ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Єдиний унікальний номер 638/1759/24
Номер провадження 22-ц/818/2920/25
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Пилипчук Н.П., Яцини В.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко В.Р.,

представника позивача адвоката Кулаковського О. М.,

представника відповідача адвоката Джевага С. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2025 року в складі судді Смирнова В.А. по справі № 638/1759/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позов, з урахуванням уточнень, мотивовано тим, що 05 червня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір позики шляхом складання розписки, за яким останній отримав в борг грошові кошти в розмірі 4000,00 доларів США і відповідно до вимог цивільного кодексу України зобов`язаний їх повернути.

16 листопада 2021 року ОСОБА_3 відчужив позивачу право вимоги за вказаним договором.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, за життя борг ним повернуто не було.

ОСОБА_4 до своєї смерті борг не повернув. Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Івановою Ольгою Сергіївною відкрито спадкову справу 24/2023 (попередній номер спадкової справи 18/2021).

23 лютого 2022 року ним направлено претензію про невиконані боргові зобов`язання спадкодавця до Приватного нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Іванової Ольги Сергіївни, якою було відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_4 .

За життя ОСОБА_4 набув у власність квартиру загальною площею 44.2 кв м. за адресою АДРЕСА_1 . Вказана квартира успадкована ОСОБА_1 , яка зобов`язана виконати боргові зобов`язання у повному обсязі.

25 грудня 2023 року листом приватного нотаріуса ХМНО Іванової О.С. відповідачку повідомлено про претензію про сплату боргу.

Оскільки боргові зобов`язання ОСОБА_4 виконано не було, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь борг у сумі 4000,00 доларів США, що в еквіваленті складає 161932,80 грн, а також судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 4000,00 (чотири тисячі) доларів США що за офіційним курсом НБУ станом на 19 лютого 2025 року у національній валюті України становить 166 282 грн., судовий збір у розмірі 1202 грн 64 коп та витрати на правову допомогу у розмірі 7500 грн 00 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач є спадкоємцем боржника, має зобов`язання, які належним чином не виконано, у зв`язку з чим наявні підстав для стягнення боргу.

На вказане судове рішення через систему «Електронний суд» 26 березня 2025 року ОСОБА_1 , і інтересах якої діє адвокат Джевага Сергій Вікторович, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено наявності у нього права вимоги, оскільки розписка складена невідомою особою, а не ОСОБА_4 .

Надана позивачем розписка не мітить умови отримання позики, дату повернення, а також яку саме суму грошових коштів отримав позичальник у позику на дату розписки.

Почерк та підписи у розписці не співпадають з почерком та підписами ОСОБА_4 у документах зі справи № 636/2356/19 (які зроблені за добу до розписки). А також не співпадають з підписами ОСОБА_4 у 6 документах, які надавались суду першої інстанції для проведення почеркознавчої експертизи. Адреса зазначена у розписці не належить ОСОБА_4 , з вказаної адреси він був виписаний за рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року по справі № 640/1054/15-ц. На дату складання розписки він проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою суду першої інстанції від 19 листопада 2024 року по справі призначено проведення судової почеркознавчої експертизи, яку доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М. С. Бокаріуса Міністерства юстиції України. Оскільки надати додатково значну кількість документів з підписами ОСОБА_4 не видається можливим, зі спливом значного часу та смертю боржника, експертиза проведена не була.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву не скористався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача адвоката Джевага С. В., який підтримав апеляційну скаргу, представника позивача адвоката Кулаковського О.М., який проти скарги заперечував, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, виходячи з такого.

Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 05 червня 2019 року ОСОБА_4 складено розписку, відповідно до якої він, ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Комінтернівським РВ ХГУ УМВС в Харківській обл. 01 серпня 2005 року, АДРЕСА_3 , позичив у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Харківським РВ ГУМВС в Харківській обл. 12 лютого 2008 року, АДРЕСА_4 , грошову суму у розмірі 4000 доларів США (том 1, а.с. 15, 37).

16 листопада 2021 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в простій письмовій формі укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого останній набув право вимоги повернення боргу за договором позики, що посвідчено власноручно складеною борговою розпискою ОСОБА_4 від 05 червня 2019 року (том 1, а.с. 11-12)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Після його смерті Приватним нотаріусом ХМНО Івановою О.М. відкрито спадкову справу 24/2023 (попередній номер спадкової справи 18/2021) (том 1, а.с. 17).

12 жовтня 2023 року з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_1 (том 1, а.с. 162).

12 жовтня 2023 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_5 вартістю 844000 грн (том 1, а.с. 165).

23 лютого 2022 року ОСОБА_2 направлено претензію до спадкоємців ОСОБА_4 в порядку статті 1281 ЦК України (том 1, а.с. 18)

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (статті 1047 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з статтями 509, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року в справі N 369/3340/16-ц, провадження № 61-7418св18.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 520/11358/15-ц (провадження № 61-7539св21) зроблено висновок, що «тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок».

Вказаний висновок підтриманий Верховним Судом у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 705/3275/18 (провадження № 61-12851св21).

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2023 року у справі № 456/1375/20, провадження № 61-6178ск22, від 19 квітня 2023 року у справі № 755/7216/21, провадження № 61-1307св23.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина 1 статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах 3, 4 статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина 5 статті 1268 ЦК України).

Оскільки після смерті боржника зобов`язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною 1 статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Отже, у разі смерті спадкодавця спадкоємці, які прийняли спадщину і не відмовились від її прийняття, замінюють його особу у всіх правовідносинах, що існували на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті спадкодавця.

Згідно з частинами 1 - 3 статті 12, частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині 2 статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, розписка підтверджує факт отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_3 , правонаступником якого є позивач, грошових коштів в розмірі 4000 доларів США із зобов`язанням повернути їх без встановленого строку повернення.

Факт написання розписки та наявність на такій розписці підпису боржника відповідачкою не спростовано належними та допустимими доказами. ОСОБА_1 не заперечується, що експертне дослідження, призначене на підставі ухвали суду від 19 листопада 2024 року не було проведено у зв`язку з її відмовою.

Відповідних клопотань про проведення почеркознавчої експертизи під час розгляду справи апеляційним судом стороною відповідача також не заявлено.

Відсутність в розписці відомостей про час та місце складання розписки, паспортних даних, ідентифікаційних номерів тощо, не свідчить про її безгрошовість.

Ураховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про укладання договору позики в належній формі, порушення ОСОБА_4 своїх зобов`язань щодо повернення грошових коштів, у зв`язку з чим наявні підстави для їх стягнення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зводяться до незгоди з оцінкою доказів та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, підстав для перерозподілу апеляційним судом судового збору немає.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 27 жовтня 2025 року.

Головуючий Ю.М. Мальований

Судді Н.П. Пилипчук

В.Б. Яцина