Справа № 452/224/25 Головуючий у 1 інстанції: Бікезіна О.В.
Провадження № 22-ц/811/2260/25 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м.Львів

Справа № 452/224/25

Провадження № 22-ц/811/2260/25

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА», яка підписана представником Покрищуком Антоном Вікторовичем, «БІЗНЕС ПОЗИКА» на заочне рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Самборі 27 травня 2025 року, у складі судді Бікезіної О.В. у справі за позовом ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

20 січня 2025 року ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову посилається на те, що 1 лютого 2024 року між ними (сторонами) укладено договір № 488478-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Вказує, що ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 1 лютого 2024 року направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 488478-КС-001 про надання кредиту. 1 лютого 2024 року відповідач прийняв цю пропозицію щодо укладення договору № 488478-КС-001 про надання кредиту на умовах, визначених офертою. Позивачем направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор на зазначений позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті номер телефону НОМЕР_1 . 1 лютого 2024 року між сторонами було укладено договір № 488478-КС-001 про надання кредиту, який підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 договору кредиту, позивач надає відповідачу кошти у розмірі 10 000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути ці кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання коштів у кредит. Згідно з умовами договору кредиту, сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1.15288411 процентів за кожен день користування кредитом. Пунктом 2. кредитного договору визначено, що протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом нараховується на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно графіка платежів. Пунктом 3. кредитного договору встановлений графік платежів, які має здійснювати позичальник для належного виконання умов кредитного договору. Вказує, що він (позивач) свої зобов`язання за договором кредиту виконав, та надав позичальнику кошти в розмірі 10 000 грн. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою про видачу коштів (або платіжним дорученням). Зазначає, що боржник свої зобов`язання за кредитним договором № 488478-КС-001 про надання кредиту належним чином не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором. Посилається на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, тому у боржника станом на 25 грудня 2025 року утворилась заборгованість за договором № 488478-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 43 436, 38 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 31 936, 38 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 1 500 грн. Просить позов задовольнити.

Заочним рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2025 року частково задоволено позов ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованість за договором № 488478-КС-001 про надання кредиту від 1 лютого 2024 року у розмірі 25 960 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 15 960 грн. В іншій частині позову відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду через свого представника Покрищука А.В. оскаржує ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА». Вказує, що рішення суду ухвалено при неповному досліджені всіх обставин з хибними висновками в певній частині, що зумовило ухвалення не в повній мірі законного та обґрунтованого рішення. Зазначає, що між сторонами укладено договір про надання кредиту №488478-КС-001 від 1 лютого 2024 року згідно якого відповідач отримав в користування кредитні кошти в розмірі 10 000 грн. Внаслідок неналежного виконання умов договору у відповідача виникла заборгованість перед кредитором в розмірі 43 436,38 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 31 936,38 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 1 500 грн. Зазначає, що суд першої інстанції помилково порахував відсотки, не застосувавши відсоткову ставку 2,0 %, згідно умов пункту 2.4. та 3.2.2. договору про надання кредиту. Судом не було досліджено, що обов'язок сплати процентів по кредиту, порядок нарахування процентів та їх фіксований розмір передбачені пунктами 2.4., 3.2., 3.2.2. Договору про надання кредиту, що був укладений між сторонами. Відповідно до п.3.2.2. договору визначено сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), унаслідок чого виникає прострочка по кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору.Нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. договору, та до закінчення терміну дії договору.Стверджує, що відповідач взагалі не здійснював платежів в рахунок погашення заборгованості, тому, починаючи із самого першого платежу, встановленого графіком (з 15 лютого 2024 року), в нього відбулося прострочення, а після спливу 7 днів, починаючи з 8 дня, тобто з 23 лютого 2024 року почалося нарахування процентів за договором по стандартній відсотковій ставці. Тобто, з 1 по 22 лютого 2024 року нарахування процентів відбувалося по зниженій процентній ставці 1,15288411%, тому 22 календарних днів слід обрахувати наступним чином: 10 000 грн. * 1,15288411% * 22 к.д. = 2 536,38 грн. З 23 лютого по 18 липня 2024 року нарахування процентів відбувалося по стандартній процентній ставці 2%, тому 147 календарних днів слід обрахувати наступним чином: 10 000 грн. * 2% * 147 к.д. = 29 400,00 грн. На підставі зазначеного, загальна сума нарахованих відсотків склала 31 936,38 грн. Відповідач зобов`язаний виконувати взяті на себе за кредитним договором зобов`язання та повернути не лише тіло кредиту, а й сплатити проценти за ним та комісію. Просить частково скасувати рішення суду в частині відмови у позові стягнути з відповідача на користь позивача суми прострочених платежів за комісією в розмірі 1 500 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, згідно з яким стягнути з відповідача на користь позивача суму прострочених платежів за комісією у розмірі 1 500 грн.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою прийняття рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 1 лютого 2024 року ОСОБА_1 уклав з ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» договір про надання кредиту № 488478-КС-001 в електронній формі, в порядку передбаченому Закону України «Про електронну комерцію» і Правилами надання споживчих кредитів ТзОВ «Бізнес Позика», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця.

Укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта, щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 488478-КС-001 від 1 лютого 2024 року.

вВідповідно до п. 2.1 договору кредиту, ТзОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику кошти у розмірі 10 000 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.

Умовами договору кредиту сторони визначили, що плата за користування кредитом є фіксованою та становить 1,15288411 процентів за кожен день користування кредитом.

Пропозиція (оферта) на укладення договору про надання позики підписана відповідачем 1 лютого 2024 року електронним цифровим підписом та прийняла (акцент) пропозиції (оферти) щодо укладення договору № 488478-КС-001 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою.

Встановлено, що договір про надання кредиту було укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору про надання кредиту № 488478-КС-001 від 1 лютого 2024 року, що акцептована відповідачем 1 лютого 2024 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача.

Позивачем надано суду розрахунок заборгованості за кредитом у гривні; довідку про стан заборгованості; паспортом споживчого кредиту; договором № 488478-КС-001 про надання кредиту від 1 лютого 2024 року; пропозицією укласти договір (оферта) № 488478-КС-001 про надання кредиту; прийняття (акцент) пропозиції (оферти) щодо укладення договору № 488478-КС-001 від 1 лютого 2024 року; візуальну форму послідовності дій клієнта; анкету клієнта від 7 січня 2025 року; довідку від 27 грудня 2024 року; правила надання споживчих кредитів ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА».

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, станом на 25 грудня 2025 року утворилась заборгованість за договором № 488478-КС-001 про надання кредиту в розмірі 43 436, 38 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000 грн.; суми прострочених платежів по процентах - 31 936, 38 грн.; суми прострочених платежів за комісією - 1 500 грн. Боржник заборгованість за договором № 488478-КС-001 не сплатив, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.

Оскаржуване рішення мотивовано наступним.

Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківським кредитом визнається будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, сплати процентів за її користування та інших зборів з такої суми.

Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 638 цього Кодексу договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі.

Відповідно до п. 6) ч. 1 ст. 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. ст. 1048, 1049, 1050 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Встановлено, що сторони уклали кредитний договір в електронній формі. На виконання цього договору ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» перерахувало на банківський рахунок відповідача кредит у розмірі 10 000 грн., які ОСОБА_1 зобов`язався повернути через 24 тижні, тобто, до 18 липня 2024 року, та сплатити проценти за користування кредитом. Разом з тим, ОСОБА_1 після закінчення строку кредитування не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними.

Позивачем надано розрахунок заборгованості відповідача, який відповідачем не спростований.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за користування кредитом поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця. Якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.

Згідно із п.2.11. договору денна процентна ставка становить 0,95 процентів.

За умовами кредитного договору № 488478-КС-001 від 1 лютого 2024 року сторони встановили строк кредитування - 24 тижні (п.2.3 договору), строк дії договору - до 18 липня 2024 року (п.2.7 договору).

Відомості про пролонгацію договору відсутні.

З розрахунків, наданих позивачем, вбачається, що за період поза межами строку кредитування позикодавець продовжував нараховувати саме проценти за користування кредитом.

Суд прийшов до висновку, що у позивача не було права нараховувати ОСОБА_1 проценти за користування кредитом поза межами строку кредитування як міри відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України.

Встановлено, що розмір відсотків відповідно до умов договору становить 15 960 грн. (10 000 грн. : 100% х 0,95% х 168 днів = 15 960 грн.) за період з 1 лютого 2024 року по 18 липня 2024 року. Тому до стягнення підлягає заборгованість в розмірі 25 960 грн., з яких: 10 000 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 15 960 грн. - заборгованість зі сплати процентів.

Згідно із ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням.

З кредитного договору вбачається, що сторони погодили плату за обслуговування кредитної заборгованості за весь час дії договору у розмірі 1500 грн.

Суд прийшов до висновку, що ця умова кредитного договору є нікчемною, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Суть зобов`язання за кредитним договором полягає в обов`язку банку надати гроші (кредит) позичальникові та в обов`язку останнього їх повернути і сплатити за користування ними проценти.

Надання коштів за укладеним кредитним договором відповідно до згаданої частини статті є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно із ч. 5 ст. 12 цього Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено.

Пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а тому частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а сааме: нарахована та прострочена плати за обслуговування кредиту в розмірі 1 500 грн., не підлягає стягненню з відповідача.

Зурахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позову, та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» заборгованості за договором № 488478-КС-001 про надання кредиту від 1 лютого 2024 року у розмірі 25 960 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту (10 000 грн.) та суми прострочених платежів по процентах (15 960 грн.).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, які не спростовані доводами апеляційної скарги. Підстави для скасування оскаржуваного рішення не встановлені.

Керуючись: ст. 367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА, яка підписана представником Покрищуком Антоном Вікторовичем, залишити без задоволення.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 20 жовтня 2025 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________Ю.Р. Мікуш ___________________ Р.В. Савуляк