Справа № 342/356/25
Провадження № 2/342/373/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Гайдич Р.М.,

секретаря судового засідання Лукасевич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визначити їй додатковий строк для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мама позивачки ОСОБА_3 . 28.11.2013 ОСОБА_3 склала заповіт, яким розпорядила позивачці земельну ділянку площею 1,20 га та земельну ділянку площею 0,19 га в урочищі «Середній лан». Все інше належне їй майно мама заповіла сестрі позивачки ОСОБА_2 . Заповіт ніким не скасовувався та не оскаржувався. Оскільки позивачка не проживала з мамою на час її смерті, то й про заповіт вона нічого не знала. Позивачка бажає прийняти спадщину, однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом не може, оскільки вона своєчасно, у межах передбаченого законом шестимісячного строку не звернулася в Городенківську нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, і державний нотаріус Городенківської ДНК Капріян С.В. відмовила їй у видачі такого свідоцтва та рекомендувала звернутися в суд, що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.11.2024. Причиною пропуску строку для прийняття спадщини позивачка вважає поважними, оскільки на час відкриття спадщини вона не знала про існування заповіту на її користь. Спадкодавець ОСОБА_3 постійно проживала в АДРЕСА_1 , а позивачка мешкає у с. Семаківці, що доводиться відміткою про реєстрацію місця проживання в її паспорті. Крім незнання про наявність заповітного розпорядження мами на її користь у позивачки такою була ще одна поважна причина на час маминої смерті вона працювала та постійно проживала у м.Арчизате Італія. Згідно довідки про місце проживання, виданої ОСОБА_4 , № 575/2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 06.02.2010 зареєстрована по АДРЕСА_2 через імміграцію з України. Заявою про відносини зайнятості у домашньому господарстві, отриманою в італійському офісі соціального страхування Варезе, доводиться, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 01.04.2009 по даний час працює доглядальницею особи з інвалідністю Руджа Паскуалє на умовах несення безперервної служби з проживанням за місцем роботи. Отже, фактично позивачка переїхала з України в Італію, як імігрантка. Оскільки на час смерті своєї мами вона не мала документів, які давали б їй можливість вільного виїзду/в`їзду до Італії, впродовж шести місяців вона не могла прибути в Україну та звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Також, позивачка мала проблеми із станом свого здоров`я, захворіла на дерматологічне захворювання, яке ускладнювалося постійним контактом з миючими хімічними рідинами. У неї діагностовано меланому шкіри, яка є злоякісним утворенням та потребує інтенсивного лікування. У зв`язку з вищенаведеним позивачка не змогла реалізувати свої спадкові справи з об`єктивних причин, що не залежали від її волі.

В судове засідання учасники справи не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач ОСОБА_1 подала, через канцелярію суду, заяву в якій просить суд судовий розгляд справи завершувати без її участі. При ухваленні судового рішення просить врахувати поважні причини пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини: її тривалу хворобу. Яка мала місце у 2015 році, а в даний час переросло в онкологічне захворювання; велику відстань між місцем її постійного проживання і місцем розташування спадкового майна; складні умови праці за контрактом, який передбачав безперервне знаходження із підопічним; визнання позову відповідачем. Зазначає, що у її трудовому контракті основною умовою було постійне безперервне знаходження із підопічним. Порушення умов контракту мало для неї наслідком його розірвання, про що одразу повідомляють в офіс соціального страхування. Ситуацію погіршило також і її захворювання, яке унеможливило тривалі поїздки. Вона не мала змоги через хворобу поїхати як в Україну так і в консульську установу, яка розташована у Неаполі, що за 800 км від місця її роботи, та в Римі, що за 600 км, що є значною відстанню. Збіг складних життєвих обставин став причиною пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини. Верховний Суд у своїй постанові від 18.06.2024 у справі № 173/903/22 вказав, що важка хвороба позивача є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. До поважних причин у своїй постанові від 30.12.2024 у справі № 527/1229/24 Верховний Суд також відніс тривалу хворобу спадкоємців. Велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна, складні умови праці, які зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними.

Відповідач, через канцелярію суду, подала заяву про проведення розгляду справи (підготовче та судові) без її участі. Одночасно в даній заяві зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає та не заперечує, щоб судом їй було визначено додатковий строк для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , так як у неї справді були об`єктивні труднощі у своєчасному поданні заяви про прийняття спадщини. (а.с.38-40)

Передбачених ч.2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої цієї статті).

Згідно ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватись на припущеннях.

Копією свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_1 виданого 07.08.1967 Городенка рай бюро ЗАГС Івано-Франківської області стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася ОСОБА_5 , її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . Після реєстрації шлюбу 29 серпня 1978 року з ОСОБА_7 , прізвище дружини було змінено з Сірант на ОСОБА_8 , актовий запис № 12, що доводиться копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 виданого 29.08.1978 Семаківською с/радою Городенківського району Івано-Франківської області. (а.с.9-10)

Із копії заповіту від 28.11.2013 посвідченого секретарем виконавчого комітету Михальчівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованого в реєстрі за №15, вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що мешкає в с.Михальче Городенківського району Івано-Франківської області на випадок своєї смерті розпорядила:

- земельну ділянку в урочищі «Середній лан» площею 1,20 га, земельну ділянку в урочищі «Середній лан» площею 0,19 га - заповіла ОСОБА_1 , 1960 р.н., своїй дочці;

- все інше своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_2 , 1954 р.н., своїй дочці. (а.с.12)

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Городенка Івано-Франківської області, актовий запис № 2, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 виданого 19.02.2015 виконкомом Михальчівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. (а.с.11)

Основним нормативно-правовим актом, що містить загальні положення про спадкове право є Цивільний кодекс України (далі - ЦК України). Також спадкові питання регулюються, зокрема, Законом України "Про нотаріат" та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.3 ст.1222, ч.1 ст.1220, ч.1 ст.1270 ЦК України). Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Позивач, як спадкоємець за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , яка мала місце 19.02.2015, звернулася 30.11.2024 до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно.

Проте, державний нотаріус Городенківської ДНК Капріян С.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, 30.11.2024 за № 2013/02-31 прийняла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії якою відмовила ОСОБА_1 , 1960 р.н, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що належало ОСОБА_3 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з пропущенням строку на прийняття спадщини. (а.с.14)

Із копії довідки № 8-145 виданої 19.09.2022 Михальчівським старостинським округом Городенківської міської ради вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час смерті була зареєстрована та проживала в господарстві за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею були зареєстровані: дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зять ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , онука ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , чоловік онуки ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , правнук ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , та правнука ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с.13)

Згідно відмітки в паспорті громадянина України серії НОМЕР_4 зареєстроване місце проживання позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_3 . (а.с.7-8)

Законодавцем не надається ніякого значення тривалості періоду, який пройшов з дня закінчення строку для прийняття спадщини, що не виключає можливості одержання своєї частки спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, також і після спливу значного строку. Відповідно до роз`яснень, зазначених у п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, що перешкоджали спадкоємцю прийняти спадщину вчасно. Свого часу ВС України у постанові від 26.09.2012 р. у справі № 6-85цс12 сформулював важливий правовий висновок, що правила про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Вирішуючи питання поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини, суд повинен враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з огляду на обставини конкретної справи. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК не застосовуються.

Наведена вище правова позиція послідовно використовується і у практиці ВС, який додатково роз`яснив, що головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова від 31.07.2024 р., справа № 706/275/22, провадження № 61-12010св23. За конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що має важливе правове значення (постанови ВС від 03.04.2024 р, справа № 639/8197/21, провадження № 61-14773св23).

У постанові від 17.08.2023 по справі № 626/274/22, провадження № 61-8694св23 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду наголосив, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

В позовній заяві позивач просить визначити їй додатковий строк для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини такі як: на час відкриття спадщини позивач не знала про існування заповіту на її користь; переїзд позивачки з України в Італію, як іммігрантки та на час смерті матері відсутність у позивачки документів, які давали б їй можливість вільного виїзду/в`їзду до Італії, тобто велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна, складні умови праві, які зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними, збіг складних життєвих обставин; проблеми із станом здоров`я.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23 дійшла висновку, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Проте це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини. Спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк із часу відкриття спадщини. Тобто, необізнаність про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини лише для осіб, які не є спадкоємцями першої черги або кожної наступної черги, у разі їх обізнаності про відсутність спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом.

В постанові від 14.02.2024 справа № 754/3327/22, провадження № 61-15072св23 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що «позивачем не доведено наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку про прийняття спадщини, оскільки долучені ним до матеріалів справи довідки не містять інформації про те, що він протягом шести місяців після відкриття спадщини перебував на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні. Будь-якої іншої медичної документації, яка б свідчила, що у вищевказаний період часу позивач дійсно проходив лікування або реабілітацію, в чому вони полягали та у зв`язку із якими хворобами/діагнозами, у який період, у яких лікарів, яке лікування/рекомендації були призначені лікарями, матеріали справи не містять. Також, вданій постанові колегія суддів Верховного Суду також погодилася з висновками суду першої інстанції, що позивач, мешкаючи у Сполучених Штатах Америки, не був позбавлений можливості у встановлений законом строк надіслати відповідному нотаріусу засобами поштового зв?язку заяву про прийняття спадщини, засвідчену консулом у відповідності до Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України.».

Таким чином, суд приходить до висновку, що посилання позивачки про те, що вона не знала про існування заповіту на її користь не є підставою для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті матері, оскільки позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , а тому вона мала правову можливість прийняти спадщину за законом.

Що стосується посилання позивачки на причину пропуску строку - проблеми із станом здоров`я, суд приходить до наступного.

До матеріалів справи позивачка надана суду копію гістологічної експертизи № 24-І-26581 від 16.10.2024 в якій зазначено діагноз хвороби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , режим - амбулаторний. Однак, в наданій гістологічній експертизі № 24-І-26581 від 16.10.2024 не містить інформації про те, що позивачка протягом шести місяців з часу відкриття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 в 2015 році перебувала на стаціонарному чи амбулаторному лікуванні.

Також, позивачкою надано копію довідки Д-р Андріана Трімболі, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , в якій зазначено, що згідно з даними, отриманими з електронної медичної справи пацієнта, у 2015 році ОСОБА_1 страждала на кольки, ймовірно, ниркового походження, проходила лікування та спеціалізовані обстеження. У зв`язку з цим подорожі або переїзди протягом приблизно одного року були не рекомендовані. Переклад даної довідки здійснено з італійської на українську мову офіційним перекладачем.

Також, в поданій заяві від 21.10.2025 позивач посилається на постанову від 30.12.2024 у справі № 527/1229/24 в якій Верховний Суд відніс також тривалу хворобу спадкоємців до поважних причин пропуску строку та постанову Верховного Суду від 18.06.2024 у справі № 173/903/22, в якій вказано, що важка хвороба позивача є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

Однак, суд звертає увагу, що в постанові від 30.12.2024 у справі 527/1229/24 Верховний суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що «Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду». Також, в даній постанові встановлено, що «Встановивши, що позивач з об`єктивних причин, зокрема через тривале лікування, у визначений законом строк не подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, та, враховуючи, що пропущений ним строк є незначним, суд першої інстанції задовольнив позов та визначив йому додатковий двомісячний строк з дня набрання рішенням законної сили для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 . Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходячи з того, що встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 пропустив із поважних об`єктивних причин, пов`язаних із хворобою, дійшов висновку про визначення позивачу додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Верховний Суд погоджується з такими висновками судів».

Також, у постанові від 18.06.2024 у справі № 173/903/22 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду «Верховний Суд погодився із висновками суду апеляційної інстанції, так як з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, як спадкоємець за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька - ОСОБА_3, пропустив установлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини з поважних причин, оскільки внаслідок хвороби перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з онкологічним захворюванням з 14 грудня 2020 року по 12 березня 2021 року у відділенні хірургії та трансплантації КП "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І. І. Мечникова", під час якого 22 грудня 2020 року отримав оперативне лікування: лапоратомія діагностична. У період з 09 квітня 2021 року по 08 липня 2021 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургії та трансплантації КП "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І. І. Мечникова". Згідно з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого вбачається, що повний діагноз хворого - ОСОБА_1 є: рак кардії 1/3 тіла шлунку T4N2MO-4. Проростання в забрюшинний простір, ніжки діафрагм TNM. Стадія: Г. о. № 6703 від 18 листопада 2020 року - перенеподібно-клітинний рак. Ускладнення основного діагнозу: анемія 3 ст. Пунктом 8 вказаної вище виписки позивачу вказані лікувальні та трудові рекомендації, а саме: рекомендована підготовка до спеціального лікування, гемостимулювання, нормалізація системи коагуляції. Консультація хіміотерапевта після підготовки ЗАК, ЗАС, ФНП, АСТ, ЛСТ, креатин, сечовою коагулограмою, АЧТЧ, МНС. Провести IГХА HER2neu у післяопераційному матеріалі (т. 2, а. с. 33). Зазначене свідчить, як вірно зазначив суд апеляційної інстанції, про важку, тривалу хворобу позивача, що і є поважною причиною пропуску ним строку для прийняття спадщини після смерті батька».

Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які підтверджуючі докази (медична документація), які б свідчила, що позивачка в період від моменту відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 дата смерті спадкодавця) й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття (19.08.2015) дійсно перебував на лікуванні або реабілітації у зв`язку з важкою, тривалою хворобою, що перешкодило їй вчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини.

Підтвердженням задовільного стану здоров`я позивачки в період часу від 19.02.2015 по 19.08.2015, є і її твердження в позові, про факт проживання в Італії та про її працевлаштування із 01.04.2009 року по даний час, доглядальницею за особою із інвалідністю на умовах несення безперервної служби з проживанням за місцем роботи.

За таких обставин, з урахуванням зазначених позивачкою причин пропуску строку для прийняття спадщини, суд приходить до переконання про наявну можливість у позивачки для подання заяви про прийняття спадщини нотаріусу особисто та/або шляхом надіслання поштою, а в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку для прийняття спадщини, шляхом направлення нотаріусу електронного повідомлення (аналог телеграми), в якому можливо було вказати про бажання прийняття спадщину, у визначений законодавством України шестимісячний строк.

Тобто нею було пропущено строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини не з поважних причин, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка не довела існування об`єктивних та непереборних обставин, які позбавили її можливості своєчасно подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумцій факту.

Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що позивач пропустив строк для прийняття спадщини за відсутності обставин, які створювали об`єктивні та непереборні труднощі для позивача для подання такої заяви, а тому не вбачає підстав для задоволення позову.

На підставі ст.ст. 1216,1217,1220, 1222-1223,1268-1270,1272 ЦК України, керуючись ст. ст. 206, 223, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Місце проживання позивача ОСОБА_1 АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Місце реєстрації проживання відповідача ОСОБА_2 АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя: Гайдич Р. М.