РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року

м. Рівне

Справа № 559/191/25

Провадження № 22-ц/4815/932/25

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Боймиструка С.В.,

суддів: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС", від імені якого діє представник Тараненко Артем Ігорович, на рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 квітня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Представник ТОВ «ФК «ЕЙС» звернувся у суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивовано тим, що 17.12.2023 між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №00-10615256 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. Згідно умов Договору відповідачу було надано кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на умовах строковості, зворотності та платності. Товариство виконало умови договору та перерахувало відповідачу кошти в сумі 6000 грн. на його банківську картку № НОМЕР_1 . Відповідач взяті на себе зобов`язання не виконував, що створило заборгованість у розмірі 34011, 00 грн, яка складається з 6600, 00 грн заборгованість по кредиту, 27411, 00 грн заборгованість по відсотках.

22.01.2024 ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс кредит» уклали Договір факторингу №22-01/2024, згідно умов якого ТОВ «Макс кредит» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-10615256 від 17.12.2023. В подальшому, 16.08.2024, ТОВ «Макс кредит» відступило право вимоги за Договором №00-10615256 від 17.12.2023 ТОВ «ФК «ЕЙС» згідно Договору факторингу №160882024-МК/ЕЙС. Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 34011, 00 грн., яку просить стягнути, а також судові витрати по справі.

Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд виходив з того, що позивач не підтвердив факт надання грошових коштів первинним кредитором.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ "Фінансова компанія "ЕЙС" подало апеляційну скаргу, вважає його незаконним, таким що прийнято з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності (повідомлення ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» та виписка АТ «ПУМБ») свідчать про те, що Відповідач отримала кредитні кошти в сумі 6000,00 грн., і кредитодавець належним чином виконав свої зобов`язання.

Просило скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно ч.1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Згідно зі ст.3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Вказані правові висновки щодо укладення договору в електронній формі викладені у постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19.

Відповідно до ст.ст.509-510, 526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.525, 625 ЦК України).

Згідно зі ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст.612 ЦК України).

Судом встановлено, що 17.12.2023 між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №00-10615256.

Укладаючи вищевказаний кредитний договір відповідачка ОСОБА_1 та ТОВ «Качай гроші» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачка підписала кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

22.01.2024 ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс кредит» уклали Договір факторингу №22-01/2024, згідно умов якого ТОВ «Макс кредит» відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №00-10615256 від 17.12.2023 (а.с. 38-49).

16.08.2024, ТОВ «Макс кредит» відступило право вимоги за Договором №00-10615256 від 17.12.2023 ТОВ «ФК «ЕЙС» згідно Договору факторингу №160882024-МК/ЕЙС. Згідно акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 34011, 00 грн.(а.с. 50-61).

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №00-10615256 від 17.12.2023, заборгованість відповідача складає 34011, 00 грн., з яких: 6600, 00 грн. заборгованість за сумою кредиту, 27411, 00 грн. заборгованість за процентами (а.с. 37).

Згідно п. 1.2 Договору позичальнику надано кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на умовах строковості, зворотності та платності. Строк кредитування 240 днів. Строк дії кредитної лінії 240 календарних днів, дата повернення кредиту 13.08.2024 ( п. 1.3), знижену процентну ставку 0,9 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом ( п. 1.4.2), стандартну процентну ставку 3,00 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом ( п. 1.4.1), орієнтовну реальну річну процентну ставку за стандартною процентною ставкою на дату укладення договору 2398,99 % ( п. 1.7), орієнтовну реальну річну процентну ставку за зниженою процентною ставкою 2116,29% ( п. 1.7.1), орієнтовну загальну вартість кредиту за стандартною процентною ставкою на дату укладення договору 49800,00 грн ( п. 1.8), орієнтовну загальну вартість кредиту з урахуванням зниженої процентної ставки на дату укладення договору становить 46020,00 грн ( п. 1.8.1), сума кредиту 6000,00 грн перераховується кредитодавцем на рахунок позичальника за реквізитами електронного платіжного засобу ( платіжної картки) НОМЕР_2 ( п. 2.8).

Пунктом 7.20 договору кредитної лінії встановлено графік платежів, а саме: дата видачі кредиту 17 грудня 2023 року, сума кредиту - 6000,00 грн, строк кредиту 240 днів, дата повернення 13 серпня 2024 року, проценти за користування кредитом 39420,00 грн, загальна вартість кредиту 46020,00 грн.

Із довідки про ідентифікацію вбачається, що клієнт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , з якою укладено договір 00-10615256 від 17.12.2023, ідентифікований ТОВ «Качай Гроші». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор 24219, дата відправки ідентифікатора позичальнику 17.12.2023 о 13:28:42, номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор +14.

Аналогічного змісту міститься довідка про ідентифікацію, надана ТОВ «Макс Кредит».

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження виконання ТОВ «Качай гроші» своїх зобов`язань за договором кредитної лінії позивач надав інформаційну довідку №204/09 від 09 вересня 2024 року, видану ТОВ «Платежі онлайн», за якою товариство як технологічний оператор платіжних послуг повідомило, що на сайті торговця через платіжний сервіс «Platon» проведено успішні транзакції «видача». Реєстр транзакцій подано у Додатку 1 на трьохсот сорока шести аркушах.

До цієї довідки додано аркуш, на якому під порядковим номером 6314 міститься інформація про транзакцію номер 40281-25355-09044, здійснену 17.12.2023 року в 13:28:56 на картковий рахунок НОМЕР_2 у розмірі 6000,00 грн.

Акціонерне товариство "ПУМБ" у відповідь на ухвалу про витребування доказів надало інформацію, що ОСОБА_1 відкрито картку НОМЕР_4 . 17.12.2023 в 13:28:56 була зафіксована операція по надходженню грошових коштів у сумі 6000,00 через сервіс іншого банку. Фінансовий номер клієнта НОМЕР_5 .

Наведеними доказами спростовуються висновки місцевого суду щодо недоведеності переказу кредитних коштів відповідачці.

22 січня 2024 року між ТОВ «Качай гроші» та ТОВ «Макс Кредит» укладено договір факторингу № 22-01/2024, відповідно до умов якого ТОВ «Макс Кредит» приймає належні ТОВ «Качай гроші» права вимоги до боржників, зокрема і до боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 22-01/2024 від 22 січня 2024 року, ТОВ «Макс Кредит» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1

16 серпня 2024 року між ТОВ «Макс Кредит» та ТОВ «ФК «ЕЙС» укладено договір факторингу № 16082024-МК/ЕЙС, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЕЙС» приймає належні ТОВ «Макс Кредит» права вимоги до боржників, зокрема і до боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 16082024-МК/ЕЙС від 16 серпня 2024 року, ТОВ «ФК «ЕЙС» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Нарахування відсотків здійснювалось в межах строку дії договору та на підставі умов договору.

Відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором кредитної лінії 00-10615256 від 17.12.2023 року між ТОВ «Качай гроші» та ОСОБА_1 в розмірі 34011 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 6600 грн., заборгованості за відсотками 27411 грн.

Щодо судових витрат.

Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року в справі № 357/380/20 (провадження № 14-20цс22)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування в справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

За загальним правилом, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе винятково на підставі клопотання іншої сторони в разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, за власної ініціативи.

Такі висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21.

Водночас у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Наведені висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23.

У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

В апеляційній скарзі представник позивача адвокат Тараненко А.І. просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу, а саме 7 000 грн. витрат на професійну допомогу, які пов`язані з розглядом справи в суді першої інстанції та 6 000 грн. витрат на професійну допомогу, які пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничої допомоги у суді першої інстанції було надано: копію договору про надання правничої допомоги від 22 листопада 2024 року №2211/Е, копію додаткової угоди №9 до договору про надання правничої допомоги, копію протоколу погодження вартості послуг до Договору про надання правничої допомоги 22 листопада 2024 року №2211/Е, копію акту прийому-передачі наданих послуг від 22 листопада 2024 року за розгляд справи в суді першої інстанції на суму 7 000 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничої допомоги у суді апеляційної інстанції було надано: копію акту прийому-передачі наданих послуг від 16.05.2025 року, згідно яких витрати понесені позивачем на правничу допомогу складають 6 000 грн. (2 год) за складання апеляційної скарги у даній справі.

Судові витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу у суді першої інстанції та апеляційній інстанції підтверджені належними та допустимими доказами.

Дослідивши вищевказані докази щодо розміру понесених витрат позивачем на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 13 000 грн. не відповідають критерію розумності їхнього розміру, такі витрати не мають характер необхідних, неминучих, не відповідають обсягу наданих правничих послуг під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції, справа є малозначною, типовою, а відповідач не подавала будь-яких заперечень, а тому колегія суддів, приходить до висновку про необхідність стягнення витрат у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 141 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" задовольнити.

Рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 16 квітня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" заборгованість за договором кредитної лінії № 00-10615256 від 28.11.2023 року в розмірі 34011,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом 6600 грн., заборгованість за відсотками 27411,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "ЕЙС" 2422,40 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 3633,60 грн. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції та 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2025 року.

Судді: Боймиструк С.В.

Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.