професійної правничої допомоги, згідно умов якого визначено наявність всіх необхідних повноважень.

Зокрема, в п. 1.2. Договору про надання професійної правничої допомоги чітко визначено волевиявлення ОСОБА_1 : «На умовах цього договору Адвокат зобов`язується надати Клієнту правову допомогу у вигляді представництва та інших видів правової допомоги у справі щодо стягнення заробітної плати та середньомісячного заробітку».

Наявність договору та визначене в ньому волевиявлення Позивачки судом першої інстанції не досліджено та не відображено у оскаржуваній ухвалі.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що зазначення в ордері права представляти Клієнта в будь-яких судах України є достатнім і допустимим для здійснення представництва адвокатом свого клієнта у всіх судах без виключення. Дана практика є сталою.

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Таким чином, оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, є проявом надмірного нічим не виправданого формалізму та може призвести до значних матеріальних втрат Позивачки, адже повторне звернення з позовною заявою без оскарження ухвали суду першої інстанції призведе до порушення тримісячного строку звернення до суду з позовом та втрати права стягнути середньомісячний заробіток за час порушення строків виплати заробітної плати.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 2 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що позивачем подано апеляційну скаргу на ухвалу про повернення заяви заявникові, оскарження якої передбачено п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам ухвала суду не відповідає.

Повертаючи позовну заяву з підстав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача на підтвердження своїх повноважень не надано належних та допустимих доказів на здійснення представництва інтересів позивача.

Зазначено, що до позовної заяви додано копію ордера на надання правничої допомоги у всіх судах України, правоохоронних органах України, у будь-яких відділах виконавчої служби України, ТОВ «Новакс Трейд», приватних виконавців, органах, підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності України, але без зазначення конкретного суду, в якому згідно цього документу здійснюється представництво інтересів позивача адвокатом, що не відповідає підпункту 12.4 пункту 12 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12 квітня 2019 року № 41.

Інших документів на підтвердження повноважень адвоката Шовкова О.С. на представництво інтересів ОСОБА_1 у Червонозаводському районному суді м. Харкова матеріали позовної заяви не містять.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 квітня 2025 року до Червонозаводського районного суду м. Харкова через систему "Електронний суд" надійшла позовна заява, підписана адвокатом Шовковим О.С. в інтересах позивача ОСОБА_1 , на підтвердження повноважень адвокат надав копію ордеру від 01 квітня 2025 року.

Так, нормою п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, на яку посилався суд першої інстанції як на підставу для повернення позовної заяви, визначено, що позовна заява повертається, якщо її подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Разом з тим, ч. 7 ст. 177 ЦПК України визначено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно із частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджується довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Згідно з частинами першою - третьою статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера. Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Відповідно до пунктів 5, 11, 12.4 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 листопада 2020 року № 118 (далі - Положення), ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта. Ордер, зокрема, містить наступні реквізити: назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своїх повноважень діяти від імені ОСОБА_1 адвокат Шовков О.С. надав копію ордера серія АН №1658287 від 01.04.2025 року, копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копію договору про надання професійної правничої допомоги від 11 березня 2025 року, копію додатку №1 до договору про надання професійної правничої допомоги №11-03/2025 від 11.03.2025 р.

При цьому у згаданому ордері вказано, що правова допомога адвокатом надається в усіх судах України.

Суд апеляційної інстанції, не погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви та зазначає, що зазначення в ордері у графі: «Назва органу, в якому надається правова допомога», що правова допомога надається «У всіх судах України» незалежно від спеціалізації або інстанції, є достатнім і необхідним підтвердженням того, що адвокат уповноважений надавати правову допомогу клієнтам та представляти їх інтереси в будь-яких судах України, а тому не вимагає уточнення/зазначення територіальної, інстанційної, предметної та суб`єктної юрисдикції судів.

Подібні правові висновки зазначені у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 361/4347/17, від 03 серпня 2020 року у справі № 428/3851/19, від 29 листопада 2021 року у справі № 754/3233/20.

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, помилково витлумачив зміст правового висновку, який був викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18, в якому зазначено, що в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду. Вказаний правовий висновок стосується змісту статті 62 ЦПК України, який передбачає в якості одного з документу, який підтверджує повноваження адвоката як представника наявність ордеру, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

У згаданій справі № 9901/847/18, в якій висловлено вказану правову позицію касаційного суду, було встановлено, що в ордері на надання правової допомоги у графі: «Назва органу, в якому надається правова допомога» взагалі не було зазначено про судові органи, як місце надання правових послуг, тоді як у справі, яка переглядається, вказано про надання адвокатом правової допомоги «У всіх судах України», що в цьому випадку є достатнім для висновку про наявність у адвоката Шовкова О.С. права на підписання та подання позовної заяви від імені ОСОБА_1 .

На час подання апеляційної скарги чинним є Положення у новій редакції, згідно з яким під назвою органу, у якому надається правова допомога адвокатом, розуміється як безпосередньо назва конкретного органу, так і назва групи органів наприклад: судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо.

Під час застосування процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом.

Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, суд першої інстанції застосував правові висновки Великої Палати Верховного Суду, всупереч його дійсного змісту, та дійшов помилкового висновку про те, що адвокат Шовков О.С. не надав доказів на підтвердження у нього права на підписання та подання апеляційної скарги, а тому арґументи апеляційної скарги про те, що оскаржена ухвала перешкоджає подальшому розгляду, і її постановлено без додержанням норм процесуального права, є обґрунтованими.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката - Шовкова Олега Сергійовича - задовольнити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2025 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення виготовлений 24 жовтня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді Ю.М.Мальований

Н.П.Пилипчук