ПОСТАНОВА

Іменем України

15 жовтня 2025 року м. Кропивницький

справа № 401/2420/23

провадження № 22-ц/4809/1188/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач 1 ОСОБА_2 ,

відповідач 2 Міністерство оборони України,

відповідач 3 Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Перша Світловодська державна нотаріальна контора Кіровоградської області, Світловодський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2025 року у складі головуючого судді Макарової Ю. І.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов і рішення суду першої інстанції.

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Міністерства оборони України, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Перша Світловодська державна нотаріальна контора Кіровоградської області, Світловодський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просила встановити юридичний факт, що громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком громадянина України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , №359 від 25 листопада 2015 року, складеного Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Світловодську Світловодського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, а саме відомості про батька дитини ОСОБА_5 виключити з актового запису про народження дитини, та записати батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що позивачка та ОСОБА_3 протягом 2015-2017 років перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від вказаних шлюбних відносин позивачка та ОСОБА_3 мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі не перебували, батьком дитини в актовому записі про народження вказана особа на ім`я ОСОБА_5 , адже відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Позивачка зазначила, що вона та ОСОБА_3 мали намір звернутися до органів ДРАЦС зі спільною заявою про визнання ОСОБА_3 батьком дитини, але через декілька тижнів після народження ОСОБА_6 , ОСОБА_3 був затриманий працівниками правоохоронних органів, а 04 грудня 2015 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У подальшому, вироком Світловодського міськрайонного суду від 15 вересня 2016 року ОСОБА_3 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. У період часу з 2016-2017 роки позивачка неодноразово їздила до ОСОБА_3 у ДУ «Арбузинська виправна колонія (№83)», де він відбував покарання.

Фактичні шлюбні відносини між позивачем та ОСОБА_3 були припинені, але стосунки залишились доброзичливими, як між батьками спільної дитини.

На початку 2022 року ОСОБА_3 звільнився з місць позбавлення волі у зв`язку з відбуттям призначеного покарання та відбув на військову службу, а ІНФОРМАЦІЯ_3 він загинув.

Враховуючи, що ОСОБА_3 є біологічним батьком ОСОБА_4 , то після смерті ОСОБА_3 дитина має право на спадкування як спадкоємець першої черги.

Крім того, виходячи з обставин загибелі батька син позивачки ОСОБА_4 також має право на пенсію, грошову допомогу та інші пільги, передбачені законом.

ОСОБА_1 звернулась до Першої Світловодської державної нотаріальної контори Кіровоградської області із заявою про прийняття спадщини в інтересах сина, однак їй було надано роз`яснення про необхідність подання документу, який підтверджує факт батьківства ОСОБА_7 відносно ОСОБА_4 , тобто рішення суду про встановлення вказаного факту.

Відповідачка ОСОБА_2 не визнає факт батьківства свого сина ОСОБА_3 відносно сина позивачки, що стало підставою звернення до суду із цим позовом.

Представник відповідача Міністерства оборони подав відзив на позов, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог.

Зазначив, що вимоги ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої особи ОСОБА_4 про встановлення факту батьківства померлої особи ОСОБА_3 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного з будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припиненням. Відповідно, за своїм предметом та можливими наслідками такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами позивача та державою, а отже не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства, тому є підстави для закриття провадження у цивільній справі (а.с.122-127 том 1).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2025 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства оборони України, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Світловодська державна нотаріальна контора Кіровоградської області, Світловодський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту батьківства померлої особи.

Встановлено юридичний факт батьківства громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_6 , стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Внесено зміни до актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , № 359 від 25.11.2015, складеного відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Світловодську Світловодського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області, а саме зазначити у відомостях про батька дитини: громадянин України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 2147 гривень 20 коп.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції керувався тим, що на підставі сукупності зібраних доказів, зокрема, показань свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , письмових доказів, копій фотознімків, скріншотів переписки свідка ОСОБА_11 із ОСОБА_3 , установлено, що позивачкою надано достатню кількість доказів, які свідчать про визнання ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , за життя батьківства щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Також суд зазначив, що висновок експерта № 398-МГ, за результатами проведеної в період часу з 11 березня 2024 року по 21 березня 2024 року, судово-медичної експертизи, яким встановлено, що загиблий громадянин ОСОБА_3 дійсно є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з вірогідністю 99, 9999%, відповідає іншим доказам у справі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та встановлення юридичного факту батьківства громадянина України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , загиблого ІНФОРМАЦІЯ_6 , стосовно дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги.

ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Мельничик Марина Григорівна, подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2025 року та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вказала, що позовні вимоги не містять вимог до відповідачів Міністерства оборони України та ГУПФУ у Кіровоградській області. А такий склад відповідачів виключає розгляд даної справи в порядку цивільного судочинства.

Відповідачка заперечує щодо висновку судово-генетичної експертизи з підстав його необґрунтованості, суперечності іншим матеріалам справи, а сам висновок викликає сумніви у його правильності.

Зокрема, звернула увагу, що 9 років життя ОСОБА_6 ніколи не чула про нього від сина ОСОБА_13 , ніколи не бачила хлопчика, позивачка ніколи не зверталася до неї за будь-якою допомогою. Тобто до дня смерті її сина ОСОБА_13 позивачка не повідомляла, що має дитину від її сина. Відомості про ймовірне батьківство ОСОБА_13 почали оголошуватися позивачкою після його смерті, з метою отримання виплат передбачених законодавством у такому випадку.

Крім того, зазначила, що позивачка не надала належних доказів спільного проживання з її сином ОСОБА_14 на момент ймовірного зачаття та народження дитини. ОСОБА_3 не мав за життя волевиявлення бути записаним батьком дитини ОСОБА_6 . Син ОСОБА_13 не повідомляв матері про народження дитини, яку б він вважав своїм сином.

Також відповідачка зазначила, що судом першої інстанції їй було відмовлено у призначенні у справі повторної судово-генетичної експертизи протокольною ухвалою, при цьому у рішенні суду не вказано підстав, за яких відмовлено у заявленому клопотанні.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивачки адвокат Калінка-Бондар О. Б. заперечила проти доводів та вимог апеляційної скарги і просила відмовити у її задоволенні.

Вказала, що жодних суперечностей між висновком експерта та матеріалами справи не було, а тому підстави для призначення повторної експертизи у справі були відсутні. Зазначила, що під час розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_3 цікавився життям та інтересами дитини ОСОБА_6 , визнавав схожість дитини з ним та своє батьківство відносно хлопчика.

Вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі повно з`ясованих обставин, а висновки викладені в рішенні, відповідають обставинам справи (а.с.206-210 том 2).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення відповідачки адвоката Мельничик М. Г., представника позивачки адвоката Калінки-Бондар О. Б., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_8 в м. Кіровограді. Матір`ю дитини у свідоцтві про народження зазначена ОСОБА_1 , батьком - ОСОБА_5 (а.с.13 том 1).

Згідно копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.135 том 1).

ОСОБА_3 загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14, 107 том 1).

Згідно вироку Світловодського міськрайонного суду від 14 вересня 2016 року ОСОБА_3 у своїх показаннях як обвинувачений повідомляв, що він має на утриманні малолітню дитину, яка потребує його батьківського піклування. Також, у вказаному вироку суду є посилання на наявність у ОСОБА_3 сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (вступна та мотивувальна частини) (а.с. 16-24, 25-37 том 1).

Згідно копії довідки про склад сім`ї за вих. № 288-23/КВ-1 від 25 січня 2023 року, зазначено, що ОСОБА_3 проживав в будинку АДРЕСА_1 з жовтня 2014 року по грудень 2015 року без реєстрації. Зареєстровані в будинку: ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (а.с. 12 том 1).

На фотознімках, долучених до позовної заяви, маються зображення позивачки в стані вагітності разом з ОСОБА_17 , а також спільні зображення позивачки, сина ОСОБА_6 та ОСОБА_18 (а.с.38-45 том 1). Відповідачка ОСОБА_2 не заперечувала обставину щодо зображення на вказаних фотознімках її сина ОСОБА_18 .

У переписці засобами мессенджера Вайбер між свідком ОСОБА_11 та абонентом « ОСОБА_19 », наявна інформація, яка свідчить, що « ОСОБА_19 » цікавиться життям та інтересами дитини ОСОБА_6 , визнає схожість дитини з ним та своє батьківство відносно дитини (а.с.46-87, 88 том 1).

Згідно копії спадкової справи № 101/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 встановлено, що із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 (а.с. 105-117 том 1).

ОСОБА_3 зареєстрований як власник земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:0501, площею 3,2303 га (а.с. 133-134 том 1).

З талону-повідомлення єдиного обліку № 265 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію ЄРДР № 0000041 від 17 січня 2023 року, слідчий Левченко, встановлено, що заяву ОСОБА_20 зареєстровано в журналі єдиного обліку ВП № 5 (с. Покровське) Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області за № 265 (а.с. 191 том 1).

На звернення адвоката Калінка-Бондар О. Б., начальником КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР» Дніпропетровської ОДА, надано інформацію щодо зберігання в архіві біологічного матеріалу загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , реєстраційний номер 15 від 18 січня 2023 року (а.с. 192 том 1).

16 жовтня 2023 року адвокатом Калінка-Бондар О.Б. подано заяву начальнику СУ ГУНП в Запорізькій області про залучення ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні №0000041 (а.с.193-195, 196 том 1).

Постановою державного нотаріуса Першої Світловодської державної нотаріальної контори від 19 жовтня 2023 року відмовлено гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що відсутня можливість документально встановити факт родинних відносин між спадкодавцем та спадкоємцем (а.с. 197-198 том 1).

Згідно висновку експерта № 398-МГ, за результатами проведеної в період часу з 11 березня 2024 року 21 березня 2024 року, судово-медичної експертизи, встановлено вірогідність того, що загиблий громадянин ОСОБА_3 дійсно є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даного дослідження складає не менше 99, 9999%. (а.с. 2-4, 5 том 2).

З інформації, наданої начальником Управління соціального захисту населення Світловодської міської ради Кіровоградської області на виконання ухвали суду про витребування доказів, встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує соціальну допомогу на дітей одиноким матерям з 01 грудня 2015 року по 30 червня 2016 року; з 01 вересня 2016 року по 28 лютого 2017 року; з 01 червня 2017 року по 30 червня 2024 року, на теперішній час перебуває на розрахунку (а.с. 98 том 1).

Свідок ОСОБА_8 , який являється рідним братом померлого чоловіка відповідача ОСОБА_2 суду пояснив, що у позивачки та його рідного брата був син ОСОБА_13 , з яким він підтримував дружні стосунки. Йому відомо, що ОСОБА_13 проживав разом з позивачкою в будинку її батька в м. Світловодську. З позивачкою познайомився в серпні 2015 року, коли ОСОБА_13 з ОСОБА_21 приїхали в обласну лікарню на обстеження у зв`язку з її вагітністю, планувались партнерські пологи, але пологи відбулись передчасно, тому ОСОБА_13 не встиг приїхати. В день народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_13 відразу приїхав до позивачки в пологовий будинок. Після виписки з пологового будинку він разом з дружиною зустрівся з ОСОБА_13 і ОСОБА_21 . 01 грудня 2015 року відбулись події, внаслідок яких ОСОБА_13 був засуджений з призначенням покарання у виді позбавлення волі. Після затримання ОСОБА_13 позивачка перша з ним зв`язалась та повідомила про цю обставину. Під час відбування ОСОБА_13 покарання позивачка їздила до нього в колонію в м. Южноукраїнськ та постійно підтримувала зв`язок по телефону. Після звільнення з місць позбавлення волі у 2022 році ОСОБА_13 з метою захисту батьківщини вступив у добровольчий батальйон, який у подальшому увійшов до складу ЗСУ. 23-24 листопада 2022 року ОСОБА_13 приїхав у відпустку та проживав у нього вдома в м. Кропивницькому, потім поїхав у м. Світловодськ на два дні, де бачився з сином ОСОБА_6 . Повернувшись з м. Світловодська, ОСОБА_13 розповів про спілкування з сином, сказав, що в наступну відпустку оформить своє батьківство відносно ОСОБА_6 в органах ДРАЦС. 03 грудня 2022 року ОСОБА_13 поїхав з побратимами на службу, а ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув, про що свідку стало відомо 18 січня 2023 року від доньки.

Свідок ОСОБА_9 , яка є дружиною свідка ОСОБА_8 , суду пояснила, що племінник її чоловіка ОСОБА_3 повідомив про спільне проживання з позивачкою ще у 2014 році. У серпні 2015 року ОСОБА_13 разом з ОСОБА_21 приїздили до обласної лікарні з метою її обстеження з приводу вагітності. У день виписки ОСОБА_22 з пологового будинку після народження ОСОБА_6 , вони зустрілись в м. Кропивницькому з ОСОБА_13 та ОСОБА_21 та привітали з народженням дитини. У подальшому, ОСОБА_13 був засуджений, ОСОБА_23 їздила до нього в місця позбавлення волі, це їй відомо від чоловіка ОСОБА_8 , який допомагав позивачці з транспортом. У листопаді 2023 року ОСОБА_13 приїхав у відпустку та жив у них вдома в м. Кропивницькому. ОСОБА_13 розповідав, що хоче оформити своє батьківство відносно сина ОСОБА_6 . 01 грудня 2022 року у них вдома відсвяткували день народження ОСОБА_13 та через пару днів він поїхав на службу, а у січні 2023 року загинув.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що приблизно у 2013 році він познайомив ОСОБА_24 , з яким товаришував, з позивачкою. Останні почали зустрічатися, потім проживали разом у матері ОСОБА_13 , а після того, як ОСОБА_23 завагітніла, переїхали до будинку її батька. З пологового будинку ОСОБА_25 забирав ОСОБА_13 . Після затримання ОСОБА_13 та подальшого відбуття ним покарання зв`язок між ними втрачений. В останнє бачився з ОСОБА_13 у листопаді 2022 року під час його перебування в м. Світловодську у відпустці. ОСОБА_13 сказав, що їде до сина ОСОБА_6 . Під час спілкування з ОСОБА_13 він жодного разу не висловлював сумнівів щодо свого батьківства відносно сина ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_11 , яка являється рідною тіткою позивачки суду пояснила, що познайомилась з ОСОБА_17 у 2014 році, оскільки ОСОБА_23 з ним зустрічалася. ОСОБА_23 з ОСОБА_13 спочатку жили у відповідачки ОСОБА_2 , а потім переїхали до бабусі ОСОБА_22 . Спілкувалася з ОСОБА_13 дуже тісно від самого першого дня знайомства до дня його загибелі, останнім часом за допомогою мессенджера Вайбер, в тому числі повідомляла інформацію про ОСОБА_6 та відправляла його фотознімки. Перебуваючи під вартою ОСОБА_13 постійно спілкувався з сином ОСОБА_6 засобами відео та телефонного зв`язку, сина ОСОБА_13 дуже любив. В останній приїзд ОСОБА_13 бачився з ОСОБА_6 , цілий день провів з ним разом. Будучи ще в місцях позбавлення волі, ОСОБА_13 казав, що йому треба було одружитися з ОСОБА_21 та оформити своє батьківство відносно ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що її рідна племінниця ОСОБА_1 разом з ОСОБА_17 проживали як чоловік та дружина в будинку її матері з кінця 2014 року до дня затримання ОСОБА_13 . У тих стосунках народився син ОСОБА_6 , батьком якого є ОСОБА_13 . ОСОБА_6 спілкувався з ОСОБА_13 засобами відео та телефонного зв`язку. Під час останнього приїзду ОСОБА_13 до м. Світловодську, вони з ОСОБА_6 провели цілий день разом.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20)).

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини, зокрема, вказав, що: «хоча основною ціллю статті 8 Конвенції є захист особи від свавільного втручання органів державної влади, вона не лише зобов`язує державу утримуватися від такого втручання, на додаток до цього негативного зобов`язання можуть існувати позитивні зобов`язання, притаманні ефективній повазі до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть передбачати вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин осіб між собою (див. рішення у справі «Фон Ганновер проти Німеччини (№ 2)» [ВП] (Von Hannover v. Germany (no. 2) [GC], заяви № 40660/08 та № 60641/08, пункт 98, ЄСПЛ 2012). Межа між позитивними та негативними зобов`язаннями держави за статтею 8 Конвенції не підлягає чіткому визначенню; проте застосовні принципи є подібними. В обох контекстах слід враховувати справедливий баланс, який має бути встановлений між конкуруючими інтересами (там само, пункт 99) (YAKUSHEV v. UKRAINE, № 15978/09, § 22, ЄСПЛ, від 14 грудня 2018 року).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див.: постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

При народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою (частина перша статті 135 СК України).

Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду (частина друга статті 125 CК України).

Батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України (частини перша, друга статті 128 СК України).

У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (стаття 130 СК України).

Тлумачення статті 130 СК України свідчить, що закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19)).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2023 року у справі № 592/4443/17 (провадження № 61-9923св22) зазначено, що: «відповідно до частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як докази для встановлення батьківства в суді можуть бути досліджені зокрема: листи, телеграми відповідача, в яких він повідомляє про можливість народження чи народження його дитини певною жінкою; заява відповідача за місцем роботи про надання йому відпустки у зв`язку з народженням дитини; показання свідків про виявлення відповідачем турботи про дитину та її матір, обрання імені дитини тощо. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи. Судово-генетична та судово-імунологічна експертизи у цій справі не проведені, проте, встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження ОСОБА_7 від позивача: сумісне проживання відповідача разом із позивачем без реєстрації шлюбу до і на момент народження дитини у квартирі батьків позивача, визнання позивачем дитини своєю».

Європейський суд з прав людини вказав, що «у цій справі питання полягає не в діях держави, а в стверджуваній неналежності захисту національними судами приватного життя заявника у спорі між приватними сторонами. У справах такого типу має враховуватись справедливий баланс між відповідними конкуруючими інтересами. До того ж усі рішення щодо найкращих інтересів дитини повинні мати надзвичайне значення. Стосовно спорів про батьківство, ініційованих ймовірними біологічними батьками, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду в цій сфері, біологічний батько не повинен повністю виключатись з життя своєї дитини, якщо тільки цього не вимагають відповідні причини щодо захисту найкращих інтересів дитини. Суд встановлював порушення статті 8 Конвенції, коли національні органи влади відмовляли у розгляді позову ймовірного біологічного батька про встановлення його батьківства, лише пославшись на визнання батьківства іншим чоловіком та не розглянувши при цьому фактичні обставини справи. На противагу, стаття 8 Конвенції не була порушена у випадах, коли національні органи влади відмовляли у розгляді такого позову після ретельного вивчення інтересів зацікавлених осіб, приділивши особливу увагу інтересам дитини та не проігнорувавши при цьому інтереси ймовірного біологічного батька (M. T. v. UKRAINE, № 950/17, § 23 - 24, ЄСПЛ, від 19 березня 2019 року).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що у розглянутому національному провадженні, яке розпочалося у 2012 році, суди керувалися Постановою Пленуму Верховного Суду 2006 року, яка вимагала застосування до справи заявника Кодексу про шлюб і сім`ю 1969 року, що робить доказ спільного проживання необхідним для визнання батьківства. На думку Суду, наслідки такого підходу можна порівняти з наслідками негнучких строків або інших процесуальних обмежень, які унеможливлюють встановлення або оспорювання батьківства, зокрема з використанням нових методів тестування. Суд неодноразово вказував, що такі обмеження суперечать важливості інтересу приватного життя. Хоча до функцій Суду не входить тлумачення національного законодавства або висловлення думки щодо доцільності правового регулювання, обраного законодавчим органом держави-відповідача у певній сфері, за цих обставин Суд доходить висновку, що зазначений підхід національних судів у поєднанні з їхньою нездатністю розглянути надані їм докази ДНК з достатньою ретельністю становив порушення їхніх позитивних зобов`язань за статтею 8 щодо забезпечення права заявника на повагу до його приватного життя. Відповідно, мало місце порушення статті 8 Конвенції (MOLDOVAN v. UKRAINE, № 62020/14 § 52-54, ЄСПЛ, від 14 березня 2024 року).

Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства і заінтересовані особи у підтвердження своєї позиції мають право заявити клопотання про призначення відповідної судової експертизи.

Згідно висновку експерта № 398-МГ, за результатами проведеної в період часу з 11 березня 2024 року 21 березня 2024 року, судово-медичної експертизи, встановлено вірогідність того, що загиблий громадянин ОСОБА_3 дійсно є біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних зв`язків, за результатами даного дослідження складає не менше 99, 9999%. (а.с. 2-4, 5 том 2).

Враховуючи висновок судово-медичної експертизи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , є батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

А відтак, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_3 не є батьком ОСОБА_4 .

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що вказаний експертний висновок є суперечливим, оскільки біологічні зразки померлого ОСОБА_26 були досліджені вибірково, і те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання відповідачки про призначення повторної експертизи, колегія суддів зазначає таке.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 22 січня 2024 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Калінки-Бондар Олександри Богданівни про призначення експертизи.

Призначено судову генетичну експертизу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Міністерства оборони України, Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області, треті особи: Перша Світловодська державна нотаріальна контора Кіровоградської області, Світловодський відділ державної реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту батьківства померлої особи.

На вирішення експерта поставлено наступне питання:

1.Чи є ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м.Кіровограда, матір`ю якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 ?

Проведення експертизи доручено експертам Комунального закладу "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи "ДОР", що знаходиться за адресою: 49005, м. Дніпро, пл. Соборна, буд.14, .

Для проведення експертизи, надано дозвіл експертам Комунального закладу "Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи"ДОР" на використання в якості біологічних зразків ймовірного батька дитини - ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , біологічний матеріал загиблого ОСОБА_28 , реєстровий номер 15 від 18 січня 2023 року Синельниківського районного відділення Дніпропетровського обласного СМЕ.

При цьому, матеріали справи не містять заперечень зі сторони відповідачки про призначення даної експертизи, також не місять запропонованих відповідачкою питань, які б вона хотіла поставити на вирішення експертам.

Апеляційним судом з`ясовано, що 29 травня 2024 року відповідачка ОСОБА_2 подала до суду клопотання про призначення повторної судово-генетичної експертизи у справі (а.с.35-36 том 2).

Протокольною ухвалою суду від 13 листопада 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідачки щодо призначення повторної судово-генетичної експертизи на підставі ч. 2 ст. 113 ЦПК України (а.с.117 том 2).

Так, пунктом 2 частини 113 ЦПК України визначено, що якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відтак, суд врахував, що повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Разом з тим, клопотання відповідачки не містило належного обґрунтування обставин, з якими процесуальний закон пов`язує можливість призначення повторної експертизи, відтак суд обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Апеляційний суд з таким висновком погоджується, оскільки доводи відповідачки щодо призначення повторної експертизи переважно зводяться до незгоди з результатами вже проведеної у цій справі експертизи.

Окремо колегія суддів звертає увагу, що у висновку експерта зазначено, що для дослідження взято фрагмент марлі, розміром 12,0х2.5 см, повністю просочений кров`ю. Другий паперовий конверт з фрагментом ребра ОСОБА_3 , реєстраційний номер 15 від 18 січня 2023 року не відкривався та не досліджувався. Разом з тим, відсутні підстави вважати, що у зв`язку із не дослідженням другого конверту висновки експерта є суперечними та неналежними. Так, для проведення молекулярно-генетичного дослідження експертом було використано зразок крові на марлі загиблого гр-на ОСОБА_3 чого вистачило для проведення належного дослідження та визначення правильного результату.

З урахуванням зазначеного, належних та допустимих доказів на спростування кровної спорідненості загиблого ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4 , відповідачкою у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, апеляційному суду не надано.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Мельничик Марина Григорівна, залишити без задоволення.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 28.10.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді С. І. Мурашко

О. І. Чельник