Провадження №: 2/755/1329/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" жовтня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Хромової О.О.

при секретарі - Бовкун М.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро-Реконструкція») звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у солідарному порядку заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 01 серпня 2019 року по 01 серпня

2024 та постачання гарячої води за період з 01 серпня 2019 року по 01 серпня 2024 року, платою за абонентське обслуговування за період з листопада 2021 року по 01 серпня 2024 року у розмірі

32 518,89 грн, з яких: заборгованість з централізованого опалення становить - 19 799,46 грн, заборгованість із сплати послуг за гаряче водопостачання - 12 539,43 грн, заборгованість за платою за абонентське обслуговування - 180,00 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 1 475,38 грн, 3 (три) % річних у розмірі 452,17 грн та судовий збір в розмірі 3 028,00 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 , в тому числі до квартири АДРЕСА_2 , як теплопостачальною організацією з 01 липня 2014 року здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198. Споживачами за вказаною адресою, як власник квартири, є ОСОБА_3 , та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , оскільки їх місце проживання зареєстровано за вказаною адресою.

23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503) позивачем розміщено повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№111(4511)).

Також 13 жовтня 2021 року на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-Реконструкція» опубліковані Типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання. Фактом приєднання споживачів до умов індивідуального договору є факт отримання відповідних послуг.

Отже, враховуючи положення статей 7, 8, 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії, затверджених Кабінетом Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 та пункту 12 Правил надання послуг з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 та враховуючи, що відповідачі є споживали послуги без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, на них покладається обов`язок оплатити позивачу усі фактично спожиті ними послуги.

Однак, з 01 серпня 2019 року відповідачі своєчасно не вносять плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та за отримані послуги з гарячого водопостачання, а також з листопада 2021 року - абонентську плату, в результаті чого станом на 01 серпня 2024 року утворилась заборгованість у розмірі 32 518,89 грн, з яких заборгованість з централізованого опалення становить 19 799,46 грн, заборгованість зі сплати послуг за постачання гарячої води - 12 539,43 грн та заборгованість за абонентською платою - 180,00 грн.

Також, оскільки відповідачі прострочили виконання грошового зобов`язання, вважає, що на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3 % річних, що є особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, яка має компенсаційний характер.

У зв`язку з викладеним просить позовні вимоги задовольнити.

В порядку автоматизованого розподілу справ між суддями заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 листопада 2024 року відкрито провадження у справі за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

14 січня 2025 року до суду від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № 2098, передано судді Хромовій О.О. 03 лютого 2025 року).

Відповідач зазначив, що відповідачі є неналежною стороною у даній справі. 19 березня 2019 року між ОСОБА_3 та відповідачами укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А., зареєстровано в реєстрі за № 365. Саме ОСОБА_3 є єдиним власником квартири, щодо якої виник спір. Також

12 квітня 2019 року між відповідачами та ОСОБА_4 укладено договір оренди житла, відповідно до якого орендарі прийняли у тимчасове користування кімнату в квартирі АДРЕСА_3 . Таким чином, з квітня 2019 року відповідачі проживають у місті Суми. Відповідачі не проживають та не користуються квартирою АДРЕСА_4 , та не є споживачами комунальних послуг за вказаною адресою. Отже, правові підстави для стягнення з них заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги відсутні. Також позивачем не надано доказів надсилання відповідачам рахунків на оплату комунальних послуг, відповідачі не отримували зазначених рахунків. Позивачем не наведено жодної аргументації та підстав щодо надання субсидії в розмірі 4 573,36 грн, з якого числа і ким вона була надана і чому вона стоїть в якості заборгованості за серпень 2019 року. Позивачем не наведено (не надано розрахунок) кількості використаних гКал в квартирі

АДРЕСА_4 . Наданий позивачем розрахунок заборгованості містить арифметичні помилки, суму заборгованості обраховано неправильно. Заборгованість за спожиту гарячу воду розраховано на двох осіб, однак відповідачі у період виникнення заборгованості за адресою не проживали. Також у розрахунках позивача, починаючи з 25 лютого 2022 року мав бути зазначений корегуючий коефіцієнт. Також позивачем не надано розрахунку плати за абонентське обслуговування. Індивідуальними договорами на постачання теплової енергії або постачання гарячої води, що розміщені на сайті позивача, не передбачено розміру плати за абонентське обслуговування. Позивачем не доведено, що така плата не перевищує граничний розмір. Позивач також не надав доказів можливості та правомірності надання комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_5 .

З огляду на викладене у задоволенні позову просили відмовити.

22 січня 2025 року (вхід. № 3951) від позивача ТОВ «Євро-Реконструкція» до суду надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначив, що звернувся до суду з позовом про стягнення усієї суми заборгованості до осіб, місце проживання яких протягом спірного періоду зареєстроване в квартирі

АДРЕСА_4 . Договір про надання послуг із споживачами щодо вказаної квартири укладено не було, заяви-приєднання до типових індивідуальних договорів не подавалися. Також ТОВ «Євро-Реконструкція» не було поінформовано про зміну власника житлового приміщення. Оскільки заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги сформована після

19 березня 2019 року, то новий власник квартири ОСОБА_3 несе солідарну відповідальність за утримання свого майна разом із особами, які користувалися житлом протягом спірного періоду. З огляду на викладене ОСОБА_3 слід залучити до складу учасників справи. Також особи, які зареєстровані у житлі, є споживачами комунальних послуг. У період виникнення заборгованості місце проживання відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано за вказаною адресою, тому вказані особи є споживачами наданих послуг до квартири. Доказів звернення до ТОВ «Євро-Реконструкція» з повідомленнями про зміну кількості фактично проживаючих осіб у квартирі, зміну власника квартири, відповідачами не надано. Обов`язку періодичної перевірки кількості осіб, які мають зареєстроване місце проживання у квартирі чи фактично проживають, актуального власника у виконавця комунальних послуг немає.

Водночас, право на неоплату вартості комунальних послуг не застосовується щодо послуг з постачання теплової енергії, оскільки послуга надається до будинку та розраховується відповідно до опалюваної площі, незалежно від кількості фактично проживаючих осіб. Проте, право на неоплатність послуг виникає у випадку їх документального підтвердження. Відповідачі не зверталися до ТОВ «Євро-Реконструкція» щодо документального оформлення не проживання в квартирі, з реєстрації не зняті.

Відповідачами не надано доказів на спростування факту надання позивачем комунальних послуг до квартири відповідачів, факту отримання таких послуг відповідачами від іншої теплопостачальної організації, підтвердження сплати спожитих житлово-комунальних послуг на користь іншої теплопостачальної організації та відсутності заборгованості. Будь-якого доказу, зокрема, акту про відключення будинку чи квартири, від мережі централізованого опалення та/або гарячого водопостачання відповідачами не надано.

Позивачем надано деталізований розрахунок суми боргу за спожиті житлово-комунальні послуги, які містять відомості про щомісячні нарахування, застосовані тарифи, кількість спожитої води та теплової енергії, опалювальну площу квартири. Вказана інформація також відображалася у квитанціях, що направлялися на адресу відповідачів протягом спірного періоду. Також, з метою отримання розрахунків щодо спожитих житлово-комунальних послуг, споживачі могли звернутися безпосередньо до теплопостачальної організації, вказана інформація також міститься в електронному вигляді в особистому кабінеті споживачів (за умови реєстрації).

Квартира АДРЕСА_4 протягом спірного періоду обліковується як така, що не обладнана індивідуальними приладами обліку. Нарахування за спожиті послуги з постачання гарячої води здійснювалося відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Також з лютого 2022 року по особовому рахунку відповідачів нараховуються витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання.

Протягом спірного періоду нарахування коштів за послугу з постачання теплової енергії здійснювалося на підставі показників загальнобудинкового (комерційного) засобу обліку теплової енергії. У період з жовтня 2020 року по квітень 2023 року, враховуючи відсутність показників загально будинкового засобу обліку теплової енергії за попередній опалювальний період, нарахування коштів за послугу з постачання теплової енергії здійснювалося за встановленими нормами споживання на 1 кв. м опалювальної площі, за період з жовтня 2023 року до кінця спірного періоду - на підставі показників загально будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно до опалювальної площі квартири.

ТОВ «Євро-Реконструкція» до монетизації пільг та субсидій особисто не призначало та не визначало субсидії по особовим рахункам споживачів, повноважень не має. За особовим рахунком відповідачів від Управління соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації нараховувалася субсидія до лютого 2019 року. Так субсидією за опалювальний період

2018-2019 рік нараховано в жовтні 2018 року - 538,84 грн, в листопаді 2018 року - 1 295,23 грн, в грудні 2018 року - 1 284,67 грн, в січні 2019 року - 1 284,67 грн, в лютому 2019 року - 169,95 грн, що разом становить 4 573,36 грн. В серпні 2019 року Управлінням соціального захисту населення Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації здійснено рекалькуляцію (перерахунок) субсидії, було знято (повернуто) нараховану субсидію за опалювальний період 2018-2019 року в розмірі 4 573,36 грн, з причин, що не залежали від позивача.

Плата за абонентське обслуговування не включена до структури послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, вираховується окремо. Щорічне встановлення розміру плати за абонентське обслуговування споживачів здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» з урахуванням визначеного Постановою про оплату за абонентське обслуговування граничного розміру абонентської плати на підставі розрахунку витрат Товариства та щорічно затверджується Наказом про встановлення плати за абонентське обслуговування споживачів за надані комунальні послуги.

Позов підтримали та просили задовольнити.

Також позивачем заявлено клопотання про залучення співвідповідача у справі. Просили залучити власника квартири - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до складу учасників справи, як солідарного співвідповідача. На обґрунтування клопотання зазначили, що власником зазначеного житлового приміщення є ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 19 березня 2019 року. Саме на власників квартир покладено тягар утримання майна та, відповідно, сплати за житлово-комунальні послуги, надані в квартиру.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 лютого 2025 року клопотання ТОВ «Євро-Реконструкція» про залучення співвідповідача у справі задоволено, залучено до складу учасників справи ОСОБА_3 як співвідповідача.

У зв`язку із залученням співвідповідача у справі, судом встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам статті 175 ЦПК України.

Одночасно ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 лютого 2025 року позовну заяву ТОВ «Євро-Реконструкція» залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків - три дні з дня отримання копії даної ухвали, шляхом подання до суду позовної заяви у новій редакції відповідно з урахуванням суб`єктного складу учасників справи та актуального розрахунку заборгованості відповідачів.

Ухвалу від 03 лютого 2025 року про залишення позову без руху вручено позивачеві 03 лютого

2025 року.

04 лютого 2025 року (вхід. № 6510) до суду від представника відповідачів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 - адвоката Щелкова П.С., надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

Представник зазначив, що позивачем не доведено, що відповідачі користувалися комунальними послугами у період виникнення заборгованості. У даному випадку діє презумпція невинуватості. Вина за несплату комунальних послуг лежить саме на власникові квартири. У розумінні Цивільного Кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», Правил надання послуг з постачання гарячої води, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Договору про надання житлово-комунальних послуг, відповідачі не є споживачами комунальних послуг. У відповідачів був відсутній обов`язок повідомляти виконавця послуг про переїзд у іншу місцевість, з огляду на дату прийняття Правил надання послуг з постачання гарячої води. Також у типових індивідуальних договорах відсутні будь-які положення щодо оплати житлово-комунальних послуг без рахунку. Доказів про направлення квитанцій відповідачам до матеріалів справи не долучено. Також позивачем не надано доказів встановлення плати за абонентське обслуговування за листопад та грудень 2021 року.

З огляду на викладене у задоволенні позову просили відмовити.

12 лютого 2025 року до суду надійшла заява ТОВ «Євро-Реконструкція» від 06 лютого

2025 року, до якої долучено позовну заяву у новій редакції та її копії відповідно до кількості учасників справи, окремо зазначено, що надані позивачем розрахунки заборгованості, що містяться в матеріалах справи, є актуальними. Таким чином, позивачем виконано вимоги ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 03 лютого 2025 року про залишення позову без руху.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 14 лютого 2025 року постановлено продовжити розгляд цивільної справи за позовом ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, сторонам роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено процесуальні строки.

18 лютого 2025 року (вхід. № 8034) до суду від ТОВ «Євро-Реконструкція» надійшли письмові пояснення, у яких зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є належними відповідачами по справі, оскільки їх місце проживання зареєстровано у період виникнення заборгованості у квартирі АДРЕСА_4 . Факт укладення договору оренди квартири не є підставою для звільнення від оплати комунальних послуг, з огляду на відсутність документального оформлення непроживання у квартирі. Обов`язок повідомляти про зміну кількості фактично проживаючих осіб покладено на споживача Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Крім того, процесуальні документи відповідачі отримують за адресою: АДРЕСА_5 . Також на виконавця послуг не покладено обов`язку відправляти рахунки споживачам поштовими відправленнями чи цінним листом із описом вкладення з повідомленням про вручення.

01 квітня 2025 року (вхід. № 18328) до суду від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач зазначив, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за період з серпня 2019 року по 02 вересня 2021 року не можуть бути задоволені, оскільки виходять за межі строків позовної давності, а позивач не ставить питання про поновлення таких строків.

19 березня 2019 року між відповідачами було укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_5 . Приблизно через тиждень відповідачі покинули житлове приміщення. Таким чином, житлово-комунальні послуги споживав самостійно. Наданий позивачем розрахунок заборгованості має бути перерахований щодо одного споживача, тобто, має бути зменшений до 6 499,41 грн щодо постачання гарячої води. Позивачем не обґрунтовано нарахування обсягу постачання води у квартиру за відсутності будь-якого обліку (вузла розподільного обліку та вузла комерційного обліку). Позивачем не правильно розраховано розмір заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, оскільки загалом за спірний період нараховано 44 432,81 грн, фактично сплачено - 29 206,71 грн, однак розмір заборгованості зазначено 19 799,46 грн, при цьому він має складати 15 226,10 грн, має бути меншим на 4 573,36 грн. З огляду на викладене, розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних зроблено не правильно. Поряд з цим позивачем не обґрунтовано порядок нарахування за спожиту послугу з постачання теплової енергії, оскільки прилади обліку відсутні. Рахунки на оплату позивачем жодного разу надано не було, факту надсилання до електронного кабінету не доведено.

З огляду на викладене у задоволенні позову просив відмовити.

08 квітня 2025 року (вхід. № 19953) ТОВ «Євро-Реконструкція» подало до суду відповідь на відзив ОСОБА_3

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами житлово-комунальних послуг та належними відповідачами у справі. Звернень щодо зміни кількості осіб, що проживають за адресою, не було.

Деталізований розрахунок заборгованості міститься в матеріалах справи. Спірна квартира не обладнана індивідуальними засобами обліку, за спірний період нарахування заборгованості за послугу з постачання гарячої води здійснювалося за нормою споживання на 2 особи. Нарахування коштів за послугу з постачання теплової енергії здійснювалося з початку спірного періоду до квітня 2020 року на підставі показників загально будинкового засобу обліку теплової енергії виходячи із середнього загального обсягу, спожитого у попередній опалювальний період, пропорційно до опалювальної площі квартири, за період з жовтня 2020 року по квітень 2023 року нарахування здійснювалося за встановленими нормами споживання, за період з жовтня 2023 року до кінця спірного періоду на підставі показників загально будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно до опалювальної площі квартири. Розрахунок заборгованості за житлово-комунальні послуги, який міститься в матеріалах справи, арифметично здійснений коректно, всі нарахування та сплати відображені та бралися в розрахунок сальдо на початок та на кінець, загальна сума боргу за період з серпня 2019 року по липень 2024 року обрахована правильно. В колонці «всього» не було зазначено відомості про нарахування за серпень 2019 року в розмірі 4 573,36 грн, при тому, що вказані відомості містяться в колонці «субсидія». До серпня 2019 року заборгованості не було, оскільки кошти на рахунок споживача надходили з відділу субсидій. У серпні 2019 року кошти в розмірі 4 573,36 грн були повернуті відділом субсидій та відповідно зняті з особового рахунку споживача, внаслідок чого, станом на серпень 2019 року за особовим рахунком виник борг в розмірі 4 573,36 грн.

Обов`язку направлення рахунків споживачам засобами поштового зв`язку виконавець послуги не має. Ненадання рахунку на оплату не є відкладальною обставиною у розумінні статті 613 ЦК України та не звільняє боржника від обов`язку оплати за спожиті послуги.

З огляду на положення пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року. Наслідки спливу строків позовної давності не підлягають застосуванню до позовних вимог.

Позов підтримали та просили задовольнити.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються Законом України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», який набув чинності з 10 грудня 2017 року.

Частиною першою статті 1 вказаного Закону встановлено, що виконавець комунальної послуги - це суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Індивідуальний споживач - це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги;

Відповідно до положень статті 6 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг.

Виконавцями комунальних послуг є: 3) послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; 4) послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води;

Судом встановлено, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку АДРЕСА_1 здійснюється ТОВ «Євро-Реконструкція» на підставі ліцензії від 01 червня 2012 року № 198.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 березня 2019 року № 160139449, квартира за адресою: АДРЕСА_5 , на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 19 березня 2019 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А., зареєстрованого в реєстрі за

№ 365. Дата та час державної реєстрації - 19 березня 2019 року.

Також до матеріалів справи долучено копію договору купівлі-продажу квартири від 19 березня 2019 року, посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войнарською І.А., зареєстрованого в реєстрі за № 365, відповідно до умов якого ОСОБА_2 та ОСОБА_1 продали, а ОСОБА_3 купив (прийняв у власність) квартиру АДРЕСА_4 .

Таким чином, ОСОБА_3 є власником квартири за адресою:

АДРЕСА_5 , з березня 2019 року.

Водночас, відповідно до інформації з Електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, ОСОБА_1 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Згідно з інформацією з Електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Отже, відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають за адресою:

АДРЕСА_5 , таким чином, в розумінні Закону України «Про житлово - комунальні послуги» є споживачами комунальних послуг, які надаються позивачем.

Також, відповідач ОСОБА_3 , як власник нерухомого майна, в розумінні Закону України «Про житлово - комунальні послуги» є споживачем комунальних послуг, які надаються позивачем.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами (пункт

5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Згідно із статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування.

За приписами статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня

2004 року № 1875-ІV, пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від

21 липня 2005 року № 630, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Положення щодо договірного характеру спірних правовідносин закріплені у частині перші статті 12 Законом України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги». Так надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач).

Договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку (частина перша статті

13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Договір про надання комунальних послуг укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (частина третя статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або про внесення змін до нього (крім індивідуальних договорів, укладених відповідно до частини п`ятої цієї статті) може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Якщо споживач (інша особа, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача), який отримав проект договору (змін до нього) від виконавця комунальної послуги, не повідомив протягом 30 днів про свою відмову від укладання договору (внесення змін) та не надав своїх заперечень або протоколу розбіжностей до нього, а вчинив дії, які засвідчують його волю до отримання (продовження отримання) відповідної комунальної послуги від цього виконавця (у тому числі здійснив оплату наданих послуг), договір (зміни до нього) вважається укладеним у редакції, запропонованій виконавцем комунальної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом.

Судом встановлено, що 23 липня 2014 року у газеті «Хрещатик» (№ 103 (4503)) позивачем опубліковано повідомлення із пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси. Проект договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської Ради - газеті «Хрещатик» 06 серпня 2014 року (№ 111 (4511)).

Також 13 жовтня 2021 року на офіційному веб-сайті ТОВ «Євро-Реконструкція» опубліковані типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та типовий індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц) зазначено таке.

У залежності від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газопостачання, централізоване опалення тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт тощо), 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо) (частина перша статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Правовідносини, що виникають у сфері надання та споживання таких послуг, регулюються як нормами Цивільного кодексу України, так і Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також іншими нормативно-правовими актами у галузі цивільного, житлового законодавства та актів, що регулюють відносини у сфері надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту

5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, відсутність між сторонами та надавачем комунальних послуг договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг.

Зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі 712/8916/17, від

18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 07 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21, від

20 листопада 2024 року по справі № 463/6799/18).

Отже, відповідачі були споживачами послуг з постачання гарячої води та централізованого опалення, які надавалися позивачем, без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, однак останні несуть обов`язок оплати послуг у повному обсязі.

Суд враховує, що відповідачі не надали суду доказів того, що послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за вказаною адресою надавала інша юридична особа, або що такі послуги не надавалися взагалі як до будинку АДРЕСА_1 , так і безпосередньо до квартири

АДРЕСА_2 .

При цьому, відповідачі не зверталися до ТОВ «Євро-Реконструкція», як до надавача комунальних послуг, із заявами (повідомленнями) про не проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_5 , про бажання припинити отримання послуг (як повністю так і на певний період) тощо.

Також з матеріалів справи вбачається, що протягом спірного періоду відповідачі, споживаючи комунальні послуги, не надсилали позивачу жодних скарг чи претензій (передбачених пунктом 37 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, пунктом 56 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690, та статтею 27, 28 Закону України «Про житлово-комунальні послуги») щодо наявності послуг, якості чи кількості їх надання. Це свідчить про те, що позивач надавав відповідачам житлово-комунальні послуги належним чином, а саме: якісно, своєчасно та у повному обсязі.

Аналогічні висновки були зроблені у постановах Верховного Суду у справах від 29 листопада

2019 року № 645/5401/17 та від 31 жовтня 2019 року № 465/5138/15-ц. Відповідно до положень частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Частиною першою статті 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 638/5001/17 (провадження

№ 61-18650св20) зроблено висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Водночас, згідно із частиною третьою статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Суд враховує, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не надали належних та допустимих доказів непроживання за адресою: АДРЕСА_5 . Долучена до матеріалів справи копію договору оренди квартири від 12 квітня 2019 року не свідчить про фактичне непроживання відповідачів у спірній квартирі, актів про непроживання осіб у житловому приміщенні до матеріалів справи не долучено. Виконавець комунальної послуги про зміну кількості осіб, що фактично проживають за вказаною адресою, всупереч вимогам пункту 11 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», повідомлений не був, споживачами обов`язок не виконано.

Суд також враховує, що нарахування за послугу з централізованого постачання гарячої води здійснюється по нормі споживання на 1 особу.

Розрахунок спожитої теплової енергії здійснюється на підставі Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні (КТМ 204 Україна 244-94); Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України № 315 від 22 листопада

2018 року Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг.

З листопада 2021 року по особових рахунках споживачів також нараховуються витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (ФГВ). Відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22 листопада 2018 року № 315, в кожному розрахунковому періоді визначається обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання.

Відповідний обсяг теплової енергії визначається з урахуванням місця приготування гарячої води (у будинку або поза його межами) та наявності циркуляції та визначається як відповідна частка від обсягу теплової енергії використаної на приготування гарячої води: за умови наявності циркуляції - 20 % ; при непрацюючій циркуляції - 10 %.

Відповідно, усі споживачі, в тому числі й ті, що тимчасово не користуються послугою з постачання гарячої води або встановили індивідуальні водопідігрівачі, щомісячно здійснюють оплату за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання

Нарахування плати за витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання здійснюється за тарифом на послугу з постачання теплової енергії, з урахуванням визначеного обсягу відповідно до Методики розподілу.

За умови наявності будинкового вузла комерційного обліку теплової енергії використаної для надання послуги з постачання гарячої води, обсяг теплової енергії витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається з урахуванням показань вузла комерційного обліку та фактичного обсягу спожитої гарячої води мешканцями будинку.

Обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання визначається в одиницях виміру (Гкал) та розподіляється між усіма споживачами будівлі пропорційно. При цьому при розподілі не враховується фактичне споживання гарячої води в одиницях виміру (куб м) у приміщенні споживача.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 1 Закону України «про житлово-комунальні послуги» плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води);

Долучені до матеріалів справи Накази ТОВ «Євро-Реконструкція» містять інформацію про встановлення плати за абонентське обслуговування споживачів за надані комунальні послуги та її розмір.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вказівками закону та договору.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як споживачі послуг, з 01 серпня

2019 року своєчасно не вносили плату за отримані послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії та за послуги з постачання гарячої води, а також з листопада 2021 року - абонентську плату.

Згідно розрахунку суми боргу, наданого ТОВ «Євро-Реконструкція» станом на 01 серпня

2024 року утворилась заборгованість у розмірі 32 518,89 грн, з яких: 19 799,46 грн - сума боргу за спожиті послуги з централізованого опалення, 12 539,43 грн - сума боргу за спожиті послуги з постачання гарячої води, 180,00 грн - сума боргу за абонентською платою.

Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 70-80 ЦПК України.

Будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідачами не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання грошових зобов`язань щодо сплати за надані житлово-комунальні послуги.

Заперечення відповідачів стосовно наявності арифметичної помилки у розрахунку заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, а саме щодо послуги з постачання теплової енергії, спростовуються поясненнями позивача. Питання щодо правомірності перерахунку субсидії судом не вирішується.

Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення заборгованості зі споживачів комунальних послуг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 щодо квартири АДРЕСА_4 .

Стосовно нарахування втрат від інфляції та 3 % річних на суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги суд зазначає таке.

Згідно із положеннями статей 525, 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.

Згідно аналізу практики застосування статті 625 ЦК України в цивільному судочинстві, підраховуючи суми стягнень, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в певний період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

На відміну від інфляційних збитків, розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання щодо сплати комунальних послуг підлягають стягненню також інфляційні втрати та три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Таким чином, враховуючи порушення відповідачем виконання зобов`язань по сплаті житлово-комунальних послуг, а саме: послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача втрат від інфляції внаслідок несвоєчасного розрахунку.

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).

З огляду на те, що відповідач, як встановили суди попередніх інстанцій, прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинний сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. Висновок Великої Палати Верховного Суду, висловлений у постанові від

07 липня 2020 року у справі № 14-448цс19-ц.

Загальновідомим є той факт, що з 12 березня 2020 року на всій території України було запроваджено карантин. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (від 17 березня 2020 року № 530-ІХ) на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

При цьому, норми матеріального права вирізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належить інфляційні витрати та

3 % річних.

В постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 922/175/18 формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні статті 549 цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено.

Отже, положення статті 549 ЦК України (штраф, пеня) та статті 625 ЦК України (3 % річних, інфляційні втрати) є різними за своєю правовою природною.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги наявну заборгованість у відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , позивачем правомірно заявлено вимоги про нарахування сум передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, тому слід стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 інфляційні втрати та 3 % річних. При цьому, суд враховує, що нарахування збитків від інфляції та 3 % річних здійснено до 23 лютого 2022 року.

Вирішуючи питання про розмір суми заборгованості, що підлягає стягненню за надані житлово-комунальні послуги, суд враховує заяву відповідача про застосування строку позовної давності, а також заперечення позивача стосовно застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Відповідно до положень статей 256-257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 Цивільного кодексу України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 Цивільного кодексу України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.

За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 457/462/16-ц, провадження

№ 61-21807св19.

Пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 2 квітня 2020 року.

Постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року. Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, постанову Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236, карантин на території України, установлений 12 березня 2020 року, неодноразово продовжувався та діяв до 30 червня 2023 року.

Окрім того, згідно пунктом 19 Розділу «Прикінцеві положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із

05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався і діє станом на дату ухвалення рішення.

Разом із тим, внесено зміни до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 року № 338 «Про переведення єдиної державної системи цивільного захисту у режим надзвичайної ситуації» і постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Продовжено для єдиної державної системи цивільного захисту на всій території України режим надзвичайної ситуації до 30 квітня 2023 року. Також продовжено на всій території України карантин до 30 квітня 2023 року.

Вказані норми діяли станом на дату звернення позивача до суду.

Враховуючи вище викладене, строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину та строк воєнного, надзвичайного стану.

Суд вважає, що з урахуванням продовження строку позовної давності, та того, що карантин був введений 12 березня 2020 року, строк позовної давності необхідно відраховувати саме з цієї дати.

Тобто на користь позивача з відповідача підлягають стягненню платежі з 12 березня 2017 року по 31 липня 2024 року. Позивачем визначено період заборгованості формування заборгованості - з 01 серпня 2019 року по 01 серпня 2024 року, що знаходиться в межах строку позовної давності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) міститься правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, позивач довів наявність договірних зобов`язань відповідачів по оплаті наданих позивачем комунальних послуг, відповідно до умов договору приєднання та за встановленими тарифами. Відповідачі послуги отримали і не оплатили їх у повному розмірі, мають заборгованість в оплаті.

Відповідачі не довели наявності підстав для звільнення їх від обов`язку сплатити за надані комунальні послуги, чи для зменшення їх вартості, чи факту ненадання таких послуг, чи факту більшої оплати вказаних комунальних послуг, і не оспорили розміру наявної заборгованості. Тому суд дійшов висновку, що позивач має право вимагати від відповідачів - споживачів послуг - їх оплати у повному обсязі за встановленими тарифами і розцінками у солідарному порядку, а відповідачі, як сторона, що послуги отримала, але не виконала свої зобов`язання, допустили прострочення в оплаті, - зобов`язані сплатити позивачу за надані ним послуги, що є підставою для стягнення з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період з

01 серпня 2019 року по 01 серпня 2024 року та за послуги з централізованого опалення за період з 01 серпня 2019 року по 01 серпня 2024 року, а також заборгованості за абонентською платою за період з листопада 2021 року по 01 серпня 2024 року в розмірі 32 518,89 грн.

Враховуючи, викладене вище, а також те, що відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 порушено умови та строки виконання основного зобов`язання за договірними правовідносинами, вимога позивача про стягнення з відповідача від простроченої суми заборгованості втрат від інфляції у розмірі 1 475,38 грн, а також 3 % річних у розмірі 452,17 грн підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із статтею 141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати підлягають стягненню з відповідачів.

Судові витрати, а саме витрати на оплату судового збору, підтверджено платіжною інструкцією від 26 серпня 2024 року про оплату судового збору на суму 3 028,00 грн.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у сумі 3 028,00 грн - по 1 009,33 грн з кожного.

На підставі викладеного, керуючись статтями 525, 526, 610 ЦК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами користування приміщеннями житлових будинків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 року № 690, статтями 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, - задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з централізованого опалення/постачання теплової енергії за період з 01 серпня 2019 року по 01 серпня 2024 року у розмірі 19 799,46 грн, за послуги з постачання гарячої води за період з 01 серпня 2019 року по 01 серпня 2024 року у розмірі 12 539,43 грн, заборгованість за абонентською платою за період з листопада 2021 року по 01 серпня 2024 року у розмірі 180,00 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 1 475,38 грн, 3 % річних у розмірі 452,17 грн, що разом становить 34 446,44 грн (тридцять чотири тисячі чотириста сорок шість гривень 44 копійки).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 1 009,33 грн (одна тисяча дев`ять гривень 33 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 1 009,33 грн (одна тисяча дев`ять гривень 33 копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» судовий збір у розмірі 1 009,33 грн (одна тисяча дев`ять гривень 33 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція», ідентифікаційний код юридичної особи в , адреса місцезнаходження: вул. Гната Хоткевича, 20, м. Кив, 02094.

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою:

АДРЕСА_6 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою:

АДРЕСА_6 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою:

АДРЕСА_7 .

Повне рішення суду складене 28 жовтня 2025 року.

Суддя О.О. Хромова