Провадження №: 6/755/444/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" жовтня 2025 р. Дніпровського районний суд м. Києва

в складі судді Яровенко Н.О.

з участю секретаря Церна В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про заміну боржника у виконавчому листі спадкоємцем та видача дубліката виконавчого листа, -

в с т а н о в и в :

В провадженні суду перебувала справа № 755/12916/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

27 серпня 2025 року до суду звернувся представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Лунегов Олександр Олексійович із заявою, в якій просив замінити сторону виконавчого провадження - боржника ОСОБА_3 на його правонаступника ОСОБА_2 та видати дублікат виконавчого листа. В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 755/12916/19 від 17.04.2020р. позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 445 195,24 грн. 08.09.2020 року ОСОБА_1 був виданий виконавчий лист по справі № 755/12916/19, який згідно ЗУ «Про виконавче провадження» до виконання не пред`являвся.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер Боржник (спадкодавець) ОСОБА_3 . Дана обставина підтверджується свідоцтвом про смерть. 20.04.2019 року була заведена державним нотаріусом Тютюн І. М. спадкова справа № 411/2019р. в Одинадцятій київській державній нотаріальній конторі. Матір ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 подала до Одинадцятої київської державної нотаріальної контори заяву для прийняття спадщини за законом, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 . У довідці № 4684/02-14 від 15.06.2019 року зазначено, що після смерті ОСОБА_3 , який помер - ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно матеріалів спадкової справи єдиний спадкоємцем є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Посилаючись на викладене, заявник звертається до суду із даною заявою.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату час та місце слухання справи були повідомленні належним чином. Від представника заявника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, заявлені вимоги підтримує.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 квітня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 445 195,24 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 25 вересня 2025 року задоволено клопотання про витребування з Одинадцятої київської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи щодо майна померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

06 жовтня 2025 року на виконання ухвали суду від Одинадцятої київської державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи.

З довідки № 4684/02-14 від 15.06.2019 року державного нотаріуса Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Тютюн І.М. встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно з матеріалами спадкової справи № 411/2019 є єдиним спадкоємцем спадкового майна після померлого ОСОБА_3 , 1971 р.н.

Відомості про інших спадкоємців першої черги за законом в матеріалах справи відсутні.

Відповідно пояснень викладених в заяві виконавчий лист, який був виданий по справі № 755/12916/19 до виконання не пред`являвся.

Трирічний строк пред`явлення виконавчого листа щодо відповідача/боржника ОСОБА_3 (до 08 вересня 2023 року - 3 роки з 08 вересня 2020 року) про стягнення заборгованості не закінчився (не пропущений), оскільки перерваний 24 лютого 2022 року на період до припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ.

Перевіряючи обґрунтованість вимог заяви, суд приймає до уваги те, що відповідно до статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Питання процесуального правонаступництва врегульовані частиною першою статті 55 ЦПК України, згідно з якою у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Відтак особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав і обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Відповідно до частин першої, другої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Зазначена норма кореспондується з частиною п`ятою статті 15Закону № 1404-VIII, у якій зазначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.

Cмерть боржника слід розглядати як вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження.

Вказаними нормами права , виходячи з їх системного тлумачення, передбачено заміну сторони виконавчого провадження (у разі її смерті) правонаступником.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 523/2357/20 (провадження № 14-11цс22).

За приписами частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняється з смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконано іншою особою.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. Звідси обов`язок спадкоємців боржника перед кредиторами спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 98).

Невизначення вартості успадкованого майна не впливає на вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Водночас задовольняючи заяву про заміну учасника справи, боржника у виконавчому провадженні, який помер, його спадкоємцем, суд відповідно до частини першої статті 1282 ЦК України має визначити розмір боргу, який відповідає частці спадкоємця у спадщині, та вказати, що така заміна здійснюється в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 109).

У постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 2-н-169/2010 та від 22 серпня 2018 року у справі № 773/1219/16-ц та зазначив, що отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, то відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

У постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 2-2697/11 також зазначено, що відсутність в ухвалі суду посилання на межі відповідальності нового боржника перед кредитором не змінює порядок виконання судового рішення з урахуванням статті 1282 ЦК України і при вирішенні процесуального питання про заміну сторони виконавчого провадження суд з`ясовує наявність матеріальних і процесуальних підстав правонаступництва, а межі відповідальності спадкоємця визначаються державним виконавцем при виконанні судового рішення згідно ЦК України та Закону № 1404-VIII.

Отже, обов`язок спадкодавця ОСОБА_3 щодо сплати грошових коштів, присуджених судом стягувачу із спадкодавця за його життя, не припинився внаслідок смерті боржника і перейшов до його спадкоємця в межах успадкованого нею майна.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.

При вирішенні процесуального питання про заміну сторони виконавчого провадження суд з`ясовує наявність матеріальних і процесуальних підстав правонаступництва, а межі відповідальності спадкоємця визначаються державним виконавцем при виконанні судового рішення згідно вимог ЦК України та Закону України «Про виконавче провадження».

З урахуванням того, що отримання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину у відповідності із статтею 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, то відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року в справі № 2-2697/11 (провадження № 61-28147сво18).

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наведені вимоги закону та роз`яснення Верховного Суду, які вказують на наявність підстав для задоволення заяви в частині заміни боржника у виконавчому листі.

В той же час заявником була заявлена вимога щодо видачі дублікату виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/12916/19 виданого 08.09.2020 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 445 195,24 грн.

Суд, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, вважає, що заява в частині видачі дубліката задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 08 вересня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист № 755/16263/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 445 195,24 грн, який отриманий представником 18.09.2020 року.

Заявник в обґрунтування заяви про видачу дубліката виконавчого листа вказує, що підставою видачі дубліката виконавчого листа є те, що відбулася заміна боржника правонаступником.

Відповідно до п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа поставляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви. За видачу стягувачу дубліката виконавчого документа справляється судовий збір у розмірі 0,03 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Ухвала про видачу чи відмову у видачі дубліката виконавчого документа може бути оскаржена в апеляційному та касаційному порядок.

Аналізуючи норми цивільно-процесуального законодавства, суд зазначає, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 419/310/12.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами, відповідно до ч. 1 ст.18 Цивільного процесуального кодексу України.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Європейський суд наголосив, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт втрати виконавчого документа, за таких обставин заява про видачу дублікату виконавчого листа задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 512, 514, 515 ЦК України, ст. 260-261, 352-355, 442 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про заміну боржника у виконавчому листі спадкоємцем та видача дубліката виконавчого листа - задовольнити частково.

Замінити боржника у виконавчому листі № 755/12916/19 виданого 08.09.2020 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 445 195 (чотириста сорок п`ять тисяч сто дев`яносто п`ять) гривень 24 копійки, а саме: боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер на його правонаступника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

В задоволені вимог щодо видачі дубліката виконавчого листа відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання цієї ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя Н.О. Яровенко