САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/3375/25
Провадження №2/726/648/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2025 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарі Осипчук Ю.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу в якій посилається на те, що 04.02.2023 року між сторонами було укладено шлюб. У сторін народилась донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Пояснює, що спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя. За глибоким переконанням позивача подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, втрачено почуття любові та поваги. Сторони не підтримують сімейні стосунки, проживають окремо, при цьому спільна донька проживає із батьком, який самостійно піклується про неї та виховує її.

Позивачка переконана, що їхній шлюб носить формальний характер та вважає, що подальше спільне життя і збереження сім`ї з відповідачем є неможливим та таким, що суперечить його інтересам.

Враховуючи викладене позивачка просить суд ухвалити рішення, яким шлюб між ними розірвати та визначити місце проживання дитини.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 08.10.2025 р. відкрито провадження та призначено справу до розгляду.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, однак надіслала до суду заяву з проханням справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов.

Відповідач у судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву з проханням справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке.

Із свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 від 04.02.2023 року, вбачається, що шлюб між сторонами зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 62.

Встановлено також, що у сторін є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03.02.2009 року.

Відповідно до заяви від 10.10.2025 р. неповнолітньої ОСОБА_3 , 2009 р.н., остання просить залишити її проживати разом з батьком.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Так, згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускаєтеся.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватись і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Статтею 110 СК України, передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушуванням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Судом встановлено, що сторони не підтримують подружні стосунки, не мають спільного сімейного бюджету та майна, проживають окремо, а тому їхню сім`ю слід вважати такою, що фактично розпалася, а шлюб між ними необхідно розірвати, оскільки подальше перебування в шлюбі може суперечити інтересам одного з сторін.

Щодо визначення місця проживання спільної дитини сторін, варто вказати, що, як встановлено із витягу з реєстру територіальної відповідач ОСОБА_2 зареєстрований, по АДРЕСА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_3 , 2009 р.н.

Встановлено також, що 22.08.2025 року між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про здійснення їхніх прав щодо дитини. Так, договором визначено, що батько ОСОБА_2 зобов`язується повністю матеріально забезпечувати та самостійно виховувати свою доньку ОСОБА_3 , місце проживання дитини визначено із батьком. При цьому батько не чинитиме перешкод для спілкування дитини з матір`ю.

Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.

Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, держави- учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У відповідності до статті 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Такі висновки містяться в постановах Верховного Суду від 15 січня 2020 року справа №200/952/18 (провадження № 61-14859св19) та від 22 грудня 2021 року справа №339/143/20 (провадження № 61-6809св21).

Відповідно до статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

За змістом положень статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Статтею 29 ЦК України регламентовано, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Окрім того, згідно ч. 2, 3 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Враховуючи, що між сторонами відсутній спір щодо проживання дитини, відповідач позов визнала, виходячи з найкращих інтересів дитини, та рівності прав батьків щодо неї, суд вважає за можливе визначити її місце проживання.

Керуючись ст. 16 Загальної декларації прав людини, ст.ст. 7, 19, 24, 109, 110, 112, 150, 160 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 49, 137, 141, 280-285, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 04.02.2023 року та зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 62 розірвати.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із її батьком - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем його фактичного проживання та встановити, що ОСОБА_3 перебуває на самостійному утриманні та вихованні батька ОСОБА_2 .

Рішення може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Головуючий суддя Л. В. Байцар