ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 жовтня 2025 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/297/25

Головуючий у першій інстанції Макаревич Я. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1526/25

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» Відповідач: ОСОБА_1

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс»

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на заочне рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2025 року у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» ( попередня назва Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя Макаревич Я.М.), ухвалене у селищі Ріпки, повний текст рішення складено 16.07.2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг» звернулося з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 34400 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 22 жовтня 2020 року між ТОВ « Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит № 101074902, право вимоги за яким відповідно до договору відступлення прав вимоги №01Т від 15 січня 2021 року перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно до договору факторингу №1/15 від 24 січня 2022 року до ТОВ «Фінансова компанія «Пінг-Понг», яке в подальшому змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс». ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 8000 гр, але у порушення умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість у розмірі 34400 грн не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача.

Заочним рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково: стягнуто з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 101074902 від 22 жовтня 2020 року у сумі 10400 грн, 3000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу та 731,56 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору; у задоволенні решти вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності належними та допустимими доказами факту укладення сторонами договору про споживчий кредит № 101074902 від 22 жовтня 2020 року, отримання відповідачем 8000 грн та невиконання ним договірних зобов`язань. Суд дійшов висновку, що доказів виконання відповідачем вимог п.2.3.2 кредитного договору позивачем не надано, визнав неправомірне нарахування процентів за користування кредитом в розмірі 24000 грн. Крім того, суд врахував складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, прийшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі 3000 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» просить скасувати заочне рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2025 року в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом за період з 07 листопада 2020 року по 05 січня 2021 року у сумі 24000 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про їх стягнення, посилаючись на неповне з`ясування обставин та неправильне застосування норм матеріального права. Апеляційна скарга мотивована тим, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку дії договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом. Доказів про підтвердження належного виконання відповідачкою зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості не надано. Вважає, що нарахування процентів за стандартною ставкою (5% від суми залишку кредиту за кожен день користування) у порядку, встановленому п.1.6, 2.2.3 Договору у період з 07 листопада 2020 року по 05 січня 2021 року здійснювалося за правилами, встановленими ч.1 ст. 1048 ЦК України та в межах строку кредитування, з урахуванням пролонгації на строк, що не перевищує 60 днів. Крім того, ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» просить здійснити новий розподіл судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи у суді І інстанції та судових витрат понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у цій справі.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.

По справі встановлено, що 21 жовтня 2020 року ОСОБА_1 на сайті tengo.ua за допомогою каналу залучення: site/miloan/direct з IP адреси НОМЕР_1 подала анкету-заяву на кредит №101074902 (а.с.14).

Відповідно до Кредитного договору №101074902 від 22 жовтня 2020 року ТОВ «Мілоан» зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п.1.3. договору надати ОСОБА_1 грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (а.с.29 зворот - 31). Сума (загальний розмір) кредиту становить 8000 грн; строк - на 15 днів з 22 жовтня 2020 року (строк кредитування); термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 06 листопада 2020 року; комісія за надання кредиту - 0 грн, яка нараховується за ставкою 0.00 відсотків від суми кредиту одноразово; проценти за користування кредитом 2400 грн, які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом; стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; тип процентної ставки за договором фіксована; кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок.

Пунктом 2.3.1 та п.2.3.2 сторони вищезазначеного договору погодили, що позичальник за наявності відповідної пропозиції позикодавця має право на продовження строку користування/повернення кредиту на таких самих умовах, на певну кількість днів доступну у пропозиції, відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження строку кредитом позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплатити комісію за продовження кредиту та певну частку заборгованості за кредитом. Встановлено можливі строки продовження та максимальні ставки комісії за продовження кредиту, за яким строк продовження кредитування на 3 дні зі сплатою комісії 3 % від суми поточного залишку кредиту; на 7 днів зі сплатою комісії 5,00 % від суми поточного залишку кредиту; на 15 днів зі сплатою комісії 10 % від суми поточного залишку кредиту. Волевиявлення позичальника продовжити строк користування/повернення кредиту та укладення угоди про це, згідно пункту 6.14 Правил, підтверджується здійсненням ним відповідного платежу у спосіб, визначений пунктом 2.5. договору. Згідно пункту 2.5 договору позичальник зобов`язаний здійснити сплату заборгованості по кредиту/сплату за продовження строку кредитування одним з способів, зазначених на сайті товариства tengo.com.uа.

Додатком №1 до Кредитного договору №101074902 від 22 жовтня 2020 року є Графік розрахунків (а.с.32).

Відповідно до копії платіжного доручення 24447143 від 22 жовтня 2020 року ТОВ «Мілоан» перерахувало ОСОБА_1 на картковий рахунок № НОМЕР_2 кошти згідно договору 101074902 у розмірі 8000 грн (а.с.38).

15 січня 2021 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» укладено Договір відступлення прав вимоги № 01Т, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №101074902 від 22 жовтня 2020 року, укладеного між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» (а.с.12,21-25). Відповідно до платіжної інструкції № 604 від 16 січня 2021 року ТОВ «Діджи Фінанс» сплатило ТОВ «Мілоан» 382510,48 грн за договором відступлення прав вимоги №01Т від 15 січня 2021 року (а.с.42).

24 січня 2022 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Пінг-Понг» (фактор) укладено договір факторингу № 1/15, за яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові свої права грошової вимоги до боржників зазначених у відповідних реєстрах прав вимоги (а.с.33).

Витяг з додатку до договору факторингу № 1/15 від 24 січня 2022 року містить інформацію про боржника ОСОБА_1 , номер кредитного договору № 101074902 від 22 жовтня 2020 року, загальна сума заборгованості 34400 грн, яка складається з суми основного боргу 8000 грн, заборгованості за відсотками 26400 грн. (а.с.12).

02 листопада 2024 року ТОВ «Пінг-Понг» на адресу ОСОБА_1 було направлено досудову вимогу про усунення порушень умов Договору №101074902 від 22 жовтня 2020 року, у якій заявлено вимогу в термін до 02 грудня 2024 року усунути порушення умов кредитного договору шляхом сплати заборгованості у розмірі 34400 грн (а.с.40).

Рішенням №1778 єдиного учасника ТОВ «ФК «Пінг-Понг» від 01.07.2025 року перейменовано Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пінг-Понг» у Товариство з обмеженою відповідальністю «Солвентіс» (а.с.112).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електрону комерцію» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) зроблено висновок, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач не довів належними та допустимими доказами правомірне нарахування процентів за користування кредитом починаючи з 07 листопада 2020 року по 05 січня 2021 року.

Колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо автоматичної пролонгації строку кредитування, пов`язану з продовженням користування відповідачкою кредитними коштами після спливу строку кредитування, визначеного договором, оскільки пунктами 2.3.1, 2.3.2, 2.5 кредитного договору №101074902 від 22 жовтня 2020 року передбачено можливість пролонгації договору лише за умови здійснення позичальником певних дій, зокрема, укладення відповідної додаткової угоди, та сплати комісії у визначених договором розмірах.

Ураховуючи наведене в сукупності, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та, надавши обґрунтовану правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують, а тому її належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» залишити без задоволення, а заочне рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: