Справа №690/615/25
Провадження №2/690/362/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року Багачевський міський суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Вахнової Л.А.,

за участю секретаря судового засідання Вельган А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Багачеве Черкаської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Багачевської міської ради Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до Багачевської міської ради Черкаської області про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько, ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 . Вона є його єдиною спадкоємицею за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України. В установлений законодавством шестимісячний строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу №144/2021 та отримала технічний паспорт на вищевказану квартиру від 22.07.2025 р. Після закінчення строку для прийняття спадщини звернулась із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте отримала відмову з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючих документів на спадкове майно та його державної реєстрації. Просила позов задовольнити.

Ухвалою від 23.09.2025 провадження в справі відкрито, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом учасників справи.

Копію ухвали з позовною заявою та додатками направлено відповідачу.

01.10.2025 від відповідача надайшла заява про визнання позову та розгляд справи за відсутності їх представника.

У підготовче судове засідання належним чином повідомлені сторони не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі з наведених підстав, відповідач їх визнав, просять ухвалити відповідне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

На виконання вимог ст. 206 ЦПК України суд, перевіривши доводи, викладені в заявах по суті справи, обізнаність сторін з наслідами визнання позову відповідачем, перевіривши наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову, а також що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин сторін.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки, ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина. За життя спадкодавець був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , що є місцем відкриття спадщини в розумінні ст. 1221 ЦК України (а.с.11).

Позивач ОСОБА_1 є рідною донькою спадкодавця ОСОБА_2 та спадкоємицею першої черги спадкування, була зареєстрована за однією адресою із місцем реєстрації спадкодавця, тобто фактично прийняла спадщину.

За життя батько позивача заповіт не складав, інших спадкоємців, крім позивача, немає.

04.09.2025 позивач, ОСОБА_1 , звернулась до приватного нотаріуса Звенигородського міського нотаріального округу Черкаської області, Побіянської Н.Б., із заявою про прийняття спадщини, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка за життя належала її батьку, ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого Українською товарною біржею 14.10.2000.

Проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом постановою приватного нотаріуса від 04.09.2025 було відмовлено внаслідок відсутності правовстановлюючих документів на квартиру та відомостей про це в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що унеможливлює підтвердження їх державної реєстрації.

Нормативно-правове обґрунтування.

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Враховуючи те, що правочин вчинено 14.10.2000 року, тому при вирішенні спору підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР, Закон України «Про товарну біржу».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на час виникнення правовідносин) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, статтею 2 Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.

Набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти.

Згідно зі статтею 41 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Відповідно до статті 42 ЦК УРСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Водночас згідно зі статтею 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.

За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку і його реєстрація органами місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Разом із тим, за загальним правилом, визначеним у статтях 47, 227 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу житлового будинку підлягали нотаріальному посвідченню.

У період укладання оспорюваного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статтями 224, 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» біржи мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню.

Отже, положення статті 227 ЦК УРСР спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріплені цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як стаття 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З цього випливає, що положення статті 15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер. Тобто, закон спеціальний переважає закон загальний.

Висновки щодо тлумачення вищевказаних норм матеріального права викладено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 640/3509/19 (провадження № 61-10287св20).

Згідно копії реєстраційного посвідчення від 10.07.2025, виданого Звенигородським відділком КП «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_3 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , а тому суд дійшов висновку, що за життя спадкодавець набув право власності на квартиру, а ОСОБА_1 , яка фактично прийняла спадщина та звернулась у передбачений законом строк із заявою про прийняття спадщини, має право на її успадкування. Зазначене узгоджується з правовою позицію, викладеною в постанові Верховного Суду від 14.02.2024 р. в справі №190/1778/22.

Відповідно до положень ст.ст. 1222-1223 ЦК України спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

При цьому спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст.1258 ЦК України).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той із подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст.ст. 1268-1270 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30.05.2008 «Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Виходячи лише із наявності копій, які не є правовстановлюючими документами на час відкриття спадщини та відсутності реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правові підстави для одержання позивачкою в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину відсутні, та у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За цих підстав невизнане право позивача можливо відновити виключно у судовому порядку шляхом визнання її права власності на спадкове майно після смерті її батька.

Щодо судових витрат

Виходячи із положень статей 133, 141 ЦПК України суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частини перша статті 141 ЦПК України).

Враховуючи, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , то з Багачевської міської ради Черкаської області на користь позивача підлягає стягненню 1 211,20 грн судового збору за подання позовної заяви до суду.

Разом з тим, позивач просить не відшкодовувати понесені витрати.

Керуючись ст.ст. 76-82, 133, 141, 200, 206, 211, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі - продажу від 14.10.2000 р., зареєстрованому в Комунальному підприємстві «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Повне рішення суду складено 23.10.2025 року.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП відсутній, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач Багачевська міська рада Черкаської області, , місцезнаходження: вул. Дружби, 8, м. Багачеве, Звенигородський район, Черкаська область.

Головуючий суддя: Л.А. Вахнова