печерський районний суд міста києва
пр. № 2-4612/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним одностороннього правочину, визнання договорів укладеними,

УСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати недійсним односторонній правочин, вчинений АТ КБ «ПриватБанк» щодо розірвання договорів банківського обслуговування, за якими позивачу було відкрито банківські рахунки у АТ КБ «ПриватБанк», визнати укладеними договори банківського обслуговування, стягнути судові витрати.

В обґрунтування вказано, що позивач є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк». Однак, 02 липня він позивач отримав повідомлення АТ КБ «ПриватБанк» про відмову від підтримання ділових відносин / відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку за вих. №20.1.0.0.0/7-240531/177. Як вбачається зі змісту повідомлення про відмову в обслуговуванні, позивачеві - відмовлено у обслуговуванні, з посиланням на положення частини першої ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», Положення про здійснення банками фінансового моніторингу, затвердженого постановою Правління НБУ від 19 травня 2020 року № 65, у зв`язку із встановленням неприйнятно високого рівня ризику/ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей/неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації , а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників/ подання недостовірної інформації/подання інформації з метою введення в оману банк.

Згідно із рішенням про відмову в обслуговуванні, були розірвані договори про обслуговування, закрито банківські рахунки позивача.

Однак відповідачем не було зазначено конкретної причини щодо відмови від підтримання ділових відносин, разом з тим, посилається лише на узагальнені причини. Таким чином, дії банку щодо прийняття рішення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні, шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору та закриття рахунків є неправомірними, безпідставними та такими, які порушують права позивача як клієнта банку, оскільки банком закрито банківські рахунки позивача та розірвано договори в односторонньому порядку без надання можливості останньому надати пояснення, документи.

За таких обставин, позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Представник відповідача у своєму відзиві позов не визнав, заперечуючи проти задоволення позову, вказав, що закриття поточних рахунків позивача та перерахування залишків коштів було здійснено банком на підставі заяв ОСОБА_1 від 04 червня 2024 року, 24 червня 2024 року, 28 травня 2024 року. Стосовно розірвання договорів, представник відповідача зазначив, що банк ініціює розірвання договору та закриває рахунки, у випадку порушення клієнтом своїх зобов`язань за договором, у тому числі щодо актуалізації даних та за наявності підстав з питань фінансового моніторингу. Поряд з цим, відповідач під час аналізу діяльності позивача встановив позивачу неприйнятно високий ризик, у зв`язку із чим прийняв рішення про відмову від підтримання ділових відносин.

Не погоджуючись із доводами сторони відповідача, представник позивача подав додаткові пояснення, в яких вказав, що операція, на підставі якою банком було розірвано договір із позивачем, полягала у купівлі крипто валюти, стосовно якої законодавством України не заборонені операції щодо купівлі/продажу, тому є абсолютно законною. Підтвердив, що позивачем 28 травня 2024 року була подана заява про закриття поточного рахунку, що стосувалася лише закриття одного рахунку. Щодо інших заяв, то вони були подані після повідомлення про розірвання договору. Представник зазначив, що банком не було надано можливості надати пояснення з приводу наведеної ситуації.

Тому вважав, що відповідач безпідставно стверджує про своє право в односторонньому порядку розривати договори на обслуговування з позивачем.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

05 грудня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 11 грудня 2024 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

13 грудня 2024 року ухвалою суду відрито провадження у справі, для розгляду у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін у судове засідання.

22 січня 2025 року за допомогою системи Електронний суд від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

11 лютого 2025 року за допомогою системи Електронний суд від представника позивача надійшли додаткові пояснення.

26 лютого 2025 року ухвалою суду, постановленою на місці без виходу до нарадчої кімнати, після заслуховування присутніх представників сторін, внесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача Пономаря С.Г. про проведення судового засідання у закритому режимі.

18 квітня 2025 року за допомогою системи Електронний суд представник АТ КБ «ПриватБанк» Пономарь С.Г. направив виписки про рух коштів по рахункам ОСОБА_1

24 червня 2025 року за допомогою системи Електронний суд від представника позивача Глазова О.В. надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача, підтримував позовні вимоги в повному обсязі.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, з урахуванням раніше поданої заяви.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без фіксації технічними засобами, в якій заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

ОСОБА_2 був клієнтом АТ КБ «Приватбанк», у якому мав банківські рахунки такі як № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 .

31 травня 2024 року АТ КБ «Приватбанк» прийнято рішення у формі повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку, у зв`язку із встановленням неприйнятно високого рівня ризику / ненадання необхідних для здійснення належної перевірки документів чи відомостей / неможливістю здійснення ідентифікації та/або верифікації, а також встановлення даних, що дають змогу встановити кінцевих бенефіціарних власників / подання недостовірної інформації / подання інформації з метою введення в оману Банк. Внаслідок прийнятого Рішення про відмову від підтримання ділових відносин та обслуговування достроково за ініціативою Банку розірвалися укладені договори банківського обслуговування/депозитні (вкладні) договори без перерахунку процентів на вклад (депозит) та договори, укладені з метою отримання інших банківських послуг (продуктів), що не передбачають відкриття поточних рахунків (крім кредитних договорів), та закриваються поточні/депозитні та інші рахунки після здійснення завершальних операцій за цими рахунками /а.с.19/.

02 липня 2024 року банк надіслав повідомлення адвокату Глазову О.В. № 20.1.0.0.0/7-240625/46302 про ухвалене рішення щодо розірвання укладених договорів та закриття поточних рахунків /а. с. 18/.

Як вбачається, 28 травня 2024 року, 04 червня 2024 року, 24 червня 2024 року, ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявами про закриття поточних рахунків.

В подальшому поточні рахунки ОСОБА_1 були закриті, що підтверджуються довідками від 29 травня 2024 року за № 240529SU220848 , 01 липня 2024 року за № 240701SU220653.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

За змістом частини першої статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами (частина третя статті 202 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 202 ЦК України, до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою ст. 77 ЦПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 202 ЦК України, до правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частинами першою та третьою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 1075 ЦК України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Разом з тим, у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» передбачено наступне:

1.1.8.1. Договір про надання відповідної послуги може бути розірваний за згодою Сторін, за ініціативою однієї з Сторін або у випадках, передбачених законодавством України.

1.1.8.2. Банк ініціює розірвання Договору та закриває рахунок/рахунки в наступних випадках/ за наявності однієї з таких обставин:

- якщо протягом 12 місяців з дня відкриття рахунку або протягом 12 місяців підряд відсутні будь-які ініційовані Клієнтом операції за рахунком та відсутній залишок коштів на рахунку;

- у разі отримання від контролюючих органів інформації про державну реєстрацію припинення Клієнта або самостійного виявлення таких відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань;

- у випадку порушення Клієнтом своїх зобов`язань за Договором, у тому числі щодо актуалізації даних, а також у випадку, якщо було з`ясовано, що дія Договору суперечить законодавству України або може призвести до фінансових збитків, погіршення іміджу Банку;

- за наявності підстав, передбачених законодавством з питань фінансового моніторингу;

- у разі встановлення факту надання Клієнтом недостовірної інформації для встановлення податкового резидентства та статусу податкового резидентства своїх власників істотної участі та кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) та іншої обов`язкової інформації відповідно вимог ЕАТСА, СИБ .

- у випадку виникнення у Банку підозри або виявлення ознак незаконних операцій із платіжним інструментом з боку Клієнта. При цьому залишок коштів на рахунку Клієнта перераховується на відповідний рахунок згідно облікової політики Банку та повертається Клієнту на його першу вимогу, за умови виконання Клієнтом вимог щодо ідентифікації та верифікації його особи та підтвердження належності йому цих грошових коштів.

- у випадку технічної неможливості обслуговування Клієнта в подальшому;

- в разі прийняття Банком рішення про припинення відкриття та/або обслуговування поточних рахунків в певній іноземній валюті;

- в інших випадках, передбачених законодавством України та Договором.

Пунктом 1.1.8.3 передбачено, що про розірвання Договору Банк повідомляє Клієнта шляхом направлення повідомлення способом, узгодженим Сторонами у п.1.1.3.2.1. цього Договору.

Клієнт повинен відповісти на повідомлення протягом ЗО (тридцяти) календарних днів з моменту направлення йому такого повідомлення та подати до Банку Заяву про закриття рахунку та перерахування залишків коштів - Платіжну інструкцію про переказ залишку коштів на рахунках Клієнта на рахунки Клієнта в іншому банку з урахуванням вимог п.1.1.8.5. цього Договору.

У разі неотримання Банком відповіді протягом зазначеного строку вважається, що Клієнт згоден з розірванням Договору.

Рахунок закривається після спливу тридцяти календарних днів з дня відправлення Клієнту такого повідомлення (або в інші строки, передбачені в повідомленні) та здійснення завершальних операцій по рахунку.

Відповідно до п. 1.1.8.4, у випадках, передбачених законодавством України, розірвання договору за ініціативою Банку та закриття рахунку може здійснюватись без повідомлення Клієнта та без отримання від нього згоди.

Враховуючи вище викладене, банк ініціює розірвання договору та закриває рахунок/ рахунки у випадку порушення Клієнтом своїх зобов`язань за договором, у тому числі щодо актуалізації даних та за наявності підстав, передбачених законодавством з питань фінансового моніторингу.

Крім того, відповідно до ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

До банківських послуг, зокрема належить відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах.

Відповідно до ст. 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність», на банки покладено обов`язок щодо проведення ідентифікації та верифікації клієнтів відповідно до вимог законодавства України.

Відповідно до ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг.

До банківських послуг, зокрема належить відкриття та ведення поточних рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах.

Згідно із ст. 341 Господарського кодексу України розрахункові операції банків спрямовані на забезпечення взаємних розрахунків між учасниками господарських відносин, а також інших розрахунків у фінансовій сфері. Установи банків забезпечують розрахунки відповідно до законодавства та вимог клієнта, на умовах договору на розрахункове обслуговування.

Згідно із положеннями частини першої-другої ст. 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»,суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний у своїй діяльності застосовувані ризик-орієнтований підхід, враховуючи відповідні критерії ризику. Ризик-орієнтований підхід має бути пропорційний характеру та масштабу діяльності суб`єкта первинного фінансового моніторингу.

Застосування ризик-орієнтованого підходу здійснюється в порядку, визначеному внутрішніми документами з питань фінансового моніторингу суб`єкта первинного фінансового моніторингу, з урахуванням рекомендацій відповідних суб`єктів державного фінансового моніторингу, які згідно із цим Законом виконують функції державного регулювання і нагляду за такими суб`єктами первинного фінансового моніторингу.

Відповідно до частини шостої ст. 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.

Відповідно до пункту 11 частини першої ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», високий ризик - результат оцінки ризику суб`єктом первинного фінансового моніторингу, що базується на результатах аналізу сукупності критеріїв, передбачених законодавством та внутрішніми документами суб`єкта первинного фінансового моніторингу, та який свідчить про високу ймовірність використання суб`єкта первинного фінансового моніторингу для легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або фінансування розповсюдження зброї масового знищення»

Згідно із частиною другою ст. 8 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний:

2) забезпечувати відповідно до вимог, встановлених відповідним суб`єктом державного фінансового моніторингу, належну організацію та проведення первинного фінансового моніторингу, що належним чином надасть можливість виявляти порогові та підозрілі фінансові операції (діяльність) незалежно від рівня ризику ділових відносин з клієнтом (проведення фінансових операцій без встановлення ділових відносин) та повідомляти про них спеціально уповноважений орган, а також запобігати використанню послуг та продуктів суб`єкта первинного фінансового моніторингу для проведення клієнтами фінансових операцій з протиправною метою;

4) здійснювати належну перевірку нових клієнтів, а також існуючих клієнтів;

5) забезпечувати моніторинг фінансових операцій клієнта (у тому числі таких, що здійснюються в інтересах клієнта) на предмет відповідності таких фінансових операцій наявній у суб`єкта первинного фінансового моніторингу інформації про клієнта, його діяльність та ризик, включаючи в разі необхідності інформацію про джерело коштів, пов`язаних з фінансовою(-ими) операцією(-ями).

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» на банки покладено обов`язок здійснювати належну перевірку клієнтів, в тому числі шляхом проведення ідентифікації та верифікації клієнтів відповідно до вимог законодавства України.

Згідно із частиною третьою ст. 12 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний, наскільки це можливо, проводити аналіз та вивчення підстав і цілей усіх фінансових операцій, що відповідають хоча, б одній із таких ознак: є складними фінансовими операціями; є незвично великими фінансовими операціями; проведені у незвичний спосіб; не мають очевидної економічної чи законної мети.

Частинами першою, третьою ст. 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до пунктом 3 частини другої ст. 1075 Цивільного кодексу України банк має право вимагати розірвання договору банківського рахунка у випадках, передбачених законодавством, що регулює відносини у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Окрім того, відповідно до частини четвертої ст. 1075 Цивільного кодексу України банк може відмовитися від договору банківського рахунка та закрити рахунок клієнта у разі наявності підстав, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення». Залишок грошових коштів на рахунку клієнта повертається клієнту

Положеннями частини першої ст. 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» передбачено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин/відмовити клієнту у відкритті рахунка (обслуговуванні), у тому числі шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунка/відмовитися від проведення фінансової операції у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.

На виконання пункту 6 статті 11 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», AT КБ «ПриватБанк» як суб`єкт первинного фінансового моніторингу витребовує інформацію (офіційні документи), які необхідні для здійснення належної перевірки, а також для виконання інших вимог законодавства у сфері запобігання та протидії.

У відповідності до частини шостої ст. 7 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» визначено, що суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний встановити неприйнятно високий ризик ділових відносин (фінансової операції без встановлення ділових відносин) стосовно клієнтів у разі: неможливості виконувати визначені цим Законом обов`язки або мінімізувати виявлені ризики, пов`язані з таким клієнтом або фінансовою операцією; наявності обґрунтованих підозр за результатами вивчення підозрілої діяльності клієнта, що така діяльність може бути фіктивною.

З огляду на неможливість виконання банком обов`язків визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», зокрема, здійснення заходів належної перевірки клієнта, у банку виник обов`язок встановлення неприйнятно високого ризику ділових відносин позивачу.

Відповідно до частини першої ст. 15 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» суб`єкт первинного фінансового моніторингу зобов`язаний відмовитися від підтримання ділових відносин шляхом розірвання ділових відносин, закриття рахунків та відмовитися від проведення фінансових операцій у разі встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей.

Відтак, розірвання ділових відносин, та як наслідок - розірвання договорів та закриття рахунків є законодавчо встановленим обов`язком банку, як суб`єкту первинного фінансового моніторингу, що виникає внаслідок встановлення клієнту неприйнятно високого ризику або ненадання клієнтом необхідних для здійснення належної перевірки клієнта документів чи відомостей та не залежить від волевиявлення банку, як сторони договорів укладених з позивачем.

Таким чином, суд вважає доведеною позицію відповідача, у якій останній зазначив, що враховуючи порушення клієнтом своїх зобов`язань за договором щодо актуалізації даних та наявності підстав, передбачених законодавством з питань фінансового моніторингу, 31 травня 2024 року за вих. №20.1.0.0.0/7- 240531/177 банк відправив на адресу позивача повідомлення про відмову від підтримання ділових відносин/відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору і закриття рахунку.

Позивач, отримавши повідомлення банку, подав заяву про закриття рахунку та перерахування залишків коштів на рахунки Клієнта в іншому банку.

Таким чином, закриття рахунків та розірвання договору сторони провели у відповідності з Умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», без жодних порушень прав Позивача. Заяви на закриття рахунків були подані самим позивачем. Тому, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Отже, дії відповідача як суб`єкта фінансового моніторингу щодо розірвання ділових відносин відповідають вимогам законодавства,в результаті чого 31 травня 2024 року банком було прийнято обґрунтоване рішення про відмову від підтримання ділових / відмову в обслуговуванні шляхом розірвання ділових відносин/розірвання договору з ОСОБА_1 .

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що підстави, на які позивач посилався, обґрунтовуючи вимоги, спростовані стороною відповідача, тому у задоволенні позову суд відмовляє.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 24, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст. 1-16, 509, 651, 1075 Цивільного кодексу України,

ст.ст. 47, 64 Закону України «Про банки і банківську діяльність»,

ст.ст. 1, 7, 8, 11, 12, 15 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення»,

ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним одностороннього правочину, визнання договорів укладеними, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова