Провадження № 2/522/2840/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Байчури А. М.,

представника позивача адвоката Лимаря О. М.,

представника відповідача - адвоката Коротняна П. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Генуезький Інвест 1» до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Генуезький Інвест 1» (надалі ТОВ «Генуезький Інвест 1») звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову указує, що ТОВ «Генуезький Інвест 1» є власником нежитлових приміщень паркінгу № 1 та паркінгу № 2, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Нежитлові приміщення паркінгу № 1 належать позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу від 19.01.2022, укладеного між ним та ТОВ «Укрдобування», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А., зареєстрованого в реєстрі № 85, а нежитлові приміщення паркінгу № 2 належать позивачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі - продажу від 19.01.2022, укладеного між ним та ТОВ «Укрдобування», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А., зареєстрованого в реєстрі № 86.

Після придбання вказаних нежитлових приміщень паркінгу з`ясувалось, що на паркомісцях в паркінгу невідомі особи здійснюють паркування автотранспортних засобів.

Позивач розмістив в паркінгу об`яви з інформацією про зміну власника паркінгу та з проханням до всіх осіб, які розміщують транспортні засоби в паркінгу, звернутись до нового власника з метою з`ясування обставин та підстав, на яких такими особами здійснюється паркування транспортних засобів.

До ТОВ «Генуезький Інвест 1» звернулася ОСОБА_1 та повідомила, що вона користується місцями для стоянки автомобілів № 164 та № 165 в паркінгу № 1 на підставі договору оренди місця для стоянки автомобіля від 06.02.2012, який був укладений у простій письмовій формі між ОСОБА_1 та ТОВ «Укрдобування», та надала копію вказаного договору, пунктом 6.2 якого передбачено, що строк оренди (строк дії договору) становить 49 років з моменту укладання договору та підписання сторонами акта приймання передачі об`єкту оренди.

21.06.2024 ТОВ «Генуезький Інвест 1» листом № 21/06 повідомило ОСОБА_1 про те, що договір оренди місця для стоянки автомобіля від 06.02.2012, на підставі якого вона користується паркомісцями № 164 та № 165 в паркінгу № 1, був укладений на 49 років в простій письмовій формі, а не в нотаріальній формі, як це передбачено п. 2 ст. 793 ЦК України, що є порушенням вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, у зв`язку з чим такий договір є нікчемним та не породжує юридичних наслідків.

Також було повідомлено відповідача про те, що вона користується паркомісцями № 164 та № 165 в паркінгу № 1 безпідставно та протиправно, тому їй слід звільнити їх від автотранспорту та/або іншого майна, яке знаходиться в її власності або користуванні, та повернути їх власнику ТОВ «Генуезький Інвест 1».

Однак, ОСОБА_1 не погодилась повернути паркомісця позивачу та продовжує ними користуватися, у зв`язку з чим своїми діями порушує його права, як власника паркінгів на володіння і користування своїм майном.

На підставі наведеного просить витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на його користь місце для стоянки (паркування) автомобіля № 164 та місце для стоянки (паркування) автомобіля № 165, які знаходяться в нежитлових приміщеннях паркінгу № 1, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом звільнення вказаних паркомісць від автотранспорту та/або іншого майна, яке знаходиться у власності або користуванні ОСОБА_1 .

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 просить у задоволенні позову відмовити, вважає його безпідставним та таким, що суперечить дійсним обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

Зазначає, що укладання договору оренди відповідало волевиявленню сторін правочину на момент його укладення, адже відповідач вже 12 років користується даними паркомісцями та систематично сплачує всі орендні та експлуатаційні платежі, жодних вимог та претензій від орендодавця не отримувала.

16.10.2008 між нею та ТОВ «Прогрес-Строй» укладено договір № ГЕН/ПС-2-31/П2/1, згідно з якими ТОВ «Прогрес-Строй» продало їй першочергове право на укладання договору оренди гаражного місця, вартість якого складається із визначених цим договором вартості безумовного права вимоги на укладання договору оренди із власником автостоянки на умовах оренди, визначених цим договором, та 100% вартості орендної плати (без врахування вартості комунальних послуг та експлуатаційних витрат) за весь строк оренди гаражного місця.

Указує, що на виконання зазначеного договору нею було повністю сплачено вартість орендної плати за весь строк оренди та в подальшому між нею та ТОВ «Укрдобування» було укладено договір оренди місця для стоянки автомобіля від 06.02.2012 та договір про надання експлуатаційних послуг від 06.02.2012.

Зазначає, що твердження позивача стосовно нікчемності правочину на підставі положень, визначених в п. 2 ст. 793 ЦК України, не має відношення до укладеного між нею та ТОВ «Укрдобування» договору, адже положення зазначеної статті стосуються лише договорів найму будівель або інших капітальних споруд, чим за своїм визначенням паркомісце не є.

Крім того указує, що на момент укладання договору купівлі-продажу паркінгу, вона разом із двома сотнями інших орендарів вже більше десяти років користувались своїми паркомісцями у відповідності з договорами оренди, що були укладені між ними та ТОВ «Укрдобування», а тому не знати про наявність таких договорів ані ТОВ «Генуезький Інвест 1», ані ТОВ «Укрдобування» не могли, незважаючи на те, що в нотаріально посвідченому договорі № 85 від 19.01.2022 року зазначили протилежне.

Окрім того зазначає, що вона не надавала позивачу жодних копій договору оренди з попереднім власником, які позивач надає до суду як доказ, а отже позивач їх отримав від попереднього власника майна ТОВ «Укрдобування», що зареєстровано з позивачем за однією адресою, а саме: АДРЕСА_1 .

Вважає, що позивач вирішив у таких спосіб змусити всіх добросовісних орендарів паркомісць переукласти з новим власником договори оренди, проте на вкрай несправедливих умовах, адже всі орендарі вже сплатили ТОВ «Укрдобування» наперед суму вартості оренди їхніх паркомісць.

При цьому позивач не звертався до відповідача з пропозицією укласти додаткову угоду до договору оренди, якою було б замінено орендодавця, а лише надіслав вимогу щодо звільнення паркомісця при цьому будучи обізнаним, що відповідач вже багато років користується майном на підставі договору оренди та повністю сплатив вартість такої оренди.

Вважає, що окрім листа-повідомлення №21/06 від 21.06.2024 та самої позовної заяви позивач жодними доказами не підтвердив, що саме відповідач порушує його право на вільне володіння, користування та розпорядження майном та чим сам він його порушує.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.01.2025 до участі у справі залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдобування» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Лимар О. М. позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача - адвокат Коротнян П. В. у судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи ТОВ «Укрдобування» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

19.01.2022 між ТОВ «Укрдобування» та ТОВ «Генуезький Інвест 1» укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. та зареєстрований в реєстрі за № 85.

Відповідно до п. 1 договору продавець ТОВ «Укрдобування» передає у власність (продає), а покупець ТОВ «Генуезький Інвест 1» приймає у власність (купує) нежитлові приміщення паркінгу № 1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому загальною площею 2378,1 кв. м.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 295410497 від 19.01.2022 слідує, що право власності на нежитлові приміщення-паркінгу № 1, загальною площею 2378,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ТОВ «Генуезький Інвест 1» на підставі договору-купівлі продажу, серія та номер 85, виданого 19.01.2022, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Н. А.

Крім того, 19.01.2022 між ТОВ «Укрдобування» та ТОВ «Генуезький Інвест 1» укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Іллічовою Н. А. та зареєстрований в реєстрі за № 86.

Відповідно до п. 1 цього договору, продавець ТОВ «Укрдобування» передає у власність (продає), а покупець ТОВ «Генуезький Інвест 1» приймає у власність (купує) нежитлові приміщення паркінгу № 1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому загальною площею 3897,2 кв. м

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 295411930 від 19.01.2022 слідує, що право власності на нежитлові приміщення-паркінгу № 2, загальною площею 3897,2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано ТОВ «Генуезький Інвест 1» на підставі договору-купівлі продажу, серія та номер 86, виданого 19.01.2022, видавник: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Іллічова Н. А.

Згідно з договором № ГЕН/ПС-2-31/П1/1 від 16.10.2008, укладеним між ТОВ «Прогрес-Строй» та ОСОБА_1 , ТОВ «Прогрес-Строй» продало ОСОБА_1 першочергове право на укладання договору оренди гаражного місця, вартість якого складається із визначених цим договором вартості безумовного права вимоги на укладання договору оренди із власником автостоянки на умовах оренди, визначених цим договором, та 100% вартості орендної плати (без врахування вартості комунальних послуг та експлуатаційних витрат) за весь строк оренди гаражного місця, зі строком оренди 50 років.

Відповідно до договору № ГЕН/ПС-2-31/П2/1 від 16.10.2008, укладеного між ТОВ «Прогрес-Строй» та ОСОБА_1 , ТОВ «Прогрес-Строй» продало ОСОБА_1 першочергове право на укладання договору оренди гаражного місця, вартість якого складається із визначених цим договором вартості безумовного права вимоги на укладання договору оренди із власником автостоянки на умовах оренди, визначених цим договором, та 100% вартості орендної плати (без врахування вартості комунальних послуг та експлуатаційних витрат) за весь строк оренди гаражного місця, зі строком оренди 50 років.

Згідно з договором оренди місця для стоянки автомобіля від 06.02.2012, укладеного між ТОВ «Укрдобування» (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар), орендодавець зобов`язався передати у строкове платне користування місце для стоянки орендарю гаражне місце № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 частина підлоги автостоянки, позначена за номером 164, 165 в плані автостоянки, зі строком оренди 49 років.

Відповідно до акта приймання- передачі у відповідності з договором оренди місць для стоянки автомобіля, складеного 06.02.2012 ТОВ «Укрдобування» (орендодавець) та ОСОБА_1 (орендар), орендодавець передав, а орендар прийняв, відповідно до договору від 06.02.2012 нерухоме майно: гаражне місце № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , нежилі приміщення паркінгу.

06.02.2012 між ТОВ «Укрдобування» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання експлуатаційних послуг (Додаток № 3 до Договору оренди від 30.12.2011).

Листом вих. № 21/06 від 21.06.2024 ТОВ «Генуезький Інвест 1» звернулося до ОСОБА_1 зазначаючи, що Договір оренди місця для стоянки автомобіля від 06.02.2012, на підставі якого вона користується паркомісцями № 164 та № НОМЕР_2 в паркінгу № 1, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , був укладений на 49 років є нікчемним та не породжує юридичних наслідків. Також повідомило про те, що вона користується паркомісцями № 164 та № 165 в паркінгу № 1 безпідставно і незаконно та у зв`язку з чим їй потрібно звільнити вказані паркомісця від автотранспорту та/або іншого майна, яке знаходиться в її власності або користуванні, та повернути паркомісця власнику ТОВ «Генуезький Інвест 1».

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначається у статті 16 ЦК України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи-позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин.

Як слідує з позовної заяви, позивач, як на правову підставу позову посилається на ст. 387 ЦК України та просить витребувати майно з незаконного володіння відповідача.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

Це означає, що власник вимагає не лише фізичного повернення майна, але й визнання свого права на нього.

Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом.

Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно.

Водночас, як слідує з матеріалів справи, ТОВ «Генуезький Інвест 1» на підставі договорів купівлі-продажу від 19.01.2022, укладених з ТОВ «Укрдобування», набуло право власності на нежитлові приміщення паркінгу № 1 загальною прощею 2378,1 кв.м. та № 2 загальною прощею 3897,2 кв.м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на вказані нежитлові приміщення зареєстровано у встановленому законом порядку за ТОВ «Генуезький Інвест 1», що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Отже, позивач не позбавлений права володіння нежитловими приміщеннями, при цьому за обставинами даної справи вважає себе позбавленим права користування майном.

Між тим, відповідно до принципу реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном його фізичне зайняття особою, за якою не зареєстроване право власності на таке майно, не позбавляє власника фактичного володіння, але створює перешкоди у здійсненні ним права користування своїм майном. У таких випадках підлягає застосуванню стаття 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Разом з тим, позивачем, звертаючись до суду з віндикаційним позовом, обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, що є підставою для відмови у позові.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (провадження № 12-52гс20), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені ТОВ «Генуезький Інвест 1» по сплаті судового збору слід залишити за ним.

Керуючись ст. ст. ст. 12, 13, 76, 81, 133-141, 263-265, 354-355 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Генуезький Інвест 1» до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Генуезький Інвест 1», , адреса: м. Одеса, вул. Генуезька, 36;

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 24.10.2025.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА