Справа № 510/1160/24
Провадження № 2/510/318/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2025 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: головуючого судді Бошков І.Д.,

за участю секретаря Березенко С.П.

розглядаючи у підготовчому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на нерухоме майно та поділ майна,

В С Т А Н О В И В:

Відповідачі у підготовче судове засідання не явились, надали суду заяву, в якій просили розглянути справу у її відсутності, уточнені позовні вимоги визнали, щодо їх задоволення не заперечували.

Представник позивача у підготовче судове засідання не явилась, надала суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та участі позивача, на задоволенні уточненого позову наполягала.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Ухвалою суду від 20.08.2024р. було відкрите провадження по справі та призначене підготовче судове засідання 02.09.2025р. о 09 год. 15 хв.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що в червні 2023 році між позивачем та відповідачами була досягнута домовленість про купівлю-продаж нерухомого майна: житлового будинку літ «Б» у житловому будинку АДРЕСА_1 та земельних ділянок площею 0,2500 га. та 0,2724 га.

17.06.2023р. сторони уклали між собою відповідний письмовий договір. Позивач передала відповідачам обумовлену суму, а вони передали нерухомість в натурі та ключі. Так як, згідно законодавства подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач запропонувала відповідачам привести їх домовленість у відповідності до вимог закону. Однак, з`ясувалось, що відповідач ОСОБА_2 не завершила оформлення спадкових прав за заповітом нерухоме майно на своє ім`я після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач дружина померлого ОСОБА_3 у відповідний строк відмовилась від спадщини. Про ці обставини позивачу не було відомо до укладання договору. Особисто відповідач запевнила, що усі питання вирішить та оформлять правочин.

Таким чином, на момент оформлення сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна відповідачі (продавці) не мали на це право. Враховуючи вищенаведене, позивач була вимушена звернутися із позовом до суду.

Представник позивача уточнила позовні вимоги, де зазначила, що у відповідності до договору купівлі продажу від 17.06.2023р. позивач купив житловий будинок літ «Б» з житлового будинку АДРЕСА_1 та вищевказані земельні ділянки. Вищевказаний житловий будинок літ «Б» є окремим житловим будинком, має окремий вхід і вихід, крім того, має окреме водозабезпечення, енергопостачання, але знаходиться у спільній власності, реально розділений, однак юридично не виділений, що перешкоджає вільному здійсненню права власності оскільки при розпорядження власністю необхідно врахувати думку іншого власника. Фактично будинок поділений на 2 будинки, в одному з котрих проживає позивач.

Таким чином, співвласники фактично провели поділ спільної власності та встановили порядок користування земельних ділянок. Однак, у зв`язку з тим, що право спільної власності не було припинено, неможливо реалізувати своє право власності, неможливо провести реєстрацію місця проживання членів родини за вказаною адресою. Тому, представник позивача просить виділити позивачу в окремий об`єкт ОСОБА_1 в натурі з присвоєнням окремого адресного номеру житловий будинок літ «Б» з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнати право власності на цей об`єкт .

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки надані суду документи в повному обсязі підтверджують обставини викладені у позовній заяві.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: ОСОБА_2 передані гроші , а позивачу об`єкти нерухомості. Відповідачі жодного разу не висунули вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна, не заперечували проти визнання права власності за позивачем.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивач набула право власності на житловий будинок та земельні ділянки, в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши об`єкти нерухомості у відповідачів, який вони фактично не мали права відчужувати.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на нерухоме майно.

Щодо поділу майна суд зазначає наступне.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Ч. 2 ст. 367 ЦК України визначено, що у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п 6,7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 р. (з подальшими змінами і доповненнями), виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку.

Як було встановлено судом, сторони по справі фактично провели поділ спільної часткової власності та встановили порядок користування земельною ділянкою, на якій розташовано домоволодіння, але належність майна на праві спільної часткової власності не дає їм можливості вільно розпоряджатися ним, оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 358 ЦК України, необхідно враховувати думку іншого співвласника, тому сторони були змушені звернутися до суду для захисту своїх прав.

З урахуванням викладених сторонами та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити також в цій частині позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 330, 328, 364,358,367 388, ЦК України (2003 р.) суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права на нерухоме майно та поділ майна - задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 в натурі в окремий об`єкт нерухомості з присвоєнням окремого адресного номеру житловий будинок літ «Б» з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності з присвоєнням окремого адресного номеру на житловий будинок літ «Б» з житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :02:002:0063, розташована по АДРЕСА_1 , призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

земельну ділянку площею 0,2724 га, кадастровий номер :02:002:0285 , розташована по АДРЕСА_1 , призначена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.Д. Бошков