Справа № 752/9220/25
Провадження № 2/752/5905/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді - Машкевич К.В., за участю секретаря - Зінченка Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 про відшкодування щкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 40 095, 87 грн майнової шкоди, завданої їй пошкодженням транспортного засобу вналідок дорожньо-транспортної пригоди, та 10 000, 00 грн в відшкодування моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що 25 жовтня 2023 року на Столичному шосе в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів: MAN TGX 26.480, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та Peugeot Partner, р.н. НОМЕР_2 , який належить їй на праві власності, під керуванням ОСОБА_4 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнаний відповідач.

Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля MAN TGX 26.480, р.н. НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ`Страхова компанія`Євроінс Україна» за Полісом № ЕР/211371141.

Їй було виплачено страхове відшкодування в розмірі вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу та за вирахуванням франшизи.

Згідно із Звітом №30243 від 04 грудня 2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля з урахуванням зносу складає 22 794, 13 грн, а за вирахуванням франшизи - 20 194, 13 грн.

Повна вартість відновлювального ремонту складає 56 091, 11 грн.

Згідно з Рахунком на оплату №6 від 07 листопада 2023 року загальна і повна вартість фактичних витрат на відновлювальний ремонт транспортного засобу складає 60 290, 00 грн.

Відповідно до Акта здачі-приймання робіт від 09 грудня 2023 року вона відремонтувала належний їй автомобіль на суму 60 290, 00 грн.

З урахуванням виплаченої їй суми страхового відшкодування решта суми 40 095, 87 грн підлягає сплаті відповідачем, як винної особи в ДТП, відповідно до вимог статті 1194 ЦК України.

Крім того, внаслідок пошкодження належного їй транспортного засобу їй була завдана моральна шкода через неможливість його експлуатації та значних затрат часу для його відновлення, а також пошуку можливостей для цього.

З огляду на це, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 16 квітня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 22 квітня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу та третій особі копію позовної заяви з додатками.

Відповідачу був наданий строк для подання відзиву, третій особі пояснень на позов.

05 травня 2025 року відповідач подав відзив, яким проти позову заперечує.

Зазначає, що позивачкою не надано доказів, що розмір завданої шкоди більший, ніж у Звіті №30243.

Страхове відшкодування було виплачено позивачці на підставі її заяви від 25 жовтня 2023 року, а тому страховик не міг врахувати рахунок на оплату №6 від 07 листопада 2023 року.

З урахуванням цього та виплаченоъ суми страхового відшкодування вважає, що позивачка та ПрАТ`Євроінс Україна» фактично дійшли згоди про розмір страхового відшкодування.

Вважає, що розмір різниці між фактичним розміром шкоди та сумою страхового відшкодування становить 35 896, 98 грн.

Відповідно до Акта здачі-приймання робіт позивачка має заборгованість з оплати послуги ремонту в сумі 40 095, 87 грн., тобто витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу позивачкою не понесені, як і не понесені витрати ФОП ОСОБА_3 по сплаті ПДВ.

Розмір ПДВ становить 9 038, 00 грн, який може бути стягнуто лише після сплати вартості ремонту автомобіля.

Щодо стягнення моральної шкоди зазначив, що позивачка будь-яких доказів її завдання не надала.

Крім того, зазначив, що позивачкою не надано доказів витрат на правничу допомогу.

Вважає також, що вартість послуг в Акті виконаних робіт є значно завищеним виходячи з обставин справи та виконаних робіт адвокатом.

З урахуванням приведеного в відзиві аналізу просить також відмовити в позові в частині стягнення моральної шкоди та зазначає про неспівмірність витрат на правничу допомогу.

12 травня 2025 року представник позивачки подав відповідь на відзив, у якому додатково обґрунтував підстави для відшкодування шкоди саме відповідачем, як винною особою ДТП.

Третя особа своїм правом не скористався, пояснень на позов не подав.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

З`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та, з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в)причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Тобто, особливістю відповідальності за завдання шкоди є презумпція вини.

Судом встановлено, що 25 жовтня 2023 року на Столичному шосе в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів: MAN TGX 26.480, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та Peugeot Partner, р.н. НОМЕР_2 , який належить на праві власності позивачці, під керуванням ОСОБА_4 .

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнаний відповідач.

Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля MAN TGX 26.480, р.н. НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ`Страхова компанія`Євроінс Україна» за Полісом № ЕР/211371141.

Згідно із Звітом №30243 від 04 грудня 2023 року вартість відновлювального ремонту належного позивачці транспортного засобу автомобіля з урахуванням зносу складає 22 794, 13 грн, а за вирахуванням франшизм - 20 194, 13 грн.

Повна вартість відновлювального ремонту складає 56 091, 11 грн.

Згідно з Рахунком на оплату №6 від 07 листопада 2023 року ФОП ОСОБА_3 повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу складає 60 290, 00 грн.

08 грудня 2023 року ПрАТ» Страхова компанія «Євроінс Україна» було перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_3 20 194, 13 грн.

( а.с.29 - 39; 41; 44 - 45; 47 - 60 )

Відповідно до статті 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Спеціальним нормативно-правовим актом у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Договір страхування між відповідачем та ПрАТ`Страхова компанія`Євроінс Україна» був укладений 25 жовтня 2023 року, а тому при вирішенні спору підлягає застосуванню Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961- IV від 01 липня 2004 року.

Відповідно до статті 3 Закону №1961-IVобов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 12.1 статті 12 Закону встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно із статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством.

Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або робото здатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів.

Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно-пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція міститься і в постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 331/6395/18.

Таким чином, коефіцієнт фізичного зносу застосовується лише для розрахунку суми страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а з винного водія підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

В частині 2 статті 1192 ЦК України зазначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц звернуто увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу.

Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах такої різниці.

Виходячи з того, що розмір збитку, завданого позивачці пошкодженням транспортного засобу внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, з відповідача , як винної особи, на користь позивачки підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року в справі № 216/3521/16-ц виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства

В постанові Верхоного Суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 зазначено, що у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне.

Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Суд вважає обґрунтованими твердження позивачки про завдання їй моральної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу в дорожньо-транспортній пригоді з вини відповідача.

Разом з тим, при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивачки, та приходить до висновку про стягнення з відповідача в відшкодування моральної шкоди 10 000. 00 грн.

Щодо тверджень відповідача, приведених у відзиві, суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, слід враховувати, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Крім того, в постанові Верховного Суду від 22 квітня 2021 року в спарві № 759/7787/18 зазначено, що відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності.

Під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.

При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Відповідно до змісту відповіді на відзив вартість відновлювального ремонту позивачкю не сплачено в повному обсязі в зв`язку з відсутністю матеріальних можливостей.

Заявлена сума позову становить суму, яку вона має сплатити для повного відновлення порушеного права.

В постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі №760/5618/16 зазначено, що відсутність розрахункового документа за проведене відновлення транспортного засобу (ремонт) не є підставою для звільнення відповідача від виконання обов`язку та відшкодування реальних витрат, яких зазнав позивач відповідно до статті 22 ЦК України.

Верховний Суд у своєму висновку керується правилами частин першої та другої статті 22 ЦПК України, відповідно до яких реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому.

Висновки про наявність права у потерпілої сторони на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, без підтвердження оплати проведеного відновлювального ремонту автомобіля, сформульовані також у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року №61-1836св17, від 28 лютого 2018 року № 61-134св18.

З урахуванням цього, відсутність документа про сплату відновлювального ремонту транспортного засобу в повному обсязі не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за завдані збитки.

Оцінюючи надані сторонами докази та заперечення, суд враховує, що відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1994 року у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів» (Van de Hurk v. the Netherlands), № 288) зазначено, що завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги і решту приведених у відзиві заперечень проти вимог позивачки щодо покладення відповідальності за завдані їй збитки на відповідача.

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до п.п.6, 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.

З точки зору ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні розміру судових витрат, які підлягають відшкодуванню на користь відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

В відзиві на позов представником відповідача приведені відповідні обгрунтування неспівмірності витрат на правничу допомогу та необхідність їх зменшення.

Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, предмет позову, суд приходить до висновку про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір двома квитанціями по 1 211, 20 грн. окремо за вимогу про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України « Про судовий збір» за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 4 відсотки прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму.

Загальна ціна позову в справі становить 50 095, 87 грн, тобто до сплати підлягало 1 211, 20 грн судового збору.

Окремо судовий збір в частині вимог про відшкодування моральної шкоди сплачується лише з позовної заяви про захист честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З урахуванням цього, відповідно до ч.1 статті 141 ЦПК України, на користь позивачки з відповідача підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн.

Що стосується сплати судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди, сплачена сума підлягає поверненню позивачці відповідно до статті 7 Закону України « Про судовий збір».

Керуючись статтями 15, 16, 22, 23, 999, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961- IV, статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 133, 141, 259, 263 - 266, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40 095, 87 грн майнової шкоди та 10 000, 00 грн в відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 1 211, 20 грн судового збору.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Машкевич