Справа №571/2893/24
Провадження № 2/571/111/2025
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року с-ще Рокитне

Рокитнівський районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Верзун О.П.,

за участю секретаря судового засідання Шупрудько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторно (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, -

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи. У позовній заяві вказує, що 23.05.2023 року в Рівненській області між селами Сновидовичі та Біловіж сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , керуючи мотоциклом марки «Loncin» без реєстраційного номеру не впорався з керуванням, в результаті чого відбулося падіння транспортного засобу на проїзну частину дороги. Внаслідок ДТП водій загинув на місці, а пасажир мотоцикла ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді ЧМТ, забій головного мозку важкого ступеню, скальповану рану голови, перелом склепіння з переходом на основи черепа, різано-рвані рани обох колінних суглобів. За фактом ДТП внесено відомості до ЄРДР № 0000159 від 23.05.2023. Досудове розслідування триває.

ОСОБА_1 лікувалася з 23.05.2023 до 20.06.2023 у нейрохірургічному відділенні КНП «Центральна міська лікарня» РМР. 23.02.2024 перебувала на реабілітації з наслідками важкої ЗЧМТ, забою головного мозку важкого ступеню, перелому основи і склепіння черепа. З 16.07.2024 лікувалася у КПН «Центральна міська лікарня» РМР до 17.07.2024, 10.01.2024 їй було встановлено ІІІ групу інвалідності. Тому має право на відшкодування шкоди. На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія мотоциклу марки «Loncin» без реєстраційного номеру не була застрахована, відповідно МТСБУ відшкодовує завдану шкоду. Посилаючись на п. 1.3 ст. 1, ст. 22, ст. 24-1, ст. 25, ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч. 2,5 ст. 1187 ЦК України, просить стягнути з відповідача: 46176,37 грн. страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із лікуванням; 9376,65 грн. - страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності; 80400,00 грн. за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності та 15000,00 грн. судових витрат, пов`язаних із оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.

Представником відповідача подано відзив, в якому заперечуються позовні вимоги з тих підстав, що транспортний засіб, за участю якого мало місце ДТП не був зареєстрованим, цивільно-правова відповідальність водія не була застрахована, а тому можливість застосувати закон «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» залежить від того, чи правомірно експлуатувався спірний транспортний засіб, в тому числі, чи був він допущений до дорожнього руху. На думку представника відповідача, транспортний засіб не є таким, що допущений до дорожнього руху, що виключає застосування закону до спірних правовідносин. Крім того, позовні вимоги в частині стягнення шкоди за період тимчасової непрацездатності та в період стійкої втрати працездатності по суті є подвійним стягненням, виходячи з того, що позивач просить стягнути шкоду за періоди 23.05.2023-20.06.2023, 26.02.2024-06.03.2024, 16.07.2024-17.07.2024. Згідно акту огляду МСЕК від 10.01.2024-01.02.2025. Крім того, посилається на те, що відсутні фактичні підстави стягнення шкоди з МТСБУ, не було встановлено винної особи, заподіювача шкоди. Заперечуються представником позивача також розмір витрат на правничу допомогу.

У відповіді на відзив, представник позивача заперечує щодо посилання сторони відповідача на Постанову Верховного Суду у справі № 742/554/19 від 06.05.2020, тому, що характер спірних правовідносин не є подібним. А відтак, мають бути застосовані положення ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Стверджує, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах , визначених цим законом у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п.1.7.ст. 1 Закону. Неправомірна експлуатація транспортного засобу не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування. І шкода, завдана третім особам підлягає відшкодуванню за рахунок Страхової компанії або МТСБУ.

У судове засідання позивач, представники сторін не з`явилися. Від представників надійшла заяв про розгляд справи без їх участі.

Суд вивчивши позовну заяву, відзив та відповідь на відзив, дослідивши наявні у справ докази встановив наступні обставини.

Спірні відносини виникли з приводу невиплати страхового відшкодування шкоди здоров`ю потерпілого, завданого незабезпеченим транспортним засобом. Проведення вказаних нарахувань та виплат регулюються нормами ЦК України, Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», законодавством пр. страхування.

23 травня 2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода: водій ОСОБА_2 керуючи мопедом «Loncin» без реєстраційного номеру не впорався з керуванням, в результаті чого відбулося падіння транспортного засобу на проїзну частину дороги. Внаслідок ДТП водій загинув на місці, а пасажир мотоцикла ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді ЧМТ, забій головного мозку важкого ступеню, скальповану рану голови, перелом склепіння з переходом на основи черепа, різано-рвані рани обох колінних суглобів.

За цим фактом ДТП внесено відомості до ЄРДР № 0000159 від 23.05.2023 ( а.с. 9 зворотній бік).

23.05.2023 ОСОБА_1 з травмами доставлено в КНП «Центральна міська лікарня», де вона перебувала до 20.06.2023 ( а.с. 11).

З 26.02.2024 по 06.03.2024 ОСОБА_1 , знаходилася у НДІ ім. М.І. Пирогова ( а.с. 12).

З 16.07.2024 по 17.07.2024 - перебувала в КНП «Центральна міська лікарня» ( а.с. 13).

10.01.2024 їй встановлено 3 групу інвалідності ( а.с 14 та а.с 15-17). Як вбачається із довідки до акта огляду МСЕК серії 12ААВ № 485596, огляд первинний, інвалідність встановлена до 01.02.2025 причиною інвалідності-є інвалідність з дитинства. Згідно п. 12 довідки МСЕК висновок про умови та характер праці вказано «навчання».

27.09.2023 представник Гіщинський І.Ю. адвокат АО «Центр захисту при ДТП «Автопоміч» в інтересах ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП та заявами на виплату страхового відшкодування в порядку ст. 35 та п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( а.с 29, 19 - зворот,21).

Згідно поданих заяв просив здійснити регламентні виплати, пов`язані із витратами на лікування 38326,37 грн., тимчасовою втратою працездатності 6476,66 грн.

26.04.2024 в цьому ж порядку представник ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ із заявами на виплату страхового відшкодування в порядку ст. 35 та п.41.1ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та просив виплатити страхове відшкодування пов`язане із витратами на лікування 2400 грн., тимчасовою втратою працездатності 2366,70 грн., стійкою втратою працездатності - 80400 грн. (а.с. 20,21-зворот,22-зворот).

31.07.2024 подано аналогічну заяву про виплату страхового відшкодування пов`язаного із витратами на лікування-5450грн. (20-зворот).

01.08.2024 звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування пов`язане із тимчасовою втратою працездатності-533,33 грн. ( а.с. 22).

У підтвердження витрат на лікування представником позивача долучено фіскальні чеки, платіжні інструкції, листок лікарських призначень та спостереження за хворими ( а.с. 24-54). Вказаними доказами частково доводяться вимоги позивача. Суд звертає увагу, що деякі з них дублюються ( а.с. 27-29).

Крім того, потерпіла на момент ДТП була неповнолітньою, а відтак не набула права на отримання регламентних виплат пов`язаних із тимчасовою втратою працездатності, оскільки відповідно до ст. 25 Закону такі виплати передбачені для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором), для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно та для непрацюючої повнолітньої особи. Отже вказаний вид регламентних виплат для неповнолітньої особи законом не передбачено взагалі.

12.03.2025 за клопотанням представника позивача долучено копію постанови про закриття кримінального провадження ( а.с. 92-97)

Дослідженням вказаної постанови судом встановлено, що 28 лютого 2025 року прокурор у кримінальному провадженні Биков Д.О. прийняв рішення про закриття кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР № 0000159 від 23.05.2023. Як вбачається із постанови прокурора, кримінальне провадження закрите за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у зв`язку з смертю ОСОБА_2 . Про прийняте рішення, згідно п.4 повідомлено представникам потерпілих та близьким родичам для відома. Відомостей щодо оскарження постанови матеріали справи не містять.

Як встановлено досудовим розслідуванням, 23.05.2023, приблизно о 03 годині 00 хвилин, у темну пору доби, водій ОСОБА_2 , 2003 р.н., майстер лісу Біловізького лісництва філії «Рокитнівське лісове господарство» ДП «Ліси України», керуючи мотоциклом «Loncin» номер рами НОМЕР_1 , без реєстраційних номерних знаків, рухаючись автомобільною дорогою сполученням смт. Рокитне - с. Км`яяне Сарненського району, зі сторони с. Сновидовичі в напрямку с. Біловіж, Сарненського району, в порушенням технічних вимог п.12.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку й умови, обрав таку швидкість і такі прийоми керування транспортним засобом, при яких допустив втрату контролю над керованим ним мотоциклом, внаслідок чого відбулося падіння. У результаті ДТП водій ОСОБА_2 помер від отриманих травм на місці події, а пасажир ОСОБА_1 - отримала тілесні ушкодження.

Як вбачається із показів потерпілої ОСОБА_1 , ОСОБА_2 приїхав за нею, щоб завезти із сусіднього села, де вона гостювала, додому - у с. Біловіж. ОСОБА_1 сіла позаду водія і вони поїхали звичним маршрутом по дорозі з бруківки. Обоє були без шоломів.

СМЕ установлено, що смерть ОСОБА_2 та тілесні ушкодження у потерпілої ОСОБА_1 могли бути спричинені у результаті ДТП.

За даними дорожньо-транспортної ситуації, дії ОСОБА_2 не відповідали технічним вимогам п. 12,1 Правил дорожнього руху та з технічної точки зору перебували у причинному зв`язку з подією ДТП.

Отже, судом встановлено, що дорожньо - транспортна пригода сталася 23 травня 2023 року. Потерпілою внаслідок ДТП є ОСОБА_1 , яка є позивачем у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, потерпіла в порушення п. 5.2.б ПДР України під час пересування на мотоциклі не перебувала у застебнутому мотошоломі.

Остання через представників звернулася до МТСБУ, який є відповідачем у цій справі, із повідомленням та заявами здійснити регламентні виплати, посилаючись на положення ст. 1187 ЦК України, ч. 1 ст. 990 ЦК України та Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961- IV від 01.07.2004.

Суд звертає увагу, що з цим позовом представник позивача звернувся 31.12.2024. А 01.01.2025 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961- IV від 01.07.2004 втратив чинність на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 3720-IX від 21.05.2024. Та обставина, що з позовом позивач звернувся 30.12.2024, тобто за один день до вступу в дію нового Закону не поширює його дію на спірні відносини, які виникли до набрання ним чинності.

З огляду на встановлене, суд прийшов до переконання застосувати Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961- IV від 01.07.2004, який діяв та регулював спірні правовідносини на час настання події.

Цим законом урегульовані відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Метою обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Законом передбачено випадки, коли МТСБУ за рахунок коштів фонду з відшкодування шкоди потерпілим проводить відповідні нарахування та виплати потерпілим.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У п.1.5 ст. 1 цього Закону дається визначення поняття наземного транспортного засобу - пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

У цьому Законі не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені у цьому пункті, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.

Власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Отже, транспортним засобом є лише той пристрій, призначений для перевезення людей та/або вантажу, який підлягає державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух», в редакції, що діяла на час настання події, передбачається, що державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, присвоєнням буквено-числової комбінації номерних знаків з їх видачею або без такої, оформленням і видачею реєстраційних документів та/або їх формуванням в електронному вигляді.

Державній реєстрації та обліку підлягають призначені для експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування транспортні засоби усіх типів: автомобілі, автобуси, мотоцикли всіх типів, марок і моделей, самохідні машини, причепи та напівпричепи до них, мотоколяски, інші прирівняні до них транспортні засоби та мопеди, що використовуються на автомобільних дорогах державного значення.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Статтею 37 Закону України «Про дорожній рух» заборонено експлуатацію незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до вказаних вище законів, цілком логічно і послідовно є те, що забезпеченим міг бути лише транспортний засіб, який був зареєстрованим, оскільки таким чином можливо встановити його власника або законного володільця.

Досудовим розслідуванням чітко встановлено, що на момент настання ДТП мотоцикл «Loncin» номер рами НОМЕР_1 був без реєстраційних номерних знаків, тобто, всупереч вимог чинного законодавства про дорожній рух він не був зареєстрований відповідно до вимог закону.

З огляду на викладене, суд вважає, що правових підстав для нарахування регламентних виплат відповідачем не встановлено, оскільки мотоцикл був не тільки не забезпеченим в сенсі закону про страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але не міг бути допущеним в експлуатацію в силу того, що не був зареєстрованим.

Таке обґрунтування цілком узгоджується із позицією у Постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 742/554/19 (провадження № 61-20355св19) та запереченнями відповідача у справі. Так Верховний Суд вказує, що можливість застосування Закону до спірних правовідносин залежить від встановлення певних обставин, а саме, чи правомірно експлуатувався спірний транспортний засіб та, зокрема, чи допущений він до дорожнього руху. Провівши системний аналіз наведених правових норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Закону України «Про дорожній рух», Верховний Суд зробив висновок, що положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не поширюють свою дію на незареєстрований транспортний засіб, оскільки його експлуатація забороняється і він не допущений до дорожнього руху.

Окрім того, представник позивача, як на обов`язок відшкодування шкоди посилається на положення ст. 1187 ЦК України.

Так, положеннями ст. 1187 ЦК України передбачено відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до норм цією статті, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.

Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Зі змісту положень ст. 1187 ЦК України слідує, що відповідальність за цією статтею настає для власника, законного володільця джерела підвищеної небезпеки, в тому числі, і транспортного засобу. Проте, посилання на вказані норми є безпідставними, оскільки відповідач МТСБУ не суб`єктом діяльності, пов`язаної з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, також не являється тією особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, тим паче, не є особою, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом. МТСБУ не є завдавачем шкоди та не є власником транспортного засобу. Враховуючи, що останній на час настання ДТП не був ні забезпечним, ні зареєстрованим обов`язку відшкодувати шкоди у відповідача не виникло. Відтак, підстав для покладення на МТСБУ як на відповідача обов`язку відшкодувати шкоду, завдану здоров`ю потерпілої, згідно ст. 1187 ЦК України, судом не встановлено.

Посилання представника позивача на положення ч. 1 ст.990 ЦК України також є безпідставними, так як статтю 990 виключено на підставі Закону № 1909-IX від 18.11.2021.

З огляду на досліджені судом докази та встановлені на їх підставі обставини справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Отже, у задоволенні позову слід відмовити на безпідставністю позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати покладаються на позивача, у разі відмови у позові.

Оскільки, відповідно до п.2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, сплату судового збору слід віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до положень ч. 7 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961- IV від 01.07.2004, ст. 1187 ЦК України, ст.ст. 2,4,12, 81,141,258, 263-265 ЦПК України,

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Моторне (транспортне) страхове бюро України відмовити повністю.

Сплату судового збору покласти за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до положень ч. 7 ст. 141 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення виготовлено 16.10.2025.

Суддя: