У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2025 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Верещінська І.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, у якій просить зобов`язати Київський науково-дослідний інститут судових експертиз виконати судову експертизу № 4058/25-34 на підставі Ухвали Господарського суду Сумської області від 08.04.2025 року по справі № 920/1072/24 без укладання додаткового договору.

Дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї матеріали, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі з наступних підстав.

Так, згідно ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Таким чином, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Схожі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 522/3454/16-ц (провадження № 14-6цс18).

Так, судом встановлено, що Господарським судом Сумської області здійснюється розгляд справи 920/1072/24 за позовом ОСОБА_1 до Сільського споживчого товариства ТГДСБ Чорнобиль, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , про визнання рішень загальних зборів недійсними.

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 08.04.2025 року у справі № 920/1072/24 призначено технічну експертизу документів, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (вулиця Сім`ї Бродських, 6, Київ, 03057). Згідно п. 6 Ухвали витрати за проведення експертизи покладено на позивача ( ОСОБА_1 ). Згідно п. 7 Ухвали зобов`язано рахунок для оплати за проведення експертизи направити позивачу.

Київський науково-дослідний інститут судових експертиз на виконання ухвали суду направив договір №1246/65-25 про проведення експертизи та рахунок для оплати в розмірі 80000 гривень за проведення експертизи №4058/25-34.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, ОСОБА_1 звернувся 04.07.2025 року до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз із пропозицією внести зміни до запропонованого договору № 1246/05-25 на проведення експертизи в частині оплати.

Київський науково-дослідний інститут судових експертиз листом від 18.07.2025 № 15087/11973-14-25/34.3 повідомив ОСОБА_1 , що внесені ним зміни до проекту договору, суперечать встановленому порядку організації проведення експертиз, оскільки експертизи в КНДІСЕ проводяться виключно після повної оплати, згідно виставленого рахунку. В той же час, КНДІСЕ не заперечує проти сплати коштів згідно Договору № 1246/05-25 від 09.05.2025 по рахунку № 2007 від 13.05.2025 частинами, за умови попереднього погодження з судом та інформування КНДІСЕ про порядок та терміни здійснення оплати.

Отже, позивач звертається до суду із вимогою «зобов`язати Київський науково-дослідний інститут судових експертиз виконати судову експертизу № 4058/25-34 на підставі Ухвали Господарського суду Сумської області від 08.04.2025 року по справі № 920/1072/24 без укладання додаткового договору» посилаючись на порушення майнового права позивача, що полягає «у наявності підстави, а саме, Ухвали суду, для проведення експертизи без проплати».

Згідно зі ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є обов`язковість судового рішення. Стаття 129-1 Конституції також визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до статті 18 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Стаття 232 ГПК України передбачає, що судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази. Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення або закриття провадження у справі, залишення заяви без розгляду, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється або в порядку, передбаченому "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII, або поза межами виконавчого провадження, як у випадку виконання даної ухвали про призначення експертизи - суб`єктами виконання, прямо вказаними в ухвалі суду.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а, від 16.02.2019 у справі № 816/2016/17 та у постановах Верховного Суду від 30.01.2024 у справі № 320/19014/23, від 21.02.2024 у справі № 140/17323/23 та від 19.09.2024 у справі № 400/3650/24

Невиконання ж процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, може, зокрема, бути підставою для накладення штрафу (ч. 3 ст. 42, ст. 135 ГПК України), що є засобом процесуального примусу.

Наявність в ГПК України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів особи шляхом подання окремого позову.

Отже Ухвала суду виконується безпосередньо, і для її виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Зазначені висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 06.08.2024 у справі № 560/4755/20, від 14.08.2024 у справі № 580/5660/22, від 19.09.2024 у справі № 400/3650/24

Верховний Суд у постанові від 20 липня 2022 року у справі № 524/710/21 та постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а дійшов висновку про те, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, її призначення та проведення має відбуватися виключно в межах судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 71 Закону України «Про судову експертизу» підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

У цивільному, господарському та адміністративному процесах учасник справи має право самостійно замовити судову експертизу та подати до суду відповідний висновок судового експерта.

Згідно п. 1.8 Наказу Міністерства юстиції України Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень від 8 жовтня 1998 року № 53/5 1.8. Підставою для проведення експертизи відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), договір з експертом чи експертною установою, укладений за письмовим зверненням особи, реєстраційна картка або інший документ у випадках, передбачених законом.

Зміст сформульованих позивачем позовних вимог дає достатні підстави для висновку про те, що в межах цієї справи відсутній цивільно-правовий спір із визначеним позовом відповідачем. Разом з тим, сама прохальна частина позовної заяви по своїй суті не є позовною вимогою, а є клопотанням виконати ухвалу, винесену судом в межах іншої, господарської справи, а сама позовна заява не містить мотивування порушень відповідачем цивільних прав позивача.

Отже, вирішення процесуальних питань з питань проведення експертизи має відбуватись в межах судового процесу, в якому така експертиза була призначена, а саме господарського, у справі 920/1072/24.

Виходячи зі змісту позовних вимог, та враховуючи положення статті 20 ГПК України, спір не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 і № 29465/04, § 24).

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» (Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine) від 21 грудня 2010 року, заяви № 17160/06 та № 35548/06, § 33).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 липня 2023 року у справі №3757/31372/18-ц звертає увагу на те, що висловлювання «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України), «позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 170 КАС України), «справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 238 КАС України) стосуються як позовних вимог, які не можна розглядати за правилами цивільного чи адміністративного судочинства відповідно, так і тих вимог, які взагалі не можна розглядати у суді для вирішення спору (див. постанови Великої Палати Верховного Суду постанови від 13 червня 2018 року у справі № 454/143/17-ц (пункт 59), 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц (пункт 66), 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц (пункт 72))

Згідно вимог п. 1 ч. 1ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене вище, суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за зазначеним позовом.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 15, 186, 259, 260, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про зобов`язання вчинити дії.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Суддя І.В. Верещінська