Справа № 463/9893/24 Головуючий у 1 інстанції: Мармаш В.Я.
Провадження № 22-ц/811/694/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 січня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

21.10.2024 ТОВ "ЮНІТ КАПІТАЛ" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Просило стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 78 099,00 гривень заборгованості за кредитним договом № 552144189 від 23.04.2021, а також судові витрати.

Позов обгрунтований тим, що 23.04.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» укладено кредитний договір № 552144189 від 23.04.2021 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до платіжного доручення № 41e8fbd4-9c73-47fc-b86c-0ff1b70c42e1 від 23.04.2021 ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 22 000,00 грн. Крім того, факт перерахування ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на рахунок відповідача кредитних коштів у сумі 22 000,00 грн підтверджується електронним повідомленням АТ «Таскомбанк» від 08.08.2024 №3980/47.1.-БТ. У свою чергу, ОСОБА_1 свій обов`язок щодо повернення кредитних коштів у повному обсязі не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість в розмірі 51 787,00 грн, яка складається з: 22 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту, а також 29 787,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками за користування кредитними коштами. Відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та додаткових угод до вказаного договору перейшло право грошової вимоги до відповідача. Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 140 від 11.04.2023 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 552144189 від 23.04.2021 у розмірі 51 787,00 грн: 22 000 грн - тіло кредиту та 29 787,00 грн нараховані відсотки. 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача. 20.08.2024 між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №05/0820-01. Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 14.02.2022 від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 78 099,00 грн, з яких: 22 000,00 грн заборгованість по кредиту, 56 099,00 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Розмір заборгованості відповідача у сумі 78 099 грн підтверджується також наявними в матеріалах справи розрахунками заборгованості здійсненими ТОВ «Таліон плюс», ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Юніт Капітал».

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 січня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» 78 099,00 (сімдесят вісім тисяч гривень дев`яносто дев`ять копійок) гривень заборгованості за кредитним договором № 552144189 від 23.04.2021, а також судові витрати в розмірі 8 422,40 (вісім тисяч чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) гривень судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що позивачем не надано належних та допустими доказів щодо відступлення права вимоги за кредитним договором. Звертає увагу на те, що правовідносини за кредитним договором між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем виникли 23.04.2021, значно пізніше ніж було укладено договір факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», у якому предмет договору не індивідуалізовано належним чином, а отже на час укладення даного договору у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» було відсутнє право вимоги до відповідача за зазначеним вище кредитним договором. Таким чином, у справі відсутні належні та достовірні докази передачі права вимоги до відповідача від первісного кредитора до позивача. Надані позивачем кредитний договір, договір факторингу, реєстр боржників, розрахунок заборгованості, вважає неналежними доказами, оскільки дані докази доводять перехід прав від первісного кредитора до позивача, однак жодним чином не підтверджують наявність прав вимоги в кредиторів. Як убачається із матеріалів справи, сума у розмірі 56 099 гривень за користування кредитними коштами нарахована поза межами користування кредитом, тому є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. З урахуванням наведеного, вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 процентів за кредитом, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, після спливу строку кредитування, задоволенню не підлягають. У матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості, однак наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором не містить жодного підтвердження реальності господарської операції. По ньому не можна вирахувати коли заборгованість була переведена в прострочену, який був порядок нарахування відсотків, в якому розмірі вони були нараховані, коли вони були нараховані тощо.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина перша статті 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

Судом установлено, що 23.04.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» укладено кредитний договір № 552144189 від 23.04.2021 у формі електронного документу з використанням електронного підпису.

Відповідно до п.п. 1.1-1.6 кредитного договору за цим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит на суму 22 000 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога».

Кредит надається строком на 30 (тридцять) днів. Строк дії договору обчислюється з моменту його укладення сторонами та до закінчення строку на який надано кредит, але в будь-якому разі договір діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань.

Відповідно до платіжного доручення № 41e8fbd4-9c73-47fc-b86c-0ff1b70c42e1 від 23.04.2021, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 22 000,00 грн.

Крім того, факт перерахування ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на рахунок відповідача кредитних коштів у сумі 22 000,00 грн підтверджується електронним повідомленням АТ «Таскомбанк» від 08.08.2024 №3980/47.1.-БТ.

У свою чергу, ОСОБА_1 свій обов`язок щодо повернення кредитних коштів у повному обсязі не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість.

Відповідно до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 та додаткових угод до вказаного договору № 19 від 28.11.2019, № 26 від 31.12.2020, № 27 від 31.12.2021, №31 від 31.12.2022 та №32 від 31.12.2023, укладених між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги № 140 від 29.06.2021 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 до ТОВ "Таліон Плюс" перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 552144189 від 23.04.2021.

05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача.

03 серпня 2021 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» уклали додаткову угоду № 2 до Договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01.

30 грудня 2022 року ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Онлайн фінанс» уклали додаткову угоду № 3 до договору факторингу від 05 серпня 2020 року № 05/0820-01.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 7 від 28.10.2021 до договору факторингу № 05/0820-01 до ТОВ «Онлайн фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором 552144189 від 23.04.2021.

14 лютого 2022 року між ТОВ «Онлайн фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено договір факторингу № 14/02/2022-01, клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.

Відповідно до Реєстру прав вимоги №1 від 14.02.2022 від ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 78 099,00 грн, з яких: 22 000,00 грн заборгованість по кредиту, 56 099,00 грн заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Розмір заборгованості відповідача у сумі 78 099 грн підтверджується також наявними в матеріалах справи розрахунками заборгованості здійсненими ТОВ «Таліон плюс», ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Юніт Капітал».

Таким чином, до позивача перейшло право грошової вимоги за кредитним договором №552144189 від 23.04.2021.

Суд першої інстанції, встановивши, що ТОВ «Юніт Капітал» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги по кредитним договорам, а ОСОБА_1 прийняла умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним цифровим підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак остання в порушення умов вказаних договорів не виконала своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, дійшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту з відповідача.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що вона не укладала кредитний договір 552144189 від 23.04.2021, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказаний договір підписаний електронним підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі №234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивач надав належні, достатні та допустимі докази на підтвердження переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Частиною 1 ст. 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ч. 2 ст. 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Як убачається з матеріалів справи, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений договір факторингу №28/1118-01.

Відповідно до п. 2.1. договору факторингу №28/1118-01 клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором. Згідно п.п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Тобто предметом договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №140 від 29.06.2021 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача.

У подальшому, 05.08.2020 між ТОВ «Таліон Плюс» (який набув права вимоги за попередньо вказаним договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 з додатковими угодами) та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.1. договору факторингу №05/0820-01 клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених Договором. Згідно з п.п. 1.3. договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 під правом вимоги розуміються всі права клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Тобто предметом договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги.

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 7 від 28.10.2021 до договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача.

14.02.2022 ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» уклади договір факторингу №14/02/2022-01 відповідно до умов якого останньому відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором.

Згідно до п.2.1 договору, клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.

Право вимоги клієнта до фактора переходить у момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому у відповідному додатку до договору (п. 4.1).

Відповідно до реєстру прав вимоги №1 від 14.02.2022 до договору факторингу №14/02/2022-01 від 14.02.2022, ТОВ «Юніт Капітал» передано право грошової вимоги до відповідача.

Отже, позивач є належним кредитором та отримав дійсне право вимоги за кредитним договором № 552144189 від 23.04.2021.

Наявними в матеріалах справи договорами факторингу, витягами з реєстру боржників і прав вимоги підтверджується перехід права вимоги до позивача та спростовуються твердження апелянта про те, що позивач не набув права вимоги до неї.

Представлені суду докази підтверджують перехід права вимоги відповідно до наданих реєстрів до кожного укладеного договору факторингу, відтак суд першої інстанції правильно констатував перехід права вимоги позивача до відповідача за укладеним кредитним договором № 552144189 від 23.04.2021.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині нарахованих та стягнутих процентів за користування позикою №552144189, з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження №14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За умовами договору позики кредитний договір № 552144189 від 23.04.2021 сторони встановили строк кредитування (30 днів) до 23.05.2021, однак позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування кредитними коштами як за період строку кредитування, так і після закінчення цього строку.

Відповідно до п.4.2 договору, строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного в п.1.2 договору. Строку дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання Кредиту передбачених п. 1.3 та п. 1.7. договору.

Відповідно до п.1.3 договору, сторони погодили, що встановлений в п.1.2. договору строк (30 днів) дисконтного періоду може бути продовжено позичальником, шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів.

Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою та зміну дати повернення всієї суми позики матеріали справи не містять.

Оскільки договором позики № 552144189 від 23.04.2021 визначений строк його дії, який становить 30 днів, саме протягом цього строку ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» мало право нараховувати відповідачу передбачені цим договором відсотки тривалістю 30 днів, тому заборгованість, яку слід стягнути з відповідача за відсотками за кредитним договором відповідно до розрахунків позивача становить 2178 грн (за період з 23.04.2021 по 23.05.2021).

Наведеного вище суд першої інстанції у повній мірі не врахував, та як наслідок, прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

З огляду на викладене, рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №552144189 від 23.04.2021 у сумі 24178 грн, з яких 22000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2178 грн заборгованість за відсотками. В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано копію договору надання правничої допомоги №090924-02 від 09.09.2024, додаткову угоду №8 від 09.09.2024 до договору про надання правничої допомоги №090924-02 від 09.09.2024, акт прийому-передачі наданих послуг.

За приписами ч.1. ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що надані позивача документи є належними, тому заявлені витрати на правничу допомогу підлягають до задоволення пропорційно до задоволених вимог, а саме у розмірі 1857 грн (30,95%).

Позивачем до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, проте враховуючи часткове задоволення позовних вимог на 30,95%, судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача становить 749,73 грн.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 січня 2025 року - скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал 24 178 грн заборгованості за кредитним договором № 552144189 від 23.04.2021. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал судовий збір у розмірі 749,73 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 1857 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 28.10.2025

Головуючий

Судді