Справа № 752/8375/25
Провадження № 2/752/5547/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

29 жовтня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Машкевич К.В., за участю секретаря - Зінченка Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю» Правова допомога 24/7» про стягнення збитків та відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 24 000, 00 грн збитків та 8 000, грн. в відшкодування моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що 03 жовтня 2024 року між нею та відповідачем був укладений Договір № 03102418 про надання правової допомоги/юридичних послуг.

Перелік юридичних послуг, види та обсяг правової допомоги визначені в пункті 1.2 договору, а саме: підготовка зауважень до акту перевірки від 30 вересня 2024 року № 12003/23-00-07-07-01/, складеного ГУ ДПС у Черкаській області.

Вартість послуг визначена пунктом 1.3 договору в розмірі 6 000, 00 грн.

10 жовтня 2024 року між нею та відповідачем був підписаний акт приймання-передачі послуг.

03 жовтня 2024 року між нею та відповідачем був укладений договір № 03102419 про надання правової допомоги/юридичних послуг.

Відповідно до пункту 1.2 договору відповідач взяв на себе зобов`язання представництва її інтересів у ДПС під час розгляду справи за актом перевірки.

Пунктом 1.3 договору визначена вартість послуги - 24 000, 00 грн.

Заперечення на акт перевірки від 30 вересня 2024 року ГУ ДПС у Черкаській області не розглядалися та не призначалися до розгляду, оскільки, за повідомленням ГУ ДПС у Черкаській області, такі заперечення не надходили.

У зв`язку з тим, що розгляду заперечень не було, відповідач не брав у них участі та не представляв її інтереси, послуга правничої допомоги за договором № 03102419 їй надана не була.

У зв`язку з цим відповідач запропоновував внести зміни до даного договору шляхом викладення пункту 1.2 договору в новій редакції: підготовка на правлення запитів; підготовка проекту позовної заяви до суду.

Вона таких послуг не потребувала та відмовилася підписувати вказані зміни до договору.

21 січня 2025 року вона вручила відповідачу претензію про повернення коштів у сумі 24 000, 00 грн, сплачених за договором, однак відповідач відмовив їй у цьому в зв`язку з тим, що вона відмовилася підписати додаткову угоду про внесення змін до пункту 1.3. договору.

У відповіді було зазначено, що відповідно до пункту 5.3 договору у випадку відмови замовника від послуг виконавця та/або договору сплачені грошові кошти не повертаються, за виключенням передбачених договором випадків.

19 лютого 2025 року на її електронну адресу відповідач надіслав договір про розірвання договору № 03102419 від 03 жовтня 2024 року.

Вважає відмову в поверненні коштів безпідставною, виходячи з наступного.

Відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. договору його предметом є представництво адвоката в ДПС під час розгляду справи за актом перевірки від 30 вересня 2024 року.

Тобто, для неповернення коштів із зазначених у відповіді відповідача підстав вона мала відмовитися саме від представництва її інтересів адвокатом у ДПС під час розгляду справи за актом перевірки, або від самого договору.

Відмова внести зміни до договору шляхом підписання додаткової угоди не є відмовою від договору.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, а у неї, як замовника, немає обов`язку приймати запропоновані зміни до договору та погоджуватися на іншу послугу.

Відповідач не наділений правом нав`язувати іншу послугу замість запропонованої та обраної замовником.

З урахуванням цього просить на підставі статті 1212 ЦК України стягнути з відповідача сплачені нею кошти в сумі 24 000, 00 грн.

Крім того, діями відповідача їй завдана моральна шкода, яка полягає в зневірі до правових інститутів захисту та правової допомоги, потрясінням та переживанням через втрату коштів, що вплинуло на її відносини з оточуючими та звичний спосіб життя.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 09 квітня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 15 квітня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Згідно із статтею 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

03 червня 2025 року відповідач подав відзив, яким проти позову заперечує.

Зазначає, що товариство виконало перед позивачкою зобов`язання за договором № 03102418, які нею були прийняті шляхом підписання акту приймання-передачі.

Що стосується договору № 03102419 він також був виконаний товариством, а інформація ГУ ДПС у Черкаській області про неотримання заперечень на акт перевірки не відповідає дійсності і такі дії підлягають оскарженню позивачкою, з чим вона погодилася.

В межах даного договору товариством позивачці були надані наступні послуги:

1)підготовлено та направлено 3 адвокатські запити вартістю одного від 4 000, 00 грн до 8 000, 00 грн на загнальну суму не менше 12 000, 00 грн;

2)підготовлено проект позовної заяви до суду про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення вартістю від 12 000, 00 грн до 16 000, грн., тобто на суму, не меншу 12 000, грн.

Тобто, всього позивачці за даним договором було надано послуг вартістю не менше 24 000, 00 грн.

У зв`язку з цим, у межах комунікацій з позивачкою останній було роз`яснено право погодитись на пропозицію товариства про внесення змін до пункту 1.2 договору № 03102419.

21 січня 2025 року в межах комунікації позивачка відмовилася від укладення додаткового договору про зміну пункту 1.3 договору, від отримання проекту позовної заяви, правового аналізу ситуації з підбором нормативно-правових актів, про що був складений відповідний акт.

Відповідно до пункту 3.5 договору № 03102419 у предмет договору входить правовий аналіз ситуації замовника, що становить 30% від суми договору, а також підбір нормативно-правових актів, що становить 10% від суми договору, що фактично виконуються одразу після його підписання та підлягають оплаті в разі його розірвання.

Такий аналіз товариством було підготовлено, який позивачка 21 січня 2025 року відмовилася отримувати.

Таким чином, послуги на 24 000, 00 грн за умовами договору товариством були надані.

Саме позивачка, а не товариство ініціювала припинення договірних відносин, а товариство їх не припиняло та не відмовлялося від подальшого представництва її інтересів в органі ДПС після відкриття провадження судом за виготовленим товариством позовом.

З урахуванням цього, відсутності підстав для задоволення вимог позивачки в частині стягнення грошових коштів, вважає безпідставними вимоги і в частині відшкодування моральної шкоди.

Вважає також завищеним розмір витрат на правничу допомогу, оскільки обсяг виконаної роботи адвокатом не відповідає обсягу правничої допомоги та звичайним цінам.

27 червня 2025 року представник позивачки подав відповідь на відзив.

02 липня 2025 року представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до частин 3 та 5 статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Тобто, даною нормою закону на виконавця покладено обов`язок надати послугу і надано право на одержання відповідної плати або відшкодування фактичних витрат, необхідних для виконання договору.

В свою чергу, замовник зобов`язаний оплатити послугу і наділений правом вимагати належного надання послуги.

Відповідно до частини 2 статті 638 ЦК України істотною умовою договору про надання послуг є предмет, яким є послуга.

Частиною 1 статті 177 ЦК України послуга закріплена як самостійний об`єкт цивільних прав.

Згідно з частиною 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та порядку, встановлені договором.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2024 року між сторонами був укладений Договір № 03102418 про надання правової допомоги/юридичних послуг.

Пунктом 1.2 договору сторони узгодили перелік юридичних послуг за договором, а саме: підготовка зауважень до акту перевірки.

Позивачка зазначила і дані обставини підтвердив відповідач, таким актом був акт ГУ ДПС у Черкаській області № 12003/23-00-07-07-01/ від 30 вересня 2024 року.

Відповідно до пункту 1.3 договору вартість даної послуги становить 6 000, 00 грн, які мали бути сплачені позивачкою до 07 жовтня 2024 року.

10 жовтня 2024 року між сторонами був підписаний акт приймання-передачі послуг за договором.

( а.с. 14 - 16 )

03 жовтня 2024 року між сторонами був укладений договір № 03102419 про надання правової допомоги/юридичних послуг.

Відповідно до пункту 1.2 договору відповідач взяв на себе зобов`язання представництва інтересів позивачки у ДПС під час розгляду справи за актом перевірки.

Пунктом 1.3 договору визначена вартість послуги в сумі 24 000, 00 грн. які мали бути сплачені позивачкою до 07 жовтня 2024 року.

Відповідно до пунктів 4.1 обох договорів строк їх дії сторони обумовили 20 листопада 2024 року.

Листом від 19 лютого 2025 року відповідач повідомив позивачку про розірвання договору про надання юридичних послуг/правової допомоги № 03102419 від 03 жовтня 2024 року.

( а.с. 14 - 18; 18об. )

Відповідно до листів Головного управління ДПС у Черкаській обл. на запит адвоката та довідки начальника управління організації роботи Управлінню податкового аудиту від 17 грудня 2024 року заперечення ФОП ОСОБА_1 на акт фактичної перевірки від 30 вересня 2024 року № 12003/23-00-07-07-01/ від 30 вересня 2024 року не надходили.

( а.с. 19 )

21 січня 2025 року позивачка направила відповідачу претензію про розірвання договору та повернення коштів у сумі 24 000, 00 грн за договором № 03102419 від 03 жовтня 2024 року.

Листом від 17 лютого 2025 року в поверненні коштів було відмовлено на підставі пункту 5.3 договору в зв`язку з відмовою позивачки, як замовника, від послуг виконавця та/або договору.

( а.с. 20 )

Відповідно до статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір.

Таким чином, розірвання укладеного між сторонами договору № 03102419 від 03 жовтня 2024 року, за ініціативою відповідача, строк дії якого закінчився 20 листопада 2024 року, суперечить вимогам закону.

Пунктом 1 статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Статтею 16 ЦК України передбачено право особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, є відшкодування збитків.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема відшкодування збитків.

За загальними положеннями статті 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

З вказаних норм чинного законодавства вбачається, що обов`язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, наявність порушення з боку цієї особи, причинного зв`язку між діями особи та збитками, які складають об`єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки.

Відповідно до частини 1 статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 5.3 договору № 03102419 визначено, що в разі відмови замовника від послуг виконавця та/або договору, виконавець грошові кошти, сплачені замовником за даним договором не повертає, за виключенням випадків, прямо передбачених у цьому договорі.

Як зазначено вище, строк дії договору закінчився 20 листопада 2024 року.

Пункт 1.2 договору щодо представництва позивачки в ДПС при розгляді справи за актом від 30 вересня 2024 року відповідачем виконаний не був.

З урахуванням цього, сплачена позивачкою сума має бути відшкодована відповідачем.

Щодо приведених у відзиві відповідача заперечень проти позову, суд враховує наступне.

Відповідно до частин 1,3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Заперечуючи проти стягнення сплаченої позивачкою суми за договором, представник відповідача посилається на виконання певного обсягу робіт з приведенням його вартості.

В той же час, предметом договору є зазначена в ньому послуга, а саме представництво позивачки в органі ДПС.

Вчинення зазначених у відзиві дій знаходиться поза межами умов договору та домовленості сторін.

Та обставина, що ці умови відповідач намагався закріпити в Додатковій угоді до договору без зазначення дати в ній, вони позивачкою підписані не були.

Більше того, запропоновані були до підписання після закінчення строку дії договору, а саме після отримання претензії позивачки про повернення коштів від 21 січня 2025 року.

Таким чином, вказані заперечення не можуть сприйматися як виконання відповідачем умов договору.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд вважає обґрунтованими твердження позивачки про завдання їй моральної шкоди внаслідок дій відповідача та її часткового задоволення в розмірі 4 000, 00 грн.

Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Відповідно до п.п.6, 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.

З точки зору частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При визначенні розміру судових витрат, які підлягають відшкодуванню на користь відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначила, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні

вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною

першою статті 30 Закону Укоаїни « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України" заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

В рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

В відзиві на позов представником відповідача приведені відповідні обгрунтування неспівмірності витрат на правничу допомогу та необхідність їх зменшення.

Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, предмет позову, суд приходить до висновку про стягнення витрат на правничу допомогу в приведеному в договорі розмірі.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю 1 та 2 групи.

Позивачка є інвалідом 2 групи, тобто звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0, 4 відсотки прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму.

Враховуючи викладене, часткового задоволення позову, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1 059, 80 грн.

Керуючись статтями 3, 6, 11, 15, 23, 177, 509, 629, 638, 651, 901, 903, 906, 907, 1167 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю »Правова допомога 24/7» на користь ОСОБА_1 24 000, 00 грн збитків та 4 000, 00 грн в відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю`Правова допомога 24/7» на користь держави 1 059, 80 грн судового збору.

Позивач : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю »Правова допомога 24/7», адреса: 03150 м. Київ, вул. Антоновича, 58, .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Машкевич