Провадження № 2/522/4310/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Павлик І.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 52 890,64 грн,

ВСТАНОВИВ:

20.09.2024 до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов АТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 52 890,64 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09.12.2021 на підставі кредитного договору № 201 відповідач отримав кредит у розмірі 30 100,00 грн. Посилаючись на порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині повернення кредитних коштів, позивач просить суд стягнути з відповідача 52 890,64 грн, з яких: 27 502,47 грн заборгованість за тілом кредиту; 5,21 грн заборгованість за процентами за користування кредитом; 25 382,96 грн заборгованість за комісією.

23.12.2024 заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси позов АТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 52 890,64 грн задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» 52 890,64 грн заборгованості за кредитним договором № 201 від 09.12.2021 та 2 422,40 грн витрат по сплаті судового збору.

23.01.2025 до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника відповідача про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2024 у справі № 522/16095/24-Е за позовом АТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 52 890,64 грн.

Заяву обґрунтовано тим, що відповідач участі у судовому засіданні не приймав, про існування даної справи та винесеного заочного рішення їй стало відомо випадково. З доводами позовної заяви та наданими позивачем доказами на підтвердження своїх вимог не згодний, у зв`язку з чим, заявник просить суд скасувати заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2024 у справі № 522/16095/24-Е та призначити справу до судового розгляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03.02.2025 заяву прийнято до розгляду.

12.02.2025 ухвалою суду заяву представника відповідача адвоката Гришко С.О. про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2024 у справі № 522/16095/24-Е задоволено. Скасовано заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23.12.2024 у справі № 522/16095/24-Е за позовом АТ «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 52 890,64 грн. Вирішено здійснити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач повідомлявся судом про розгляд даної справи належним чином. Відзиву на позовну заяву чи клопотань до суду не надходило.

Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, дійшов висновку про часткове задоволення позову, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 09.12.2021 ОСОБА_1 звернулась до АТ «ПУМБ» з метою отримання банківських послуг і підписала заяву № 201 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту, на підставі яких отримала кредит на споживчі цілі у сумі 30 100,00 грн строком на 24 місяці, зі сплатою комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,99 % та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,010 % річних.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17 Верховний Суд зазначив, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно достатті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», згідно з якою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Виписка з рахунку особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17, на яку є посилання у касаційній скарзі, від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц.

Виконання позивачем вимог договору підтверджується, зокрема, платіжною інструкцією № TR.54377383.74391.8810 від 09.12.2021 про видачу відповідачу кредитних коштів за договором № 201 від 09.12.2021 на сумі 30 100,00 грн.

Також надання відповідачу кредитних коштів та користування ним кредитними коштами підтверджується випискою по рахунку за договором за період з 09.12.2021 по 01.07.2024.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх кредитних зобов`язань у нього утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 01.07.2024 складає 52 890,64 грн, з яких: 27 502,47 грн заборгованість за тілом кредиту; 5,21 грн заборгованість за простроченими відсотками та 25 382,96 грн заборгованість за комісією.

Жодних доказів сплати грошових коштів за кредитним договором, що б спростовувало наданий позивачем розрахунок заборгованості, відповідач суду не надав, а відтак вимоги про стягнення з відповідача 27 502,47 грн основного боргу та 5,21 грн заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за договором № 201 від 09.12.2021 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення 25 382,96 грн заборгованості за комісією за кредитним договором № 201 від 09.12.2021, слід зазначити наступне.

Із п. 5 заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 201 від 09.12.2021 вбачається, що банком передбачено сплату ОСОБА_1 комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,99 % щомісячно.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1З акону України «Про споживчекредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживчекредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19.

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому, до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Подібні висновки щодо правомірності стягнення щомісячної комісії банку, наведені у постановах Верховного Суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 та від 31.01.2024 у справі № 450/126/20.

Умови зазначеного договору про надання споживчого кредиту не містять відомостей щодо переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з обслуговування кредиту за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту.

З огляду на наведене, пункт 5 договору про надання споживчого кредиту № 201 від 09.12.2021 щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», а відтак вимоги позивача про стягнення 25 382,96 грн комісії за кредитним договором № 201 від 09.12.2021, не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 2 422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 04.09.2024 № 462.

Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на 52,01 %, то з ОСОБА_1 на користь АТ «Перший український міжнародний банк» підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 259,89 грн (2 422,40 грн х 52,01/100).

Керуючись ст.ст. 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у сумі 52 890,64 грн задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (, 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) 27 502,47 грн основної заборгованості та 5,21 грн заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом за кредитним договором № 201 від 09.12.2021.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНКОПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» (, 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4) 1 259,89 грн витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Одеського апеляційного суду.

Суддя І.А. Павлик