ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1436/25Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т. Л.
суддіГончар Н. І., Новіков О.М.
секретар Івануса А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача на заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.05.2025(повний текст складено 27.05.2025, суддя в суді першої інстанції Петренко О. В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Придніпровської районної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Черкаська міська рада та Друга черкаська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

у грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Придніпровської районної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Черкаська міська рада та Друга черкаська державна нотаріальна контора,яким просив визнати причини пропущення ним строку на прийняття спадщини поважними та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_2 , який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме 9/40 частин домоволодіння за вказаною адресою.

У кінці 2018 року позивач звернувся до Другої черкаської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 . Державний нотаріус 11.12.2018 та 12.04.2019 направила запити до Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради щодо надання інформації щодо місця реєстрації ОСОБА_2 за вищезазначеною адресою. 20.12.2018 та 17.04.2019 Департамент повідомив нотаріуса, що у зв`язку з відсутністю в органі реєстрації картотеки з питань реєстрації фізичних осіб за вище вказаною адресою, орган реєстрації не має можливості надати відповідну інформацію.

Відсутність відповідей на запити про зареєстрованих осіб унеможливила, як стверджує позивач, підтвердження останнього місця проживання спадкодавця, що було передумовою для відкриття спадкової справи.

29.01.2024 позивач звернувся із заявою до відділу ДРАЦС у м. Черкаси, на яку ним було отримано відповідь, що згідно даних актового запису про смерть ОСОБА_2 , місцем проживання померлого на момент смерті є АДРЕСА_2 . У зв`язку із цим позивач письмово звернувся до Другої черкаської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_2

21.02.2024 на підставі письмової заяви позивача Другою черкаською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №63/2024 після смерті ОСОБА_2 , а 02.04.2024 позивачем отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на 9/40 частки у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 .

Підставою для відмови у видачі означеного свідоцтва стало те, що з матеріалів спадкової справи не можливо визначити спадкоємців, які постійно проживали із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважаються такими, що прийняли спадщину, через відсутність довідки про останнє місце проживання спадкодавця.

Позивач вказав, що він не зміг подати заяву про прийняття спадщини після смерті батька у визначений законом строк через поважні причини, а саме через довготривале перебування за кордоном у зв`язку із трудовою діяльністю. Так, у період часу з травня 2001 року до червня 2006 року позивач працював в російській федерації в м. Абакан машиністом автокрана ВАТ «Строймеханізація» філіалу «Управління маханізації №19».

Як стверджує позивач, його робота на посаді машиніста автокрана передбачала постійну зайнятість та фізичну неможливість залишити робоче місце для відвідування консульської установи в м. Москва, яке знаходиться на значній відстані від м. Абакан.

Таким чином, враховуючи тривалу зайнятість на роботі, значні часові і фінансові витрати які були необхідні для поїздки до м. Москва, подання заяви до консульства України в Москві було неможливим для позивача через об`єктивні, непереборні та істотні труднощі, тому вважає, що є підстави для надання йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.05.2025. у задоволенні позову відмовлено. При цьому суд виходив з того, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, крім того позивач не довів належними та допустимим доказами існування в нього поважних причин, які стали підставою для неподання ним вчасно заяви до нотаріуса про прийняття спадщини.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав 25.06.2025 засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначає про те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доказам, які свідчать про постійні зусилля з боку позивача щодо оформлення спадщини.

Також скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов подано до неналежного відповідача, оскільки в ухвалі про відкриття провадження судом вказаного недоліку зазначено не було, а відповідач відзиву на позов не подавав.

Зазначає, що суд, не оцінивши обставини, що свідчать про наявність поважної причини пропуску строку, фактично позбавив позивача права на спадкування.

Інші доводи апеляційної скарги аналогічні викладеним у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа - Черкаська міська рада, вказуючи на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 11.09.1969 міським бюро ЗАГС м. Черкаси (а.с.16).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 11.12.2018 Черкаським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Черкаській області (а.с.17).

Згідно довідки КП «Черкаське ОБТІ»№1972-о від 11.04.2019 ОСОБА_2 є власником 9/40 часток у домоволодінні по АДРЕСА_1 .

З копій довідок Департаменту організаційного забезпечення №24388-01-10 від 20.12.2018 та 8228-01-10 від 17.04.2019, що були підготовлені на запит Другої черкаської державної нотаріальної контори, вбачається, що інформацію щодо зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , АДРЕСА_1 , департамент надати нотаріусу не мав змоги з підстав відсутності в органі реєстрації картотеки з питань реєстрації фізичних осіб за вищевказаними адресами (а.с.19-20).

Із заяви позивача про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.01.2024, що адресована Другій Черкаській державній нотаріальній конторі, вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до означеної нотаріальної установи задля заведення державним нотаріусом спадкової справи після смерті батька позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.21-24).

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №75917079 від 21.02.2024 Другою Черкаською державною нотаріальною конторою 21.02.2024 заведено спадкову справу №63/2024 після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25).

З листа-відповіді відділу ДРАЦС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №692/32.17-04-05 від 02.03.2024, що наданий позивачу з метою виконання поданої ним заяви від 29.01.2024 (а.с.26-29), вбачається, що означеною державною установою виявлено актовий запис про смерть №1406, складений 31.05.2001 відносно ОСОБА_2 , 1944 року народження; згідно даного актового запису про смерть місце проживання померлого на момент смерті: АДРЕСА_2 (а.с.30).

Крім того, з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №7 від 16.02.2024, що сформований державним нотаріусом Другої черкаської державної нотаріальної контори Перкалюк С.В. видно, що Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області 11.12. 2018 було видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с.87).

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №75916968 від 21.02.2024 видно, що ані заповітів, ані спадкових договорів спадкодавцем ОСОБА_2 за життя відповідно не складено та не укладено (а.с.91).

Згідно заяви позивача від 02.04.2024 до Другої черкаської державної нотаріальної контори останній звернувся до нотаріальної установи з метою отримання свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , а саме: на 9/40 часток у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.96). У видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 державним нотаріусом відмовлено з підстав того, що не підтверджений факт прийняття ним спадщини після смерті спадкодавця, а також коло спадкоємців померлого (а.с.98).

Із копії трудової книжки серії НОМЕР_3 вбачається, що 17.05.2000 позивач звільнений із посади водія 3 класу ДП «ЧАРЗ-Авто» згідно ст.38 КЗпП України і надалі ОСОБА_1 продовжив трудову діяльність на території України, починаючи з 21.03.2007, коли був прийнятий на посаду водія категорії «Д» ТОВ «Георг» (запис №25 у трудовій книжці) (а.с.32-35).

Крім того, із копії трудової книжки позивача № НОМЕР_4 від 04.05.2001 встановлено, що починаючи із 04.05.2001 ОСОБА_1 прийнятий на роботу машиніста автокрану Управління механізації №19 філіалу ВАТ «Строймеханізація», що здійснювало свою підприємницьку діяльність на території російської федерації, з якої 29.11.2001 був звільнений за власним бажанням; 12.02.2002 позивач був прийняти на ту ж саму роботу до того ж самого роботодавця, з якої був звільнений 24.10.2002, 29.01.2003 позивач був прийняти на ту ж саму роботу до того ж самого роботодавця, з якої був звільнений 09.07.2003; 16.09.2003 позивач був прийняти на ту ж саму роботу до того ж самого роботодавця, з якої був звільнений 01.03.2004; 07.04.2004 позивач був прийняти на ту ж саму роботу до того ж самого роботодавця, з якої був звільнений 17.09.2004; 10.11.2004 позивач був прийняти на ту ж саму роботу до того ж самого роботодавця, з якої був звільнений 28.07.2005; 16.11.2005 позивач був прийняти на ту ж саму роботу до того ж самого роботодавця, з якої був звільнений 07.06.2006 (а.с.41-43).

Згідно довідки ВАТ «Строймеханізація» філіалу «Управління механізації №19» №181 від 20.11.2001 ОСОБА_1 станом на 20.11.2001 працював машиністом автокрану, починаючи із 04.05.2001 (а.с.44).

Такими є фактичні обставини у справі.

Правовідносини, що виникли між сторонами на їх підставі, мають зазначене правове регулювання.

Згідно з пунктами 4,5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції від 16 січня 2003 року, ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення справи підлягають застосуванню норми ЦК УРСР.

Відповідно до положень ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений у статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місцезнаходження майна або його основної частини.

У ст.527 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно із ч.1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

За правилом ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до статті 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», яка діяла на час виниклих правовідносин, але втратила чинність 30 травня 2008 року, було роз`яснено, що передбачений статтею 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску.

Суд, вирішуючи питання про продовження строку для прийняття спадщини, повинен досліджувати поважність причини його пропущення. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

У постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 319/414/20, від 16 листопада 2021 року у справі № 289/767/20 зроблено висновок, що: «..цей строк може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Отже нормами ЦК УРСР не було передбачено надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, а передбачено продовження строку на прийняття спадщини».

Таким чином, вищевказаними нормами ЦК УРСР не передбачалося надання спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини, однак такий строк могло бути продовжено.

За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку на прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість.

Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. При цьому суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт працевлаштування позивача на роботу в російській федерації у період із 04.05.2001 до 07.06.2006 не є поважною причиною пропуску ним строку на подачу заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , оскільки доказів тому факту, що робота позивача була безперервною та характеризувалася складними умовами праці, які, зокрема, пов`язані із тривалими відрядженнями або неможливістю відлучатися від виробничого процесу, матеріали цивільної справи не містять.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказів існування об`єктивних, непереборних, істотих труднощів для звернення у визначений законодавством строк із заявою для прийняття спадщини позивачем не надано.

Колегія суддів повністю погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача Придніпровської районної ради. Так, частиною 1 ст. 555 ЦК УРСР встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: 1) якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; 2) якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; 3) якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; 4) якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу); 5) якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

У цій справі суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у випадку, якщо ніхто із спадкоємців не прийняв спадщину після смерті спадкодавця у порядку, передбаченому ст. 549 ЦК УРСР, то спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави в особі відповідного органу Державної податкової служби. Придніпровська районна рада не має обов`язку відповідати за позовом про продовження строку на прийняття спадщини, яка відкрилась 18.05.2001, тобто до набрання чинності ЦК України. Міська, селищна та районні ради - це не органи державної влади, а органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міста (абз.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). У зв`язку із чим, Придніпровська районна рада не є державою в розумінні ст. 555 ЦК УРСР, до якої безумовно переходило майно спадкодавця у випадку існування підстав, передбачених ч.1 ст .555 ЦК УРСР.

Таким чином висновки суду першої інстанції у даній справі про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог є вірними.

Доводи апеляційної скарги позивача переважно дублюють обґрунтування позову, не спростовують правильних висновків місцевого суду, тому не заслуговують на увагу колегії суддів.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.05.2025 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.05.2025у цій цивільній справі залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 22.10.2025.

Суддя-доповідач

Судді