Провадження № 2/359/1182/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

27 жовтня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Яковлєвої Л.В.,

при секретарі Бокей А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельного кооперативу «АйДіХолдінг» про стягнення пайового внеску з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, -

В С Т А Н О В И В :

22 листопада 2024 року до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява, якою ОСОБА_1 просить суд : стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельного кооперативу «АйДіХолдінг» (далі по тексту кооператив або ОК «Житлово-будівельного кооперативу «АйДіХолдінг») пайовий внесок з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми у загальному розмірі 308 403, 26 грн.; судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 50000,00 грн., витрати, пов`язані з витребуванням доказів та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи у розмірі 50,00 грн., судовий збір у розмірі 3084,03 грн.

Вимоги обґрунтовано тим, що 05 листопада 2021 року між позивачем та ОК «Житлово - будівельний кооператив «АйДіХолдінг» було укладено кооперативну угоду № 7/11/15 про сплату пайового внеску. В цей же день сторонами укладено додатки № 1 та 2 до угоди, в яких зазначено умови, вид та строк повернення паю (у вигляді нерухомого майна). На виконання умов угоди, первісний пайовик, в порядок і строки передбачені угодою, внесла в кооператив авансовий платіж (частину паю) у розмірі 239 827,00 грн. Інша частина (залишок пайового внеску) у розмірі 579 050,00 грн. мала сплачуватися позивачем рівними частинами по 24 127,00 грн. кожого щомісяця до 25 числа кожного місяця. Квитанціями від 05 грудня 2021 року за №0.0..1, від 13 січня 2022 року за № Р24АC0433, від 10 лютого 2022 року за №0.0..1 позивач вносила частинами по 24 127,00 грн. кожного щомісяця залишок пайового внеску. Згідно додатку № 1 до угоди, повернення паю мало відбутись у формі нерухомо-го майна - квартири площею 34 кв.м., що буде розташована на 2-му поверсі 5-ти поверхового будинку, який має побудувати кооператив.

У зв`язку із повномасштабним вторгненням російських військ в Україну, що розпочалось 24 лютого 2024 року та телефонним повідомленням відповідача про зупинення будівниц-тва вищезазначеного будинку, позивач не сплачувала залишок пайового внеску в розмірі 506669 грн.

30 березня 2024 року позивач письмовою заявою повідомила відповідача про свій добровільний вихід з кооперативу, про розірвання угоди і попросила повернути пай у грошовій формі із врахуванням утримання 3% від вищезазначеного розміру пайового внеску (відповідно до п. 5.6. угоди).

Відповідно п. 4.3. угоди, у випадку її розірвання кооператив вносить відповідний запис в Реєстр паїв кооперативу про зняття закріпленого паю за пайовиком та повертає останньому здійснені за цією угодою внески у грошовій формі.

Згідно п. 5.5. угоди, якщо повернення паю здійснюється у грошовій формі за ініціативою пайовика або відповідно п. 4.2.1. цієї угоди, виплата такого паю може бути проведена частинами у строк, який не може перевищувати шість місяців після виходу, але у будь-якому разі такий строк починає обчислюватися не раніше 3-го кварталу 2023 року.

Отже, повна виплата паю позивачу мала бути проведена не пізніше 30 вересня 2024 року. На момент звернення до суду з цією позовною заявою відповідачем не здійснено виплати вищезазначеного паю ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом та повідомленням. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

24 лютого 2024 року до суду надійшов відзив на позов, яким представник ОК «Житлово-будівельного кооперативу «АйДіХолдінг» адвокат Шапошніков І.Б. просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що 05 листопада 2021 року між позивачем та відповідачем було укладено кооперативну угоду №7/11/15 про сплату пайового внеску. На виконання умов угоди позивач внесла в кооператив авансовий платіж (частину паю) у розмірі 239 827, 00 грн. Інша частина (залишок пайового внеску) у розмірі 579 050,00 грн. мала сплачуватися позивачем рівними частинами по 24 127,00 грн. до 25 числа кожного місяця. Згідно квитанцій від 05 грудня 2021 року за №0.0..1, від 13 січня 2022 року за №P24A0433, від 10 лютого 2022 року за №0.0..1, позивач вносила частинами по 24 127, 00 грн. кожного місяця залишок пайового внеску. З березня 2022 позивач безпідставно припинила вносити кошти. 30 березня 2024 року позивач письмовою заявою повідомила відповідача про свій добровільний вихід з кооперативу та розірвання угоди. Відповідно п. 5.5. угоди сторони цим окремо домовились, що якщо повернення кооперативом паю здійснюється у грошовій формі (незалежно від причин), то пайовик додатково сплачує на користь кооперативу 3% від загального розміру пайового внеску, визначеного п. 3.3 цієї угоди (за обробку даних, їх перевірку, аналіз, підготовку проектів, обговорення, прийняття відповідних рішень, підготовку і оформлення документів). Така сплата здійснюється шляхом самостійного утримання кооперативом (на що пайовик цією угодою уповноважує кооператив) відповідної суми з грошових коштів, які повертаються пайовику під час такого повернення (повернення паю у грошовій формі). Згідно п. 3.3. угоди, розмір пайового внеску пайовика до пайового фонду кооперативу становить 818 877,00 грн. Таким чином, 3% від загального розміру пайового внеску, а саме від суми - 818 887 грн., становить 24 566,31 грн.

Позивач сплатила: 140 000, 00 грн. (відповідно квитанції від 04 листопада 2021 року за №0.0..1); 99 827, 00 грн. (відповідно квитанції від 05 листопада 2021 року за 0.0..1.); 24 127, 00 грн. (відповідно квитанції від 05 грудня 2021 року за №0.0..1); 24 127, 00 грн. (відповідно квитанції від 13 січня 2022 року за №P24A0433); 24 127, 00 грн. (відповідно квитанції від 10 лютого 2022 року за N?0.0..1). Загалом позивачем сплачено - 312 208,00 грн. При цьому кооператив має право на стягнення 3% від загального розміру пайового внеску в розмірі 287 641,39 грн. (312 208,00 грн. - 24 566,61 грн.).

Однак, позивач у розрахунках суми стягнення у своєму позові до ОК «Житлово-будівельний кооператив «АйДіХолдінг» від 15 листопада 2024 року не врахував необхідність сплати позивачем на користь відповідача 3% від загального розміру пайового внеску та вимагає стягнути 302 208,00 грн. З огляду на це, вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та не підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно п. 2.5.1. угоди, позивач зобов`язаний сплатити пайовий внесок у розмірі, порядку та строки, встановлені цією Угодою.

За змістом п. 3 додатку № 2 до угоди, сторони погодили, що у разі сплати паю частинами позивач зобов`язаний сплатити аванс. Такий авансовий платіж становить 239 827 грн. і вноситься протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати підписання цього додатку. Всі наступні платежі сплачуються рівними частинами по 24 127 грн. щомісячно, до «25» числа кожного місяця, протягом 24 місяців з дня підписання цього додатку.

Згідно квитанції за №0.0..1, позивач 10 лютого 2022 року внесла свій остан-ній платіж в розмірі 24 127 грн. Виходячи з положень п. 3 додатку № 2 угоди, наступний платіж необхідно було здійснити до 25 березня 2022 року. Однак, даний платіж здійснено не було. Також не здійснювалися і подальші платежі, внаслідок чого за позивачем залишилася не сплачена частка пайового внеску у розмірі 506 669,00 грн.

Таким чином, відповідач зупинив виконання зобов`язання через прострочення позивачем виконання своїх обов`язків. В такому випадку прострочення виконання зобов`язань за відповідачем не настає.

Враховуючи викладене вище, на переконання представника відповідача, позовні вимоги у частині, що стосуються стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за ст. 625 ЦК України не підлягають задоволенню (а.с. 64-68).

28 лютого 2025 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив, в якому представник вказав, що відповідач у відзиві посилається на п. 5.5. кооперативної угоди № 7/11/15 про сплату пайового внеску, тоді як цей пункт угоди має зовсім інший зміст. Відповідно іншого пункту угоди - пункту 5.6., дійсно сторони домовились про те, що якщо повернення кооперативом паю здійснюється у грошовій формі (незалежно від причин), то пайовик додатково сплачує на користь кооперативу 3% від загального розміру пайового внеску, визначеного п. 3.3 цієї угоди (за обробку даних, їх перевірку, аналіз, підготовку проектів, обговорення, прийняття відповідних рішень, підготовку і оформлення документів). Така сплата здійснюється шляхом самостійного утримання кооперативом (на що пайовик цією угодою уповноважує кооператив) відповідної суми з грошових коштів, які повертаються пайовику під час такого повернення (повернення паю у грошовій формі).

Зміст правочину не повинен суперечити положенням актів цивільного законодавства та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про кооперацію», пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числи з грошей, майнових прав, а також земельної ділянки.

Отже утримання відповідачем 3% від розміру паю, тобто фактичного внеску відповідача у створення та/або розвиток відповідача шляхом передачі останньому грошей.

Якщо не погодитись з таким твердженням, то навіть неправильне обрахування позива-чем додаткової сплати відповідачу 3% від розміру паю у відповідній заяві (про вихід з кооперативу та повернення паю), мало б наслідком утримання відповідачем більшої суми, ніж розраховував позивач, при поверненні паю позивачу. Саме таким чином побудовано конструкцію пункту 5.6. Угоди.

Однак цього не сталося, так як відповідач відмовився повертати пай позивачу, що зумовило останнього звернутись до суду з позовом.

3 огляду на те, що угодою не передбачено форми заяви позивача про вихід з кооперативу та повернення паю, санкції за недотримання форми заяви, то, навіть за умови допущення позивачем помилки в розрахунках щодо обрахування 3% від розміру паю як додаткової сплати (винагороди) відповідачу, несуттєва помилки у заяві не змінює її зміст і не може кваліфікуватися як порушення зобов`язання, що не звільняє відповідача від обов`язку повернути пай.

Крім того, угодою, зокрема п. 5.4., передбачено повернення паю виключно у грошовій формі у разі невнесення пайовиком 100% вартості паю.

У цій частині позову відповідач посилається на ч. 4 ст. 612 ЦК України, відповідно змісту якої прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

У цій справі є очевидним, що повернення відповідачем сплаченої позивачем частини паю не залежить від того, яка частка паю останнім була внесена: повнію або частково.

У позивній заяві зазначалось що, відповідно п. 5.5. угоди, якщо повернення паю здійснюється у грошовій формі за ініціативою пайовика або відповідно п. 4.2.1. цієї угоди, виплата такого паю може бути проведена частинами у строк, який не може перевищувати шість місяців після виходу, але у будь-якому разі такий строк починає обчислюватися не раніше 3-го кварталу 2023 року.

Отже, повна виплата паю позивачу мала бути проведена не пізніше 30 вересня 2024 року.

Вимога позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних (ст. 625 ЦК України) обумовлена окремим зобов`язанням відповідача повернути пай, строк виконання якого закінчився 30 вересня 2024 року, а з 01 жовтня 2024 року почався перебіг строку, протягом якого це нове зобов`язання (що виникло з 30 березня 2024 року - дати отримання відповідачем заяви про вихід з позивача з кооперативу і повернення йому паю) порушуватись відповідачем. (а.с. 89-94).

04 березня 2025 року до суду від представника відповідача адвоката Шапошніква І.Б. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких представник вказав, що позивач у розрахунках суми стягнення не врахував необхідність утримання на користь відповідача 3% від загального розміру пайового внеску та вимагає стягнути 302208,00 грн., що не відповідає умовам договору. З огляду на те, що позивач не заявляв вимог про визнання окремої частини правочину недійсною, а недійсність такої частини прямо не встановлена законом, позивач не вправі посилатися на невідповідність якоїсь частини угоди законодавству. При цьому додатково представник звернув увагу, що п. 5.6. угоди повністю відповідає нормам законодавства. Так, відповідно ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про кооперацію» для досягнення мети своєї діяльності кооператив набуває та використовує майно, фінансові та інші ресурси. Джерелами формування майна кооперативу є, зокрема, є вступні, членські та цільові внески його членів, паї та додаткові паї. За ч. 4 ст. 21 Закону України «Про кооперацію» у разі виходу або виключення з кооперативу фізична чи юридична особа має право на одержання своєї загальної частки натурою, грішми або (за бажанням) цінними паперами відповідно до їх вартості на момент виходу. Таким чином, вартість загальної частки, яка підлягає поверненню вираховується на момент виходу з кооперативу. При цьому для досягнення мети своєї діяльності відповідач має право використовувати в тому числі пайовий внесок позивача, що якраз і складає 3% від загальної вартості пайового внеску, що передбачено умовами угоди. Тому, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, вимоги позивача без врахування утримання 3% від загального розміру пайового внеску на користь відповідача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Також, щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних представник відповідача зазначив, що у відповіді на відзив позивач зазначає, що нібито порушення умов угоди з боку позивача ніяким чином не впливає на нарахування ним інфляційних втрат та 3: річних. Однак відповідно ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Таким чином, відповідач зупинив виконання зобов`язання через прострочення позивачем виконання своїх обов`язків. Відповідно прострочення виконання зобов`язань за відповідачем не настає, адже таке є наслідком прострочення кредитора (позивача). Тому, вимоги щодо інфляційних втрат та 3% річних є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. (а.с. 98-101).

Ухвалою суду від 13 травня 2025 року клопотання представника позивача задоволено, витребувано від ОК «Житлово-будівельного кооперативу «АйДіХолдінг»докази.

Належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи позивач та представник позивача до суду не з`явився. Натомість подали заяви, якими просили розгляд справи провести за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити.

Представник відповідача до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідача Шапошніков І.Б. подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному розмірі.

Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, прийшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. 0-Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Судом встановлено, що 05 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ОК «Житлово-будівельного кооперативу «АйДіХолдінг» було укладено Кооперативну угоду №7/11/15 про сплату пайового внеску (а.с. 12-17).

Відповідно п.1.1. вказаної угоди, пайовик, який став асоційованим членом кооперативу, вносить до кооперативу пайовий внесок, який зараховується до пайового фонду кооперативу. Пайовий внесок, як правило, вноситься у грошовій формі. Але за бажанням пайовика та за погодження сторін пайовий внесок може бути внесений в іншій майновій формі.

Згідно п.1.3. угоди, внесення вказаного запису в Реєстр паїв кооперативу здійснюється на підставі цієї угоди і платіжних документів про сплату пайового внеску у встановленому розмірі та в порядку, передбаченою цією угоди.

За змістом п.п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 угоди, пай - це майновий поворотний внесок асоційованого члена кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу грошових коштів, майна, майнових прав, нерухомого майна, земельних ділянок тощо, з метою подальшого виконання статутних завдань кооперативу, забезпечення мети діяльності кооперативу та задоволення майнових і немайнових інтересів пайовика. Пай формується за рахунок разового внеску або багаторазових внесків протягом певного періоду, визначеного цієї угодою або додатками/додатковими угодами до неї. Майнові внески оцінюються у грошовій формі.

Пайовик за цією угодою сплачує (вносить) пай у повному розмірі одним платежем або частинами. Якщо пайовик вносить пай частинами, сторони погоджують строки, розмір та порядок сплати (внесення) такого пайового внеску в індивідуальному графіку внесення паю, який визначається в окремому додатку/ додатковій угоді до цієї угоди, які є невід`ємною його частиною.

Встановлено, що розмір пайового внеску ОСОБА_1 до пайового фонду кооперативу становить 818 877 грн. 00 коп..

Пай повинен бути сплачений (переданий) кооперативу до 25 листопада 2023 року, а у разі визначення індивідуального графіку внесення паю частинами відповідно до строків встановлених таким графіком.

Крім того, сторонами 05 листопада 2021 року було укладено додаток №1 до кооперативної угоди №7/11/25 про сплату пайового внеску від 05 листопада 2021 року (а.с.18-19), за змістом п. 2.1. та 2.2 якої, сторони домовилися про наступне.

Оскільки кооператив створений, в тому числі, з метою задоволення житлових потреб членів / асоційованих членів кооперативу та сприяння в забезпеченні житлом, кооператив вкладає кошти та приймає участь у спорудженні житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі спільно з іншими замовниками будівництва (забудовниками), а пайовик висловив бажання отримати повернення паю в майновій (натуральній) формі у вигляді квартири, сторони цим домовились, що за умови прийняття відповідних рішень, у тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, отримання у встановлю-ному чинним законодавством порядку всієї необхідної дозвільної документації та здійснення відповідного будівництва з подальшим отриманням кооперативом нижче-описаної квартири; - кооператив бронює її за пайовиком та зобов`язується після закінчення будівництва передати її пайовику в якості повернення паю за умови повного виконання пайовиком умов кооперативної угоди, додатків/додаткових угод до цієї угоди, а також настання (наявності) умов, передбачених кооперативною угодою та цим додатком щодо повернення паю у майновій (натуральній) формі. Характеристики квартири: розташована на 2-му поверсі 5-ти поверхового будинку та буде мати загальну площу 34 кв. м. (згідно схеми 1, яка є невід`ємною частиною цього договору).

Крім того, 05 листопада 2021 року було укладено додаток №2 до кооперативної угоди №7/11/25 про сплату пайового внеску від 05 листопада 2021 року (а.с.21).

Згідно п. 3 додатку №2 до кооперативної угоди 7/11/15 про сплату пайового внеску від 05 листопада 2021 року «Індивідуальний графік внесення паю» встановлено, що сторони погодили, що уразі сплати паю частинами пайовик зобов`язаний сплатити аванс. Такий авансовий платіж становить 239 827 грн. і вноситься протягом 3-х (трьох) банківських днів з дати підписання цього додатку. Всі наступні платежі сплачуються рівними частина-ми по 24127 грн. щомісячно до 25 числа кожного місяця, протягом 24 місяців з дня підписання цього додатку (а.с. 21).

Таким чином, судом встановлено, що з 05 листопада 2021 року ОСОБА_1 стала асоційованим членом ОК «Житлово будівельний кооператив «АйДіХолдінг», та еквівалент грошового зобов`язання щодо сплати паю становив 818 877 грн. 00 коп.

Встановлено, що позивачем ОСОБА_1 сплачено 140 000, 00 грн. (відповідно квитанції від 04 листопада 2021 року за №0.0..1); 99 827, 00 грн. (відповідно квитанції від 05 листопада 2021 року за 0.0..1); 24 127, 00 грн. (відповідно квитанції від 05 грудня 2021 року за №0.0..1); 24 127, 00 грн. (відповідно квитанції від 13 січня 2022 року за №P24A0433); 24 127, 00 грн. (відповідно квитанції від 10 лютого 2022 року за №0.0..1). Загалом позивачем сплачено - 312 208 грн. 00 коп. (а.с. 23-27).

Таким чином, судом встановлено, що позивачем сплачено пай у загальному розмірі на суму 312 208 грн. 00 коп. Крім того, наведене визнається і не заперечується сторонами у справі, а тому, в силу вимог ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

В подальшому, внаслідок початку повномасштабного вторгнення росії, позивач не здійснювала внесення щомісячного розміру паю, при цьому й будівництво будинку було фактично припинено. Доказів протилежного суду сторонами не надано.

В результаті вказаного, 30 березня 2024 року позивач направила на адресу відповідача заяву про добровільний вихід з кооперативу, розірвання угоди та повернення на підставі п. 5.5, п. 5.6 вказаної угоди сплаченого позивачем як пайового внеску грошових коштів у розмірі 302 208 грн. 00 коп. (а.с. 28).

Відповідно п. 4.2, 4.3 угоди, за ініціативою кооперативу у зв`язку із простроченням сплати пайовиком пайових внесків на строк понад 1 (один) місяць угода може бути розірвана в односторонньому порядку. Повідомлення про розірвання цієї угоди направляється пайовику у письмовій формі цінним листом на адресу, вказану в цій угоді. Датою розірвання цієї угоди є дата отримання пайовиком цінного листа з таким повідомленням або дата повернення такого цінного листа до кооперативу у зв`язку з його неотриманням пайовиком (чи неврученням його пайовику установою АТ «Укрпошта») незалежно від причин неотримання (невручення). Розірвання цієї Угоди є одночасно підставою для припинення асоційованого членства пайовика в кооперативі.

Відповідно п. 4.2.2. вказаної угоди, вона може бути розірвана в односторонньому порядку за ініціативою пайовика - за його бажанням у будь-якому випадку, без повідомлення причин розірвання, якщо разом із таким зверненням пайовик подав заяву про добровіль-ний вихід з кооперативу. Датою розірвання угоди є дата отримання кооперативом відповідного письмового звернення пайовика.

У випадку розірвання даної угоди, згідно п. 4.3., кооператив вносить відповідний запис реєстр паїв кооперативу про зняття закріпленого паю за пайовикам та повертає останньому всі здійснені за цією угодою внески у грошовій формі. Розрахунки здійсню-ються у безготівковій формі на банківський рахунок пайовика, про реквізити якого пайовик зобов`язаний повідомити кооператив завчасно. Якщо сторони не домовились про інше, всі здійснені грошові внески повертаються пайовику в строк, визначений п. 5.5. цієї угоди.

Пунктом 5.4 угоди визначено, що якщо пайовик на дату виходу із кооперативу не вніс 100% вартості паю, такий пай повертається йому виключно у грошовій формі.

За змістом п. 5.5 угоди, якщо повернення паю здійснюється у грошовій формі за ініціативою пайовика або відповідно п. 4.2.1. цієї угоди, виплата такого паю може бути проведена частинами у строк, який не може перевищувати шість місяців після виходу, але у будь-якому разі такий строк починає обчислюватися не раніше початку 3-го кварталу 2023 року. Якщо повернення паю здійснюється у грошовій формі з причин неможливості з боку кооперативу повернути пай в майновій (натуральній) формі після 2-го кварталу 2023 року, за умови сплати (внесення) пайовиком паю у повному розмірі, то виплата такого паю може бути проведена частинами у строк, який не може перевищувати шести місяців, а відлік його розпочинається з початку 3-го кварталу 2023 року, якщо інші строки не визначені сторонами в окремих додатках та чи додаткових угодах.

Пунктом 5.6 угоди, сторони цим окремо домовились, що якщо повернення кооперативом паю здійснюється у грошовій формі (незалежно від причин), то пайовик додатково сплачує на користь кооперативу 3% від загального розміру пайового внеску, визначеного п. 3.3 цієї угоди (за обробку даних, їх перевірку, аналіз, підготовку проектів, обговорення, прийняття відповідних рішень, підготовку і оформлення документів). Така сплата здійснюється шляхом самостійного утримання кооперативом (на що пайовик цією угодою уповноважує кооператив) відповідної суми з грошових коштів, які повертаються пайовику, під час такого повернення (повернення паю у грошовій формі).

Заява позивача про добровільний вихід з кооперативу отримана відповідачем 30 березня 2024 року. Наведене не заперечується і не спростовується представником відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - це юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування; пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки. Пайовий фонд - це фонд, що формується з пайових внесків членів кооперативу і є одним із джерел формування майна кооперативу, розмір якого може змінюватися.

Статтею 10 вказаного Закону встановлено, що членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користую-ться правом ухвального голосу.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 14 Закону України «Про кооперацію» у кооперативі допускається асоційоване членство для осіб, які визнають його статут та внесли пай.

Асоційований член кооперативу - це фізична чи юридична особа, яка внесла пайовий внесок і користується правом дорадчого голосу в кооперативі. При ліквідації кооперативу асоційований член кооперативу має переважне порівняно з членами кооперативу право на одержання паю (ч. 2 ст. 14 Закону України «Про кооперацію» ).

Згідно положень ст. 12 цього Закону основними правами члена кооперативу є: участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, право голосу на його загальних зборах, право обирати і бути обраним в органи управління; користу-вання послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом; право вносити пропозиції щодо поліпшення роботи кооперативу, усунення недоліків у роботі його органів управління та посадових осіб; право звертатися до органів управління та органів контролю за діяльністю кооперативу, посадових осіб кооперативу із запитами, пов`язаними з членством у кооперативі, діяльністю кооперативу та його посадових осіб, одержувати письмові відповіді на свої запити.

Згідно ст. 13 Закону України «Про кооперацію», членство в кооперативі припиняється у разі, зокрема, добровільного виходу з нього.

Статтею 15 вказаного Закону передбачено, що вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить, з-поміж іншого, затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства.

Виходячи зі змісту положень Закону України "Про кооперацію" законодавцем роз- межовано поняття припинення членства у кооперативі шляхом добровільного виходу з нього та припинення членства у кооперативі шляхом виключення особи зі складу членів кооперативу.

Верховний Суд у постанові від 30 червня 2022 року у справі №904/4718/21 зазначив, що виключення члена з кооперативу - це передбачена законом форма корпоративної відповідальності, спрямована на одностороннє припинення корпоративних правовідносин за рішенням юридичної особи внаслідок порушення членом кооперативу своїх статутних обов`язків. На відміну від виходу з числа членів кооперативу, виключення має примусовий характер і не залежить від бажання цього члена кооперативу та можливе лише за наявності підстав, визначених законом та установчими документами.

При цьому у справі №924/700/21 Верховним Судом викладено правову позицію, що виключення учасника з товариства належить до компетенції загальних зборів. Виключна компетенція полягає в тому, що лише єдиний орган (збори учасників товариства) може вирішувати питання про виключення учасника з товариства, а не учасниками як такими чи судом.

У постанові від 10 вересня 2019 року у справі №915/1183/18 Верховний Суд дійшов висновку, що відповідно положень ст. 4, 13 Закону України "Про кооперацію" одним із основних принципів кооперації є безперешкодний вихід з кооперативної організації. Перешкоджання особі (обмеження чи заборона) здійснити припинення членства в кооперативі шляхом добровільного виходу з нього у встановленому порядку не відповіда-тиме наведеному принципу та вимогам закону, а отже не може бути визнане правомірним. Моментом виходу члена з кооперативу є дата подачі ним заяви про вихід відповідній посадовій особі кооперативу або вручення заяви цим особам органами

Отже, приписи цивільного законодавства та положення статуту кооперативу без посеред-ньо не пов`язують добровільний вихід члена кооперативу ні з рішенням зборів членів кооперативу, ні з внесенням змін до його установчих документів, тому зазначена заява є достатньою правовою підставою для припинення членства особи у кооперативі.

Аналогічні висновки, викладені в постанові Верховного Суду КГС від 09 березня 2023 року у справі за №910/1442/22.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом ст. 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно положень ст. 525, ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 614 та ч. 1 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускає-ться, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встанов-лений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

На підставі довідки за №23/5-25 від 23 травня 2025 року встановлено, що 30 березня 2024 року ОСОБА_1 розірвала кооперативну угоду № 7/11/15 від 05 листопада 2021 року в односторонньому порядку. Цього ж дня, 30 березня 2024 року, ОК «Житлово-будівельним кооперативом «АйДіХолдінг», на підставі заяви ОСОБА_1 про добровільний вихід з кооперативу та розірвання кооперативної угоди, внесено відповідний запис в Реєстр паїв кооперативу про зняття закріпленого паю за ОСОБА_1 .

З огляду на вказане, суд приходить переконання, що твердження представника відповідача щодо зупинення кооперативом виконання зобов`язання через прострочення позивачем виконання своїх обов`язків, не знайшли свого підтвердження, оскільки суду не надано доказів звернення ОК «Житлово-будівельний кооператив «АйДіХолдінг» до позивача в порядку п. 4.2.1 угоди (у зв`язку із простроченням сплати пайовиком пайових внесків на строк понад 1 (один) місяць) та не зазначено джерел їх здобуття.

Встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що розірвання кооперативної угоди №7/11/15 від 05 листопада 2021 року відбулось саме 30 березня 2024 року в односторонньому порядку за ініціативою позивача.

У п. 5.5 угоди вказано, якщо повернення паю здійснюється у грошовій формі за ініціати-вою пайовика або відповідно п. 4.2.1. цієї угоди, виплата такого паю може бути проведена частинами у строк, який не може перевищувати шість місяців після виходу, але у будь-якому разі такий строк починає обчислюватися не раніше початку 3-го кварталу 2023 року. Якщо повернення паю здійснюється у грошовій формі з причин неможливості з боку Кооперативу повернути пай в майновій (натуральній) формі після 2-го кварталу 2023 року, за умови сплати (внесення) пайовиком паю у повному розмірі, то виплата такого паю може бути проведена частинами у строк, який не може перевищувати шести місяців, а відлік його розпочинається з початку 3-го кварталу 2023 року, якщо інші строки не визначені сторонами в окремих додатках та чи додаткових угодах.

Згідно п. 5.6 угоди, сторони цим окремо домовились, що якщо повернення кооперативом паю здійснюється у грошовій формі (незалежно від причин), то пайовик додатково сплачує на користь кооперативу 3% від загального розміру пайового внеску, визначеного п. 3.3 цієї угоди (за обробку даних, їх перевірку, аналіз, підготовку проектів, обговорення, прийняття відповідних рішень, підготовку і оформлення документів). Така сплата здійснюється шляхом самостійного утримання кооперативом (на що пайовик цією угодою уповноважує кооператив) відповідної суми з грошових коштів, які повертаються пайовику, під час такого повернення (повернення паю у грошовій формі).

Відповідно п. 3.3. угоди, розмір пайового внеску пайовика до пайового фонду кооперативу становить 818 877 грн. 00 коп.

Таким чином, 3% від загального розміру пайового внеску становить 24 566 грн. 31 коп.

Позивачем сплачено до кооперативу пайовий внесок на суму 312 208 грн. 00 коп.

Відтак, з урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунто-ваними та такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення з ОК «Житлово-будівельного кооперативу «АйДіХолдінг» на користь ОСОБА_1 пайового внеску у розмірі 287 641 грн. 39 коп. (312 208 грн. 00 коп. 24 566 грн. 31 коп.).

Вирішуючи питання про розмір інфляційних втрат та трьох процентів річних, які позивач просить стягнути з відповідача на власну користь на підставі ст.625 ЦК України, суд враховує наступне.

Як вбачається з наданого позивачами розрахунку заборгованості, датою виплати паю позивачу за кооперативною угодою № 7/11/15 від 05 листопада 2021 року про сплату пайового внеску, мала бути 30 вересня 2024 року.

Відповідно ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п. 5.5 угоди, повернення паю здійснюється у грошовій формі за ініціативою пайовика або відповідно п. 4.2.1. цієї угоди, виплата такого паю може бути проведена частинами у строк, який не може перевищувати шість місяців після виходу, але у будь-якому разі такий строк починає обчислюватися не раніше початку 3-го кварталу 2023 року. Якщо повернення паю здійснюється у грошовій формі з причин неможливості з боку кооперативу повернути пай в майновій (натуральній) формі після 2-го кварталу 2023 року, за умови сплати (внесення) пайовиком паю у повному розмірі, то виплата такого паю може бути проведена частинами у строк, який не може перевищувати шести місяців, а відлік його розпочинається з початку 3-го кварталу 2023 року, якщо інші строки не визначені Сторонами в окремих додатках та чи додаткових угодах.

Враховуючи, що 30 березня 2024 року було внесено запис про добровільний вихід з кооперативу та розірвання кооперативної угоди в Реєстр паїв кооперативу про зняття закріпленого паю за ОСОБА_1 , відповідач зобов`язався повернути позивачу грошові кошти в строк до 30 вересня 2024 року, відтак, з 01 жовтня 2024 року ОК «Житлово-будівельний кооператив «АйДіХолдінг» допустив прострочення виконання зобов`язання.

Зважаючи на це, інфляційні втрати і три проценти річних підлягають нарахуванню на суму 287 641 грн. 39 коп. (розмір пайового внеску, який має бути повернено позивачу) з 01 жовтня 2024 та в межах заявлених позовних вимог - до 22 листопада 2024 року.

Отже, три проценти річних, на підставі ст.625 ЦК України, за вищезазначений період (тривалістю 53 дні) складає : 287 641 грн. 39 коп. * 3 % * 53 дні / 365 днів = 1253 грн. 01 коп.

СРазом з тим, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення з відповідача на власну користь трьох процентів річних в розмірі 755 грн. 52 коп.

Відповідно ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року за № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Формування змісту та обсягу заявлених позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення» роз`яснено, що вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. Із цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов : лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

При цьому, за жодних умов становище позивача, за наслідками судового розгляду, не може бути погіршене порівняно з тим, яким воно було до звернення до суду за захистом своїх прав. Таким чином, дотримуючись правових норм процесуального законодавства України, суд виснує про відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог.

Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання про те, що підстави для виходу за межі заявлених ОСОБА_1 вимог в частині розміру трьох процентів річних, попри її дійсний розмір 1253 грн. 01 коп. - відсутні, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути три проценти річних, на підставі ст.625 ЦК України, в розмірі 755 грн. 52 коп.

Інфляційні втрати слід обчислювати шляхом множення суми заборгованості на відповідний індекс інфляції за жовтень 2024 року, у зв`язку з цим борг, з урахуванням індексу інфляції за період прострочення, він складає : 287 641 грн. 39 коп. * 101,80 % = 292 818 грн. 94 коп. Відтак, інфляційне збільшення боргу за цей період складає 5177 грн. 55 коп. (292 818 грн. 94 коп. - 287 641 грн. 39 коп.).

Таким чином, з ОК «Житлово будівельний кооператив «АйДіХолдінг» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню : заборгованість за кооперативною угодою № 7/11/15 від 05 листопада 2021 року в розмірі 287 641 грн. 39 коп.; інфляційні втрати в розмірі 5177 грн. 55 коп. та три проценти річних в розмірі 755 грн. 52 коп..

Будь-яких інших фактичних даних, які б мали значення для правильного вирішення справи суд не встановив та про них сторонами не заявлено, належними доказами не обгрунтовано. У зв`язку з чим, суд прийшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати, згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Відповідності вимог ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провад-женні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є : надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 у справі № 910/12876/19).

Відповідно ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 статті 141 ЦПК України.

Зокрема, частиною 2 вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно ч. 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або запере-чення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

Водночас, згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Звертаючись до суду з позовом, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 50000 грн. 00 коп.

На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, заявник надав : копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №001888 та копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1426930.

Однак, представником позивача, в порушення вимог ч. 2 ст. 134 ЦПК України, не подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, не визначено попередню суму судових витрат, а тому підстави для стягнення з ОК «ЖБК «АйДіХолдінг» на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 50000 грн. 00 коп., відсутні.

Разом з тим, відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позовні вимоги задоволено на 95 % (293574,46 / (30840,26 / 100)), у зв`язку з чим з відповідача на користь Банку слід стягнути судові витрати у розмірі 2929 грн. 82 коп.(3084,03 грн. / 100% х 95%) та витрат, пов`язані з витребуванням доказів та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи у розмірі 50 грн. 00 коп. (а.с. 34).

Керуючись ст. 4, 12, 13, 14, 15, 21 ЗУ «Про кооперацію», ст. ст. 16, 204, 384, 527, 530, 625, 626, 628, 629, 638, ЦК України, ст.ст. 2, 12, 76-83, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 282, 352, 354 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельного кооперативу «АйДіХолдінг» про стягнення пайового внеску з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми задовольнити частково.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельного кооперативу «АйДіХолдінг» на користь ОСОБА_1 пайовий внесок у розмірі 287 641 (двісті вісімдесят сім тисяч шістсот сорок одна) гривня 39 (тридцять дев`ять) копійок, інфляційні втрати в розмірі 5177 (п`ять тисяч сто сімдесят сім) гривень 55 (п`ятдесят п`ять) копійок та три проценти річних в розмірі 755 (сімсот п`ятдесят п`ять) гривень 52 (п`ятдесят дві) копійки.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельного кооперативу «АйДіХолдінг» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2929 (дві тисячі дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 82 (вісімдесят дві) копійки та 50 (п`ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок витрат, пов`язаних з витребуванням доказів та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 , паспорт № НОМЕР_2 , дійсний до 04 листопада 2029 року, орган що видав 8029, місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельного кооперативу «АйДіХолдінг» (, місцезнаходження : 08340, Київська область, Бориспільський район, Гнідинська сільська рада, урочище «Пегетина гора», вул. Ідейна, буд. 5).

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повер-нення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 27 жовтня 2025 року.

Суддя Л.В. Яковлєва