СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/18244/25

пр. № 2/759/7887/25

24 жовтня 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Петренко Н.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

І. Зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою про стягнення з Відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

Позовні вимоги мотивовані тим, що шлюб між сторонами розірвано, діти є спільними, але перебувають на утриманні позивача, а відповідач, як працездатний батько, ухиляється від виконання обов`язку щодо матеріального забезпечення дітей, що є підставою для примусового стягнення аліментів відповідно до Сімейного кодексу України.

ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 22 серпня 2025 року відкрито провадження в порядку спрощеного без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву.

ІІІ. Позиції учасників судового провадження.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, подав відзив, в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідач стверджує, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично проживають разом з ним за його адресою ( АДРЕСА_3 ) та перебувають на його повному матеріальному забезпеченні та вихованні, тоді як Позивач проживає окремо і не бере участі в утриманні дітей.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом

Судом встановлено, що шлюб між сторонами розірвано рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 14 червня 2023 року у справі № 759/8020/23.

Судом встановлено, що сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

На підтвердження своїх заперечень відповідач надав суду наступні належні та допустимі докази:

Заяву бабусі ( ОСОБА_5 ) та старшої доньки ( ОСОБА_6 ) про те, що онуки/брат і сестра проживають з батьком.

Акт обстеження умов проживання від «11» серпня 2025 року, складений комісією Служби у справах дітей Святошинського району м. Києва. Згідно з висновками комісії, під час обстеження встановлено, що діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 постійно проживають із батьком ОСОБА_2 та забезпечені всім необхідним для їхнього повноцінного розвитку, включаючи окремі спальні місця, навчальні зони та належне харчування.

Довідка від Центру у справах сім`ї та жінок «Родинний дім» про те, що відповідач разом з дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_8 отримують соціальні послуги та проходять психологічну підтримку у зв`язку з випадками домашнього насильства з боку позивача, що також опосередковано підтверджує спільне проживання батька з дітьми.

V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, зазначене лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містити незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Відповідно до положень частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно із ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не надала суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин викладених у позові: фактичного проживання неповнолітніх дітей разом із нею та перебування їх на її утриманні.

Встановлені судом фактичні обставини, підтверджені належними доказами, свідчать, що неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 фактично проживають з відповідачем (батьком) і перебувають на його утриманні, тоді як позивач проживає окремо.

Таким чином, відповідач не є суб`єктом аліментного обов`язку в межах даного позову, а позивач не є особою, на чию користь можуть бути стягнуті аліменти, що є абсолютною підставою для відмови у задоволенні позову в повному обсязі.

Суд, дотримуючись принципу законності та рівності сторін, встановленого статтею 129 Конституції України та статтею 2 ЦПК України, вважає, що позивачем не доведено наявність правової підстави для стягнення аліментів саме з відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог та про повну відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України, статтями 263 265, ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів на утримання дитини - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Петренко