Провадження № 2-о/712/287/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі головуючого судді Чапліної Н.М., за участі секретаря судового засідання Саса Л.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Скіць Е.К.,

представника заінтересованої особи адвоката Михайлюка Н.М.,

розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в залі суду заяву ОСОБА_1 як законного представника сина ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису, -

установив:

13.10.2025 до Соснівського районного суду м. Черкаси надійшла заява ОСОБА_1 як законного представника сина ОСОБА_2 , подана представником заявника адвокатом Скіць Е.К., у якій заявник просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покласти на неї наступні обов`язки строком на шість місяців, якими визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме: заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше ніж 100 метрів до місця проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань менше ніж 100 метрів до місця навчання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Першої міської гімназії Черкаської міської ради, що знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Святотроїцька, 68.

Заява обґрунтована тим, що, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Шлюб між подружжям укладено 08 жовтня 2011 року, про що складено актовий запис № 275. У зазначеному шлюбі народилися двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Наразі подружжя ОСОБА_5 проходить через складний та емоційно-напружений процес розірвання шлюбу (справа № 712/8164/25). З травня 2025 року між подружжям тривають конфлікти, зокрема і щодо участі батьків у вихованні дітей. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2022 року була на постійному спостереженні у КНП Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради, проходити призначений у травні 2025 курс лікування відмовилась. Натомість, у червні 2025 року ОСОБА_3 залишила місце свого постійного проживання у м. Черкаси та поїхала до старшого сина, ОСОБА_6 , який на той момент був у дитячому таборі в ОСОБА_7 , без відому батька забрала старшого сина ОСОБА_6 із табору, змінила дитині номер телефону та не повідомляла батька, де наразі знаходиться його син. Все літо 2025 року ОСОБА_8 проживала у ОСОБА_7 , де розпродала всі коштовні речі подружжя, витратила кредитний ліміт та взяла інші кредити у фінансових установах.

Весь цей час чоловік просив дружину повернутися додому разом із сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 , у супроводі матері дружини ОСОБА_9 , здійснив виїзд до смт. Буковель з метою розшуку дитини. 21.08.2025 батько та бабуся відшукали сина ОСОБА_6 , який мерзнув на вулиці. І батько хотів відвести дитину в магазин, щоб зігріти його та купити одяг. Однак ОСОБА_3 повністю налаштувала дитину проти батька, виникла конфліктна ситуація, в результаті якого на обох із подружжя працівниками поліції були складені термінові заборонні приписи відносно один одного. ОСОБА_3 постійно погрожувала, що приїде в місто Черкаси з особистою охороною з метою забрати молодшого сина до с. Поляниця. Крім того, ОСОБА_3 за період з 01.03.2025 та до 17.09.2025 здійснила 64 виклики на «102» за її участю з абсолютно надуманих підстав («звернення інформаційного характеру», «непорозуміння» тощо), що підтверджується листом ГУНП в Івано-Франківській області від 18.09.2025. Під час цієї зустрічі, ОСОБА_1 зрозумів, що стан здоров`я дружини потребує лікування та разом із ОСОБА_9 (матір`ю ОСОБА_3 ) 04.09.2025 звернулися із заявами до КНП Черкаський обласний психоневрологічний диспансер Черкаської обласної ради про ініціювання примусового психіатричного огляду ОСОБА_3 .

15.09.2025. В цей день ОСОБА_3 приїхала в м. Черкаси з метою викрасти молодшого сина ОСОБА_10 , 2018 р.н. 15 вересня 2025 року ОСОБА_3 приїхала разом із особистою охороною до школи молодшого сина й прямо під час уроків, біля 11 години ранку, на очах у вчителів та однокласників силоміць забрала дитину. Вона посадила ОСОБА_10 в машину, під час руху створювала небезпечні дорожні ситуації, кричала, використовувала нецензурну лайку. У присутності сина вчинила сварку та бійку. Вона порвала одяг ОСОБА_11 , коли той намагався врятувати ОСОБА_10 . При цьому, ОСОБА_8 категорично відмовила ОСОБА_12 та поліції повернути особисті речі ОСОБА_10 (рюкзак і навчальні матеріали). Дитина в машині матері була налякана, плакала, постійно казала, що хоче до батька. Мати заблокувала двері автомобіля. Однак, коли батько підійшов до машини, ОСОБА_13 сам із середини автомобіля відкрив двері та в сльозах побіг до батька. За цим фактом Перша міська гімназія Черкаської міської ради склала протокол №2 групової соціально-педагогічної консультації відносно ОСОБА_2 (учасника освітнього процесу) від 15.09.2025. Згідно з цим протоколом у сім`ї наявна конфліктна ситуація між батьками, що негативно впливає на емоційний стан дитини, дитина демонструє ознаки емоційного напруження та невизначеності, існує потреба в подальшому соціально-педагогічному супроводі та психологічній підтримці учня. Психологічна характеристика Гліба, складена 15.09.2025 року, підтверджує: дитина зазнала психотравмуючого досвіду, виявляє підвищену тривожність, боїться своєї матері і відмовляється з нею жити. Він прямо заявив психологу, що мама його «лякала», що він «обідився», «не хоче, щоб мама його забирала» і боїться її.

Також, Ювенальною поліцією Головного управління Національної поліції в Черкаській області було зареєстровано звернення ОСОБА_1 щодо спроби викрадення його сина ОСОБА_2 . Зазначене звернення внесено до Єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події із використанням інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» від 15 вересня 2025 року за № 84464. У ході проведення перевірки ювенальною поліцією було встановлено, що ОСОБА_3 проживає на території, яка обслуговується відділенням поліції № 1 (м. Яремче) Надвірнянського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області. У зв`язку з цим копію матеріалів перевірки від 15 вересня 2025 року № 84464 було направлено за територіальністю до відповідного підрозділу поліції для вжиття заходів у межах наданих повноважень. Надалі, 28 вересня 2025 року, у проміжку часу з 10 год. 28 хв. до 10 год. 35 хв., ОСОБА_3 , перебуваючи на території автомийки самообслуговування «Petran&Ko car washing», що розташована за адресою: Івано-Франківська область, с. Микуличин, вул. Грушевського, 133г, вчинила умисні дії, спрямовані на пошкодження та викрадення пластикової скриньки для збору благодійних внесків на підтримку Збройних Сил України, після чого заволоділа грошовими коштами, що знаходилися в ній. Зазначені дії мають ознаки протиправного посягання на право власності та порушення громадського порядку, що свідчить про зневажливе ставлення ОСОБА_3 до суспільно значущих моральних і правових цінностей.

З огляду на вищевказані обставини вбачається наявність у ОСОБА_3 агресивної девіантної поведінки, що виходить за межі розумних способів вирішення сімейного конфлікту. Дії матері мають ознаки імпульсивності та емоційної нестабільності, що може свідчити про відсутність належного усвідомлення наслідків власних вчинків і створювати ризики для психологічного стану та безпеки дитини. В телефонних розмовах ОСОБА_3 постійно погрожує приїхати та викрасти дитину, Гліба, із звичного для нього середовища та силоміць вивезти до с. Поляниця Івано-Франківської області. Адміністрація школи, де навчається малолітній ОСОБА_13 , знають про поведінку матері та занепокоєні щодо можливих подібних візитів ОСОБА_14 зі спробами насильно забрати сина. Таким чином, поведінка ОСОБА_3 може становити загрозу для спокою, емоційного добробуту та безпеки ОСОБА_2 , у зв`язку з чим доцільним є застосування обмежувального припису, спрямованого на запобігання подальшим проявам агресивних або неконтрольованих дій з боку матері та забезпечення захисту прав і законних інтересів дитини.

З огляду на зафіксовані у зверненні до ювенальної поліції обставини, пов`язані зі спробою самовільного переміщення малолітнього ОСОБА_2 його матір`ю, вбачається наявність дій, що мають ознаки психологічного насильства та створюють реальну загрозу безпеці дитини. Крім того, поведінка ОСОБА_3 упродовж тривалого часу характеризується конфліктністю та схильністю до емоційних і неадекватних реакцій на побутові ситуації, що неодноразово призводило до втручання правоохоронних органів та фіксації відповідних звернень. Зокрема, її дії супроводжуються спробами маніпулювання дітьми, безпідставними звинуваченнями їхнього батька, порушенням спокою та психологічної рівноваги малолітніх. Такі прояви свідчать про емоційну нестабільність, імпульсивність, відсутність належного самоконтролю та усвідомлення негативних наслідків власної поведінки, що суттєво підвищує ризик повторення аналогічних дій у майбутньому та створює небезпеку для психоемоційного стану дітей. З урахуванням наведеного, видача обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 є необхідним та пропорційним заходом превентивного захисту, спрямованим на забезпечення безпеки малолітнього ОСОБА_2 , запобігання повторним проявам насильства та стабілізацію психологічного стану дитини

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.10.2025 відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи в порядку окремого провадження.

10.10.2025 до суду від представника заінтересованої особи надійшла заява, у якій представник заявника адвокат Михайлюк Н.М. виклав пояснення, що ОСОБА_3 намагається зреалізувати своє право на побачення та здійснення піклування із своїми синами. ОСОБА_1 кожен раз провокує ОСОБА_3 до нових сварок та саме він застосовує щодо неї насильницькі дії. ОСОБА_3 пройшла позачерговий психіатричний огляд та згідно довідки №3312 від 02.10.2025 року відсутні протипоказання для допуску до державної таємниці та інші протипоказання, в тому числі психіатричні.

У судовому засіданні представник заявника адвокат Скіць Е.К. підтримала подану заяву та просила її задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у заяві, зазначила, що подання заяви є вимушеним та необхідним тимчасовим заходом для запобігання подальшим спробам ОСОБА_3 примусово забрати дитину ОСОБА_2 з навчального закладу, а також обмежити вплив її поведінки на емоційний стан дитини.

Заявник ОСОБА_1 підтримав подану заяву та просив її задовольнити з підстав, викладених у заяві, зазначив, що між подружжям тривають конфлікти, у тому числі щодо участі батьків у вихованні дітей, ОСОБА_15 без його відома забрала старшого сина та проживає наразі у с. Паляниця, спілкуватися із сином він можливості не має. Коли ОСОБА_1 приїхав за місцем мешкання ОСОБА_4 , то знайшов сина у холодну погоду без належного взуття. ОСОБА_3 погрожує приїхати і забрати молодшого сина ОСОБА_2 , таку спробу здійснила 15.09.2025, син був наляканий. Крім того, ОСОБА_3 постійно здійснює виклики на «102», що також негативно впливає на емоційний стан дитини.

Представник заінтересованої особи адвокат Михайлюк Н.М. заперечував проти задоволення заяви, зазначив, що жодних доказів вчинення насильства ОСОБА_3 щодо ОСОБА_2 заявником не надано. ОСОБА_3 хоче та має право спілкуватися зі своєю дитиною, однак ОСОБА_1 перешкоджає цьому. Між сторонами триває конфлікт, у тому числі щодо участі у вихованні дітей, однак підстави для винесення обмежувального припису відсутні.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши надані записи на електронних носіях, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як визначено у статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У статті 27 Конституції України зазначено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.

Україна, як кожна держава учасниця, що ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, взяла на себе негативні та позитивні зобов`язання щодо забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції та протоколах до неї. Це означає, що з одного боку держава зобов`язується утримуватися від порушень прав і свобод людини через дії своїх повноважних осіб (негативні зобов`язання), а з іншого охороняти права і свободи людини від порушення їх з боку приватних осіб (позитивні зобов`язання).

Так, стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права (рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145).

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наразі на розгляді суду знаходиться справа щодо розірвання шлюбу № 712/8164/25. Подружжя мають двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ).

Відповідно до акту обстеження від 19.09.2025 умов проживання у будинку АДРЕСА_1 , у будинку проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , створені задовільні умови для проживання малолітнього ОСОБА_2 .

До заяви долучена копія заяв від ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , про ініціювання примусового психіатричного огляду ОСОБА_3 .

Відповідно до Інформації ГУНП в Івано-Франківській області від 18.09.2025 вих № за період з 01.03.2025 по 17.09.2025 громадянка ОСОБА_3 за період з 01.03.2025 по 17.09.2025 телефонувала 64 рази на спецлінію «102».

Відповідно до інформації Черкаського РУП ГКНП в Черкаській області від 01.10.2025 щодо розгляду звернення ОСОБА_1 за фактом вчинення домашнього насильства психологічного та економічного характеру ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_2 повідомлено, що копії матеріалів направлені за місцем проживання ОСОБА_15 .

Згідно із талоном-повідомленням ЄО № 84464 15.09.2025 надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 15.09.2025 ОСОБА_3 , прийшовши до навчального закладу, забрала дитину під час навчального процесу, погрожувала, вчиняла фізичне насилля.

Відповідно до психологічної характеристики емоційного стану дитини ОСОБА_2 ситуація спілкування з матір`ю 15.09.2025 була для ОСОБА_10 психотравматичною, викликала у дитини сильні негативні почуття та гостру реакцію на стрес.

Згідно із Протоколом № 2 групової соціально-педагогічної консультації ОСОБА_2 у сім`ї наявна конфліктна ситуація між батьками, що негативно впливає на емоційний стан дитини. Дитина демонструє ознаки емоційного напруження та невизначеності у зв`язку із ситуацією, що склалася, існує потреба у подальшому соціально-педагогічному супроводі та психологічній підтримці учня.

Представником ОСОБА_3 долучена копія Довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин форми № 100-2/о ОСОБА_3 .

Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.09.2025 до реєстру внесені відомості про те, що 18.09.2025 до чергової частини відділення поліції № 1 (м. Яремче) через систему документообігу з Надвірнянської обласної прокуратури надійшли матеріали за зверненням ОСОБА_3 про те, що у серпні 2025 року в с. Поляниця Надвірнянського району Івано-Франківської області її чоловік ОСОБА_1 застосував відносно неї та їхньої малолітньої дитини ОСОБА_4 фізичну силу, чим спричинив їм тілесні ушкодження. До справи долучений Терміновий заборонний припис стосовно ОСОБА_1 від 21.08.2025.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно п.п. 6 та 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18.

У відповідності до ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Згідно із загальним принципом цивільного судочинства - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В даному випадку, Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чітко визначає, що обставинами на підставі яких може бути виданий обмежувальний припис є: ризики продовження скоєння домашнього насильства; ризики повторного вчинення домашнього насильства; ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків; ризики смерті постраждалої особи.

Досліджені надані заявником докази не дають суду підстави дійти висновку про наявність в діях заінтересованої особи психологічного або фізичного насильства відносно сина заявника.

Суд, проаналізувавши докази та пояснення учасників справи вбачає, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наявний конфлікт щодо участі батьків у вихованні дітей та визначення їхнього місця проживання.

Звертаючись із заявою про видачу обмежувального припису, заявник не надав доказів вчинення насильства ОСОБА_3 відносно сина ОСОБА_2 , заява обґрунтована діями ОСОБА_3 15.09.2025, водночас надані відеозаписи та документи не підтверджують вчинення насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Інші обставини, на які посилався ОСОБА_1 можлива наявність кредитів, виклики поліції також не підтверджують вчинення насильства щодо дитини.

У постанові Верховного Суду від 07 листопада 2023 року у справі № 676/265/23 (провадження № 61-9498св23), зазначено, що «домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних стосунків, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод. Тоді як під конфліктом потрібно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнього загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони. Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких потрібно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту».

Фактично, встановлені у судовому засіданні обставини свідчать лише про наявність конфліктних відносин між подружжям з приводу участі у вихованні дітей та визначення місця їхнього проживання.

Відтак, встановивши, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_3 жодного з видів зазначеного вище насильства стосовно ОСОБА_2 у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначають ризиків, тобто чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для дитини, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені вказаним Законом, а свідчать про наявність конфліктів ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , суд доходить висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису.

Керуючись ст.ст. 259, 265, 294, главою 13 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

вирішив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 як законного представника сина ОСОБА_2 , заінтересована особа ОСОБА_3 , про видачу обмежувального припису відмовити повністю.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повне судове рішення складено 20 жовтня 2025 року.

Суддя Н.М. Чапліна