Номер провадження: 22-ц/813/5239/25
Справа № 521/3869/22
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2025 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-Н» у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-Н», ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на правничу допомогу, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, постановлене під головуванням судді Михайлюк О.А. 11 березня 2025 року у м. Одеса, -

встановила:

Постановою Верховного Суду від 19 серпня 2024 року у справі №521/3869/22 вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 березня 2024 року стосовно ОСОБА_1 , в частині стягнення з нього на користь потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та цивільного позивача ОСОБА_4 судових витрат на правничу допомогу, було скасовано і призначено у цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

22 листопада 2024 року представник ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подав до Малиновського районного суду м. Одеси заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив суд стягнути з ОСОБА_1 , ТОВ «ТРАНС-Н» солідарно на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23000 грн., на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23000 грн., на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня 2025 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було задоволено.

Стягнуто солідарно з ТОВ «ТРАНС-Н», ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судових витрат на правничу допомогу у розмірі 23000 грн.

Стягнуто солідарно з ТОВ «ТРАНС-Н», ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму судових витрат на правничу допомогу у розмірі 23000 грн.

Стягнуто солідарно з ТОВ «ТРАНС-Н», ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суму судових витрат на правничу допомогу у розмірі 30000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , ТОВ «ТРАНС-Н», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції проігнорував доводи відповідача щодо завищення розміру витрат на правничу допомогу та стягнув витрати у ще більшому розмірі, ніж було стягнуто судом при розгляді кримінальної справи.

На думку апелянта розмір витрат, які можуть бути стягнуті ,щодо вимог ОСОБА_4 становить 900 грн., щодо вимог ОСОБА_2 3000 грн., щодо вимог ОСОБА_3 3000 грн.

Крім того, суд першої інстанції при розгляді справи вийшов за межі судового розгляду, стягнувши солідарно витрати ОСОБА_1 та ТОВ «ТРАНС-Н», тоді як в межах кримінального провадження така вимога була пред`явлена виключно до ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 , ТОВ «ТРАНС-Н» підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до ч. 4 ст.367 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Малиновського районного суду м. Одеси по справі №521/3869/22 від 06 вересня 2023 року ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік. Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю у два роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання і роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. До набрання вироком законної сили запобіжний захід відносно ОСОБА_1 не застосовувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково і стягнуто на її користь з ТОВ «ТРАНС-Н» компенсацію моральної шкоди в сумі 250000 грн. Позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково і стягнуто на її користь з ТОВ «ТРАНС-Н» компенсацію моральної шкоди в сумі 150000 грн. Позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково і стягнуто на його користь з ТОВ «ТРАНС-Н» компенсацію моральної шкоди в сумі 10000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 20000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 20000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу в сумі 30000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів сумі 22056,15 грн.

Щодо процесуальних витрат у вироку вказано, що стягнення на користь потерпілого і цивільного позивача вартості витрат на правову допомогу відбувається не за результатами розгляду цивільного позову, а відповідно до положень глави 8 КПК України «Процесуальні витрати». Судом встановлено, що повноваження адвоката, який є представником потерпілих і цивільного позивача, підтверджені у встановленому законом порядку. Оплата потерпілими і цивільним позивачем вартості юридичних послуг підтверджена документально, згідно наданих квитанцій: - про отримання від ОСОБА_3 за надання правової допомоги у кримінальному провадженні 26 квітня 2022 року 20000 грн. (т. 1); - про отримання від ОСОБА_2 за надання правової допомоги у кримінальному провадженні 26 квітня 2022 року 20000 грн. (т. 1); - про отримання від ОСОБА_4 за надання правової допомоги у кримінальному провадженні 19 липня 2021 року 30000 грн. (т. 2 ар. 58-59).

Ухвалою Одеського апеляційного суду по справі №521/3869/22 від 26 березня 2024 року вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2023 року залишено без змін.

В ухвалі вказано, що апеляційний суд вважає, що, вирішуючи питання про відшкодування процесуальних витрат, районний суд, прийшов до обґрунтованого висновку щодо відшкодування понесених потерпілими ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та цивільним позивачем ОСОБА_4 витрат на оплату правової допомоги, оскільки витрати потерпілих на правничу допомогу повністю документально підтверджені належними доказами в установленому законом порядку.

Постановою Верховного Суду від 19 серпня 2024 року по справі №521/3869/22 вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 06 вересня 2023 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 26 березня 2024 року стосовно ОСОБА_1 , в частині стягнення з нього на користь потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та цивільного позивача ОСОБА_4 судових витрат на правничу допомогу, скасовано і призначено у цій частині новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

У постанові Верховного Суду вказано, що, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, між потерпілими, цивільним позивачем та адвокатом було укладено договір про надання останнім правничої допомоги. Упродовж судового розгляду цей адвокат здійснював представництво їх інтересів. Адвокат, як представник потерпілих та цивільного позивача, підготував позовні заяви, які були подані до суду про відшкодування шкоди, в тому числі процесуальних витрат на правничу допомогу. Суд касаційної інстанції вважав, що суди в порушення вимог ст. 94, 370 КПК належним чином не дали оцінки доводам сторони захисту про завищення стягнутих із засудженого процесуальних витрат. Також не дали оцінки обґрунтованості фактичних даних, викладених у розрахунку виконаних робіт, де правничу допомогу адвокат надавав у одному кримінальному провадженні трьом особам, справа стосується здебільшого одних і тих фактичних обставин, при цьому в зазначеному розрахунку відображено по 5 годин первинної консультації й по 5 годин вторинної щодо кожної потерпілої та цивільного позивача. Не дана оцінка й іншим фактичним обставинам, які відображені у розрахунку виконаних робіт. Суд касаційної інстанції не може виправити помилки судів, допущені при розгляді питання витрат на правничу допомогу, оскільки не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Вказані порушення є істотними, а тому судові рішення щодо ОСОБА_1 в частині стягнення з нього на користь потерпілих ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та цивільного позивача ОСОБА_4 судових витрат на правничу допомогу не можуть вважатися законними й обґрунтованими і на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК підлягають скасуванню з призначенням у цій частині нового розгляду у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Статтею 59 Конституції України гарантується право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Представництво інтересів в суді як форма правничої допомоги полягає у сприянні особи у здійсненні нею права на захист, що є способом реалізації нею її прав та обов`язків, у разі неможливості з певних причин взаємодіяти із учасниками правових відносин. Одним із видів представництва є представництво за договором, тобто письмовою угодою, якою особа уповноважує іншу особу представляти її інтереси у правових правовідношеннях, як із судом так і з учасниками судового процесу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі залишення позову без задоволення - на позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 5 ст. 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 6 ст. 137 ЦПК, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 3 ст. 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу, суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у ч. 3 ст. 141 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені ст. 137 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, між адвокатом Тимофієвим І.В. та ОСОБА_2 ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було укладено угоди про надання правової допомоги.

Згідно до квитанції до прибуткового касового ордера №19/21 від 19 липня 2021 року, ОСОБА_4 сплачено адвокату Тимофієву І.В. 30000 грн., підстава угода про надання правової допомоги від 30 квітня 2021 року.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №30/23 від 30 серпня 2023 року, ОСОБА_3 сплачено адвокату Тимофієву І.В. 20000 грн., підстава угода про надання правової допомоги від 26 квітня 2022 року.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №26/22 від 26 квітня 2022 року, ОСОБА_3 сплачено адвокату Тимофієву І.В. 3000 грн., підстава угода про надання правової допомоги від 26 квітня 2022 року.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №30/23 від 30 серпня 2023 року ОСОБА_2 сплачено адвокату Тимофієву І.В. 20000 грн., підстава угода про надання правової допомоги від 12 квітня 2022 року.

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера №12/22 від 12 квітня 2022 року ОСОБА_2 сплачено адвокату Тимофієву І.В. 3000 гривень, підстава угода про надання правової допомоги від 12 квітня 2022 року.

Згідно із наданими розрахунками, витрати адвоката Тимофієва І.В. на правову допомогу ОСОБА_2 складаються із: первинна консультація 6 годин, вторинна консультація 5 годин, аналіз судової практики - 6 годин, підготовка процесуальних документів по справі (складання адвокатських запитів, позовної заяви, заяв, клопотань) 6 годин, підготовка процесуальних документів по справі (додатків до позовної заяви, заяв, клопотань (копіювання)) 6 годин, підготовка та відправка поштової кореспонденції (адвокатських запитів, позовної заяви, заяв, клопотань) 6 годин, участь у судових засіданнях 15 годин, разом 50 годин, загальна вартість витрат складає 23000 (двадцять три тисячі) грн.

Між адвокатом Тимофієвим І.В. та ОСОБА_2 підписано акт про надання правової допомоги до Угоди №1 від 12 квітня 2022 року з додатковою Угодою №2 від 31 серпня 2024 року, відповідно до якого вартість наданої правової допомоги становить 23000 грн.

Згідно із наданими розрахунками, витрати адвоката Тимофієва І.В. на правову допомогу ОСОБА_3 складаються із: первинна консультація 6 годин, вторинна консультація 5 годин, аналіз судової практики - 6 годин, підготовка процесуальних документів по справі (складання адвокатських запитів, позовної заяви, заяв, клопотань) 6 годин, підготовка процесуальних документів по справі (додатків до позовної заяви, заяв, клопотань (копіювання)) 6 годин, підготовка та відправка поштової кореспонденції (адвокатських запитів, позовної заяви, заяв, клопотань) 6 годин, участь у судових засіданнях 15 годин, разом 50 годин, загальна вартість витрат складає 23000 гривень.

Між адвокатом Тимофієвим І.В. та Кривошеєвою Н.М. підписано акт про надання правової допомоги до Угоди №1 від 26 квітня 2021 року з додатковою Угодою №2 від 31 серпня 2024 року, відповідно до якого вартість наданої правової допомоги становить 23000 (двадцять три тисячі) грн.

Згідно із наданим розрахунком, витрати адвоката Тимофієва І.В. на правову допомогу ОСОБА_4 складаються із: первинна консультація 5годин, вторинна консультація 5 годин, аналіз судової практики - 10 годин, підготовка процесуальних документів по справі (складання адвокатських запитів, позовної заяви, заяв, клопотань) 10 годин, підготовка процесуальних документів по справі (додатків до позовної заяви, заяв, клопотань (копіювання)) 10 годин, підготовка та відправка поштової кореспонденції (адвокатських запитів, позовної заяви, заяв, клопотань) 10 годин, участь у судових засіданнях 10 годин, разом 60 годин, загальна вартість витрат складає 30000 (тридцять тисячі) грн.

Між адвокатом Тимофієвим І.В. та ОСОБА_4 підписано акт про надання правової допомоги до Угоди №1 від 30 квітня 2021 року, відповідно до якого вартість наданої правової допомоги становить 30000 (тридцять тисяч) грн.

З приводу викладених обставин колегія суддів зазначає, що адвокат Тимофієв І.В. представляє у одній справі інтереси трьох осіб, справа стосується здебільшого одних і тих фактичних обставин, однак, у зазначених вище розрахунках відображено по 5 годин первинної консультації й по 5 годин вторинної щодо кожної потерпілої та цивільного позивача, а також аналіз судової практики, яка є однаковою, по 6 годин при наданні консультацій потерпілим, та 10 годин аналізу судової практики при наданні консультації цивільному позивачу, що явно є завищеним, враховуючи незначну складність справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що в усіх трьох розрахунках зазначено наступні пункти витраченого часу: підготовка процесуальних документів по справі (складання адвокатських запитів, позовної заяви, заяв, клопотань), та підготовка процесуальних документів по справі (додатків до позовної заяви, заяв, клопотань (копіювання)), які по своїй суті є тотожними, однак потребували значного витраченого часу на правову допомогу Кривошеєвій Н.М. 12 годин, на правову допомогу Кривошеєву Р.М. 20 годин, на правову допомогу ОСОБА_2 12 годин, що також є завищеним і не співвідноситься із незначною складністю справи.

Матеріалами справи встановлено, що адвокат Тимофієв І.В. брав участь в судових засіданнях по справі №521/3869/22 18 травня 2022 року, 26 травня 2022 року, 15 червня 2022 року, 30 червня 2022 року, 18 серпня 2022 року, 06 вересня 2022 року, 21 вересня 2022 року, 29 серпня 2023 року, 06 вересня 2023 року.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Однак, суд першої інстанції, за наявності заперечень іншої сторони щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, дійшов помилкового висновку, що розумними розмірами витрат ОСОБА_2 на послуги адвоката у даному випадку є сума 23000 грн., ОСОБА_3 - 23000 грн., ОСОБА_5 - 30000 грн., адже зазначені суми витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірними з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи, зважаючи на незначну складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг з урахуванням часу здійснення представництва у суді.

Враховуючи вищезазначене, а також складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт та обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову та значення справи для сторони, колегія суддів, з урахуванням вимог розумності та справедливості, вважає необхідним зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню, до 10000 грн. на кожного з позивачів.

Крім того, суд першої інстанції, при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, дійшов необґрунтованого висновку про покладення солідарного обов`язку на ТОВ «ТРАНС-Н» та ОСОБА_1 щодо відшкодування таких витрат на користь позивачів.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц).

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат, в тому числі витрат на професійну правничу допомогу, регламентується виключно Законом, а саме - ЦПК України.

Розподіл витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі здійснює суд, який ухвалював судове рішення у справі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

З аналізу вказаних норм ЦПК України вбачається, що солідарне стягнення витрат на професійну правничу допомогу чинним ЦПК України не передбачено.

Солідарне зобов`язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм ЦК України, який визначає це поняття через «солідарну вимогу» та «солідарний обов`язок» (ст. 541-544 Цивільного кодексу України).

Солідарне зобов`язання є різновидом цивільно-правових зобов`язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред`явити боржникові вимогу в повному обсязі, а в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Солідарна відповідальність у зобов`язальному праві це - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.

При цьому, як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.

Судове рішення не може бути підставою виникнення солідарності, оскільки, судовим рішенням підтверджуються права осіб, а не створюються заново. Судове рішення не може створювати й солідарну відповідальність там, де вона не випливає з самого правовідношення, яке зумовило виникнення спору.

Відтак, судом першої інстанцій у цій справі помилково ототожнено інститут розподілу судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу), закріплений в ЦПК України, з солідарним обов`язком та відповідальністю, які є інститутами цивільного права і виникають лише у випадку передбаченому законом або договором (ст. 541 Цивільного кодексу України).

Отже, якщо позов задоволено, то судові витрати, за наявності у справі двох і більше відповідачів, розподіляються між відповідачами у визначених частках. Солідарне стягнення суми судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, законом не передбачено. Такий же висновок викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі №903/135/23 (903/148/23), від 20 лютого 2024 року у справі №922/2200/23, від 16 січня 2024 року у справі №903/87/23, від 21 грудня 2021 року у справі №910/15496/20, від 14 вересня 2021 року у справі №914/159/13, а також і у постанові Верховного Суду від 05 березня 2024 року у справі №903/135/23 (903/134/23), на яку посилається скаржник.

Таким чином, у суду відсутні правові підстави для розподілу витрат на професійну правничу допомогу шляхом їх солідарного стягнення з відповідачів у випадку задоволення позову. Такий розподіл здійснюється відповідно до вимог Закону, зокрема ст. ст. 137, 141 ЦПК України.

При викладених обставинах колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі визначився із характером спірних правовідносин, у зв`язку із чим рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня 2025 року підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної та резолютивної частин у редакції цієї постанови.

Керуючись ст. 367, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-Н», ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня 2025 року - змінити, викласти його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Резолютивну частину рішення викласти у наступній редакції:

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-Н», ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на правничу допомогу задовольнити частково.

Стягнути, у рівних частках, з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-Н» (), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) суму судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути, у рівних частках з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-Н» (), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) суму судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути, у рівних частках, з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНС-Н» (), ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) суму судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2025 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе