Справа № 692/1195/25
Провадження № 2/692/647/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року с-ще Драбів

Драбівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Левченко Л.О.

за участю секретаря Савенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Драбів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 07.07.2025 він передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 1800,00 грн. у тимчасове користування (позику). Зазначив, що договір позики укладено у спрощеній формі шляхом домовленості між сторонами, а факт передачі і користування коштами підтверджується перепискою у месенджері. Вважає, що відповідач не виконав зобов`язання і не повернув кошти у визначений строк, чим порушив умови домовленості та вимоги ст. 1046, 1047 ЦК України. Тому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики у сумі 1800,00грн. та судовий збір.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 10.09.2025 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Від відповідача ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не надходив, з заявами та клопотаннями відповідач не звертався, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином.

Від позивача ОСОБА_1 до суду за вх 35895/25-Вх від 22.10.2025 надійшла заява про розгляд справи без участі, у якій позивач вказав, що після подання позову відповідач добровільно повернув суму основного боргу в розмірі 1800грн. однак відмовився компенсувати понесені судові витрати у розмірі 1233грн. та витрати на правову допомогу (орієнтовно 1000грн.), тому позивач уточнює позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача тільки суму понесених судових витрат. До заяви додав копію платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.9.1 від 10.09.2025 та роздруківку з невідомого сервісу щодо успішного зарахування коштів на інтернет картку НОМЕР_1 та копію квитанцію про сплату судового збору.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності та кожен окремо на основі всебічного, повного та об`єктивного дослідження, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно копії платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» № P24AD1062 від 07.07.2025 ОСОБА_1 переказав кошти у сумі 1800,00грн. на рахунок отримувача 838575, надавач платіжних послуг Join Stock Company First Ukrainian International BA. Призначення платежу: переказ власних коштів, отримувач: - (не вказано), код отримувача: - (не вказано).

З скріншоту з невідомого сервісу вбачається переписка між абонентами щодо пересилання коштів у розмірі 1800. У не вказану в переписці дату перший абонент просить переслати кошти для заправки автомобіля, обіцяє повернути кошти після повернення з Одеси, обіцяє одне замовлення безкоштовно та надсилає підтвердження (без розшифровки) і просить іншого абонента надати свій номер карти. Другий абонент погоджується переказати кошти, надає номер карти та вказує суму 1809 грн. 21.07.2025 другий абонент нагадує про кошти та вказує, що пройшло вже 2 тижні, на що перший абонент обіцяє надати кошти завтра готівкою, коли буде в «Білій». У подальшому з 01.08.2025 другий абонент надсилає повідомлення з нагадуванням про повернення коштів на які від першого абонента відповіді нема.

З іншого скріншоту з невідомого сервісу вбачається наявність повідомлення, де абонент звертається до Ігоря та вказує, що 07.07.2025 переказав 1800,00грн., які той обіцяв повернути 09.07.2025. Абонент просить повернути кошти протягом 3 днів, вказує, що його повідомлення ігноруються, попереджує, що звернеться до поліції за фактом шахрайських дій та до суду для примусового стягнення.

Згідно опису скріншотів переписки позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 (таблиця опису), складеного 03.09.2025, цей опис містить розділи: № скріншота, Дата та час повідомлення, Хто написав, Короткий зміст та Значення для справи. Дана таблиця містить пояснення, що надані скріншоти є електронними доказами у розумінні ст. 96 ЦПК України, які підтверджують факт передачі грошових коштів від позивача до відповідача та обов`язок їх повернути.

Згідно копії платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.9.1 від 10.09.2025 ОСОБА_1 переказав кошти у сумі 1766,00грн. на рахунок отримувача «БОБФ Підтримай третю штурмову» з призначенням платежу: благодійні внески від ОСОБА_1 .

Згідно роздруківки з невідомого сервісу вбачається успішне зарахування на інтернет картку НОМЕР_1 коштів у розмірі 1766,75 грн. 06.09.2025, о 13:26, CASH2CARD CITYCASH, provulok Novopecherskyi,5.

Інших доказів позивачем суду не надано.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами), або уповноваженими на те особами (частини друга та четверта статті 207 ЦК України).

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1,2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України неоподатковуваний мінімум доходів громадян становить 17 гривень.

Таким чином, договір позики на суму, що перевищує 170 грн. (17х10), - укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, проаналізувавши докази, на які позивач ОСОБА_1 посилається, як на підставу для задоволення позову, приходить до висновку, що позивачем не надано суду жодного належного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог.

Надана позивачем переписка не може вважатись належним підтвердженням укладення договору позики з відповідачем ОСОБА_2 , оскільки не є розпискою, засвідченою відповідачем, не містить відомостей про адресатів такої переписки та про укладення саме позики з визначенням її умов.

Також не може вважатись належним доказом опис скріншотів переписки, оскільки такий опис є виключно одностороннім відображенням позиції позивача.

Не може вважатись належним підтвердженням передачі коштів відповідачу і копія платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» № P24AD1062 від 07.07.2025 на суму 1800,00грн. Вказана інструкція не підтверджує їх передачу саме відповідачу, оскільки не містить жодних відомостей про отримувача коштів, а зазначене у ній призначення платежу - переказ власних коштів, не підтверджує надання таких коштів на умовах позики.

Таким чином факт укладення договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 07.07.2025 на суму 1800,00 грн. не підтверджується належними та допустимими доказами, оскільки відсутнє документальне підтвердження його укладення та узгодження між сторонами умов позики та факту передачі коштів на її виконання.

Також суд не може прийняти до уваги аргумент позивача щодо повернення йому коштів відповідачем, оскільки таке твердження наданими позивачем копією платіжної інструкції АТ КБ «ПриватБанк» № 0.9.1 від 10.09.2025 та роздруківкою з невідомого сервісу щодо успішного зарахування коштів на інтернет картку НОМЕР_1 не підтверджується.

На думку суду, позивачем ОСОБА_1 не доведено наявність обов`язку у ОСОБА_2 повертати кошти позивачеві, з огляду на недоведеність наявності існування між сторонами договірних відносин.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не можуть бути задоволені, внаслідок їх недоведеності, а тому відмовляє у їх задоволенні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом у задоволенні позовних вимог відмовлено, суд покладає судовий збір з позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 76-84, 133, 141, 263, 265 ЦПК України та ст.ст. 1046, 1047, 1051 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст.ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.О. Левченко

Повний текст рішення складено 27 жовтня 2025 року.