Справа № 1304/478/2012
Провадження № 6/461/212/25
УХВАЛА

23.10.2025 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Герман М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,

встановив:

I. Фактичні обставини справи, суть заяви та дані про особу, яка її заявила, суть питання, яке вирішується судом

ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Ґрунтуючи заяву вказує, що підставою звернення до суду є те, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.05.2012 року у справі №1304/478/2012 затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Постановою державного виконавця Галицького ВДВС Львівського міського управління юстиції від 05.06.2015 року було відкрите виконавче провадження №47699313 на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 31.05.2012 року у цивільній справі №1304/478/2012. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2017 року у справі №461/6879/15-ц скаргу ОСОБА_2 задоволено та вирішено:

- визнати дії державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ про відкриття виконавчого провадження ВП №47699313 про стягнення коштів з ОСОБА_2 неправомірними;

- скасувати постанову державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ від 05.06.2015 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь ОСОБА_3 .

Незважаючи на прийняття вищезгаданої ухвали Галицького районного суду м. Львова, арешт майна ОСОБА_2 та заборона його відчуження органом виконавчої служби скасовані не були та є чинними. Такий арешт безпосередньо перешкоджає законному праву ОСОБА_2 володіти та користуватись своїм майном, а відтак визнання виконавчого документа, на підставі якого було накладено арешт, таким, що не підлягає виконанню, за твердженням заявника, є належним способом захисту порушених прав ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

21.10.2025 представник заявника адвокат Туз Б.М. подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у відповідності до ст.128 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про можливість розгляду справи, суд виходить з того, що наведеними вище положеннями ст. 432 ЦПК України визначено строки розгляду даної категорії справ. Крім того, жодних застережень щодо неможливості розгляду справи на підставі наданих суду матеріалів учасники провадження не висловили.

Суд також приймає до уваги, що сторони зобов`язані демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, суд приймає до уваги положення ст. 12 ЦПК України, згідно яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Отже, з врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Суд приходить до висновку про наявність законних підстав для розгляду заяви по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони чи заінтересованої особи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.

II. Мотиви та висновки суду, а також положення закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Дослідивши матеріали заяви, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Стаття 129-1 Конституції України визначає, що судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Однією з основних засад судочинства в Україні є обов`язковість рішень суду (пункт 9 частини 3 статті 129 Конституції України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч.1 ст. 18 ЦПК України).

Конституційний принцип обов`язковості виконання рішення суду реалізується, зокрема на стадії виконавчого провадження, яке являється завершальною стадією судового провадження, спрямованою на реальне поновлення порушених прав.

Судом встановлено, що ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.05.2012 вирішено:

«Укладену між сторонами мирову угоду про те, що:

ОСОБА_2 визнає борг перед ОСОБА_3 у сумі 24 748, 00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ гривні до долара США станом день подання позову (10.01.2012р.) становить 197734,05 грн.

ОСОБА_2 зобов`язується повернути ОСОБА_3 борг протягом трьох років у такі терміни:

- до 01.01.2013р. - 3000 доларів США;

- до 01.06.2013р. -5000 доларів США;

- до 01.01.2014р. -4000 доларів США;

- до 01.06.2014р. -4000 доларів США;

- до 01.01.2015р. -4000 доларів США;

- до 01.06.2015р. -4000 доларів США;

Зобов`язання може бути сплачено у доларах США або в гривневому еквіваленті згідно з курсом Української міжбанківської валютної біржі станом на день сплати боргу.

Зобов`язання повинно виконуватись у встановлений термін одним платежем або частинами за можливостями позичальника.

ОСОБА_2 не несе жодних інших зобов`язань перед ОСОБА_3 , крім обов`язку повернення основного боргу у сумі 24748,00 доларів США.

Допускається прострочення терміну сплати чергової частки позики, але не більше ніж на 30 (тридцять) днів - затвердити, а провадження по справі закрити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 1 1977,34 грн. (одна тисяча дев`ятсот сімдесят сім гривень та тридцять чотири копійки) судового збору.»

Постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 05.06.2015 відкрито виконавче провадження ВП №47699313, на підставі ухвали Галицького районного суду м. Львова від 31.05.2012.

Постановою державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 18.06.2015 в межах виконавчого провадження №47699313 накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_2 .

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2017 у справі №461/6879/15-ц вирішено:

«Визнати дії державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби м. Львів Зорени Петра Івановича щодо відкриття виконавчого провадження ВП № 47699313 про стягнення коштів з ОСОБА_2 неправомірними.

Скасувати постанову державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби м. Львів Зорени Петра Івановича ВП № 47699313 від 05.06.2015 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь ОСОБА_3 .»

Згідно довідки Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №442543226 від 08.09.2025: дата, час державної реєстрації: 25.06.2015; документи, подані для державної реєстрації: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, серія та номер ВП№47699313, виданий 18.06.2015, видавник Галицький відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, Львівська обл.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з таких обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин.

Отже, сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі № 20/12/2019 (провадження № 61-14244ав20) та від 24 червня 2021 року у справі № 750/9956/17 (провадження № 61-15664 св19).

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:

1) матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання);

2) процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Отже, визнання виконавчого листа, таким що не підлягає виконанню, може застосовуватися лише у тих випадках, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом, зокрема у разі добровільного виконання рішення боржником поза виконавчим провадженням.

Частина 2 ст. 432 ЦПК України передбачає, що виконавчий документ визнається таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, зокрема і з інших причин.

При цьому словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

При зверненні до суду із даною заявою ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , покликається на положення п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до яких, виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Разом з тим, як вже встановлено судом, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2017, постанову державного виконавця Галицького відділу Державної виконавчої служби м. Львів Зорени Петра Івановича ВП № 47699313 від 05.06.2015 року про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 коштів на користь ОСОБА_3 скасовано.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Не можна залишити поза увагою і те, що виконавчий лист виданий 03.10.2018 року, а заява ОСОБА_3 на яку посилається ОСОБА_1 датована 02.07.2025 року. Крім того, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 13.02.2017 встановлено факт пропуску пред`явлення до виконання ухвали суду від 31.05.2012, а не виконавчого листа від 21.05.2015.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України, суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

У цій справі має місце факт скасування постанови про відкриття у ВП №47699313 рішенням суду, тому підстави для звернення ОСОБА_2 до суду в порядку статті 432 ЦПК України відсутні, а заявником обрано неналежний спосіб захисту своїх прав шляхом визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Варто відзначити, що ініціюючи питання порушене у цій справі, заявник не зазначає чому він не оскаржує рішення виконавця про накладення арешту на майно або його бездіяльність щодо невжиття заходів для скасування арешту, внаслідок скасування постанови про відкриття провадження у справі. Більше того, у матеріалах наданих на розгляд суду відсутні будь-які відомості щодо звернення з відповідним клопотання до державного виконавця.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

З огляду на те, що підставою для звернення із цією заявою заявник вказує неможливість розпорядження майном, за переконанням суду, саме скасування відповідного обтяження є адекватним і пропорційним засобом для відновлення відповідних прав.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, з урахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що відсутні процесуально-правові підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Керуючись ст. 258 - 261 ЦПК України,

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький