ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5680/19 Номер провадження 22-ц/814/2251/25Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С.Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Чумак О. В.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 квітня 2025 року, постановлену суддею Ковальчук Т. М., повний текст ухвали складений дата не вказана,

та на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 травня 2025 року, постановлену суддею Нестеренком С. Г., повний текст ухвали складений 19 травня 2025 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови від 04 березня 2025 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, винесеної приватним виконавцем Скрипником Володимиром Леонідовичем у виконавчому провадженні №75926841 за виконавчим листом №524/5680/19 від 19 червня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

14.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання протиправною та скасування постанови від 04.03.2025 про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, винесеної приватним виконавцем Скрипником В.Л. у виконавчому провадженні №75926841 за виконавчим листом №524/5680/19 від 19.06.2023, в якій просив суд визнати протиправною та скасувати постанову від 04.03.2025 про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, винесену приватним виконавцем Скрипником В.Л. у виконавчому провадженні №75926841 за виконавчим листом №524/5680/19 від 19.06.2023.

Скарга мотивована тим, що постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності винесена приватним виконавцем Скрипником В.Л. передчасно (без проведення процедур, передбачених частинами першою-четвертою статті 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю») всупереч порядку звернення стягнення на частку учасника товариства з обмеженою відповідальністю, встановленого статтею 53-1 Закону України «Про виконавче провадження», та у незаконний спосіб обмежує право користування і розпорядження частками учасника товариств, які є у власності боржника (бо проведення у незаконний спосіб оцінки має на меті подальше відчуження часток учасника товариств), тобто порушує права та інтереси ОСОБА_1 .

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 28 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови від 04 березня 2025 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, винесеної приватним виконавцем Скрипником Володимиром Леонідовичем у виконавчому провадженні №75926841 за виконавчим листом №524/5680/19 від 19 червня 2023 року (а.с. 65-66).

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції не може визнати обґрунтованими доводи скаржника про те, що постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності винесена приватним виконавцем Скрипником В.Л. передчасно (без проведення процедур, передбачених частинами першою-четвертою статті 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю») всупереч порядку звернення стягнення на частку учасника товариства з обмеженою відповідальністю, встановленого статтею 53-1 Закону України «Про виконавче провадження», та у незаконний спосіб обмежує право користування і розпорядження частками учасника товариств, які є у власності боржника (бо проведення у незаконний спосіб оцінки має на меті подальше відчуження часток учасника товариств), тобто порушує права та інтереси ОСОБА_1 . При цьому суд першої інстанції врахував, що хоча підставою для самостійного скасування постанови від 04.03.2025 про призначення суб`єкта оціночної діяльності у виконавчому провадженні №75926841 приватний виконавець у постанові від 01.04.2025 зазначив направлення повідомлень ТОВ «Будтехмонтажінвест» та ФГ «Трудовик-12» за поштовими адресами, які не відповідають актуальній інформації з ЄРД, однак, звертаючись до суду зі скаргою про визнання протиправною та скасування постанови від 04.03.2025, Скрильнік Р.П. таких підстав не зазначав. За таких обставин, суд першої інстанції не вбачав підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця Скрипника В.Л.

06.05.2025 до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області надійшла заява представника приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. - Лейковської А.О. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій просила суд ухвалити додаткове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. понесені витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом скарги у розмірі сумі 4 500 грн (а.с. 69-70).

Заява мотивована тим, що ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 28.04.2025 у справі №524/5680/19 (провадження №4-с/524/10/25) відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови від 04.03.2025 про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, винесеної приватним виконавцем Скрипником В.Л. у виконавчому провадженні №75926841 за виконавчим листом №524/5680/19 від 19.06.2023. У поясненнях на скаргу зазначалося, що орієнтовний розрахунок витрат, що має понести приватний виконавець у зв`язку з розглядом даної скарги, складає 4 500,00 грн. На підтвердження понесених витрат надається: копія договору про надання правничої допомоги №03-01/25 від 03.01.2025, акта приймання-передачі послуг №2 від 30.04.2025 та рахунку №2 від 30.04.2025.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 травня 2025 року заяву приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича та його представника ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича від 04 березня 2025 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 75926841, відкритого на підставі виконавчого листа за №524/5680/19 від 19 червня 2023 року - задоволено частково.

Заяву (клопотання) ОСОБА_1 - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича кошти у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн.

Відмовлено приватному виконавцю виконавчого округу Полтавської області Скрипнику Володимиру Леонідовичу та його представнику ОСОБА_2 у задоволенні заяви про стягнення витрат з ОСОБА_1 на правничу допомогу у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича від 04 березня 2025 року про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 75926841, відкритого на підставі виконавчого листа за №524/5680/19 від 19 червня 2023 року, в частині вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000,00 грн.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що із наданих представником приватного виконавця доказів, на підготовку письмових пояснень приватного виконавця на скаргу було витрачено 3 години часу. При цьому, суд першої інстанції звернув увагу, що обсяг таких пояснень міститься всього на 6-ти сторінках, де переважна більшість тексту містить відомості про рух виконавчого провадження та тексти нормативних актів, переліку додатків. Складання таких письмових пояснень приватного виконавця для професійного адвоката не є складним процесом, для якого має витрачатися час у 3 години, не потребувало значних фізичних та розумових навантажень. Враховуючи вищезазначене, за висновком суду, вартість адвокатських витрат у заявленому розмірі 4 500 грн є вочевидь та безпідставно завищеною, що не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співмірності, а тому підлягає зменшенню до розміру 500 грн, тобто з урахуванням складності справи, наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, що відповідатиме критеріям виправданості, розумності та справедливості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвалу суду першої інстанції від 28.04.2025 скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення скарги у повному обсязі, а також просить ухвалу суду першої інстанції від 19.05.2025 скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи, а саме, про те, що постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності винесена приватним виконавцем Скрипником В.Л. без повідомлення ТОВ «Будтехмонтажінвест» та ФГ «Трудовик-12» у рамках ВП №75926841 про намір звернути стягнення на частку учасника товариства (боржника) та надсилання постанови про накладення арешту на частку, бо фактично повідомлення про намір звернути стягнення на частки учасника товариства (боржника) за вих. №55991 від 27.11.2024 та за вих. №55990 від 27.11.2024 ні ТОВ «Будтехмонтажінвест», ні ФГ «Трудовик-12»за їх місцезнаходженням не направлялися. Вбачається, що суд першої інстанції зробив висновок про підтвердження дотримання приватним виконавцем Скрипником В.Л., наведеної у ч.1-ч.4 ст. 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» процедури, який не відповідає обсавинам справи, бо постанова від 12.02.2025 про опис та арешт майна (коштів) боржника, на яку містить посилання постанова від 04.03.2025, разом з повідомленням про намір звернути стягнення на частку учасника товариства (боржника) ні ТОВ «Будтехмонтажінвест», ні ФГ «Трудовик-12»за їх місцезнаходженням не надсилалися. Вбачається, що суд першої інстанції зробив висновок, який не відповідає обсавинам справи, бо ОСОБА_1 у клопотанні від 28.03.2025 №12382/25-Вх на адресу суду повідомляв про те, що приватний виконавець Скрипник В.Л. свідомо намагається ввести суд в оману щодо того, що він перед залучанням суб`єкта оціночної діяльності для розрахунку вартості часток боржника у ТОВ «Будтехмонтажінвест» та ФГ «Трудовик-12» здійснив процедури, передбачені ч.2 ст. 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», але фактично постанова від 12.02.2025 про опис та арешт майна (коштів) боржника, на яку містить посилання постанова від 04.03.2025, разом з повідомленням про намір звернути стягнення на частку учасника товариства (боржника) ні ТОВ «Будтехмонтажінвест», ні ФГ «Трудовик-12»за їх місцезнаходженням не надсилалися. Суд першої інстанції беззастережно сприйняв документи та пояснення приватного виконавця Скрипника В.Л. на підтвердження дотримання, наведеної у ч.1-4 ст. 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» процедури (у той час як фактично постанова від 12.02.2025 про опис та арешт майна (коштів) боржника, на яку містить посилання постанова від 04.03.2025, разом з повідомленням про намір звернути стягнення на частку учасника товариства (боржника) за вих. №55991 від 27.11.2024 та за вих. №55990 від 27.11.2024 ні ТОВ «Будтехмонтажінвест», ні ФГ «Трудовик-12»за їх місцезнаходженням не надсилалися), а також вказав на те, що ОСОБА_1 не зазначив, які саме процедури не були проведені приватним виконавцем, у той час як ч.2 ст. 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» прямо встановлює для приватного виконавця процедуру (сукупність дій), яка становить, по-перше, повідомлення товариства про намір звернути стягнення на частку учасника товариства (боржника), по-друге, надсилання постанови про накладення арешту на частку. Вбачається, що приватний виконавець Скрипник В.Л. обмежує право ОСОБА_1 як сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду, штучно створюючи фінансову перешкоду для оскарження неправомірних рішень (дії чи бездіяльності) у ВП №75926841. Таким чином, відстоюючи правомірність свого рішення, приватний виконавець Скрипник В.Л. продовжував свою професійну функцію, а заявлені приватним виконавцем Скрипником В.Л. витрати на правничу допомогу у зв`язку із розглядом скарги не є фактичними, неминучими й обгрунтованими, у зв`язку з чим вони оплаті не підлягають.

У відзиві на апеляційну скаргу представник приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. адвокат Лейковська А.О. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

У судове засідання апеляційного суду 27.10.2025 не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 16.10.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси та засобами поштового зв`язку у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 178-182), які були доставлені до електронних кабінетів та поштовим зв`язком. Заяви чи клопотання про відкладення справи розглядом не надходили. 03.10.2025 до апеляційного суду через систему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу представника приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. адвоката Лейковської А.О., в якому просить розгляд справи здійснювати без участі приватного виконавця та представника. 09.10.2025 до апеляційного суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення боржника ОСОБА_1 , в яких просить розгляд справи здійснювати без його участі. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 09.10.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 27.10.2025 о 14-20 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи встановлено, що на виконанні у приватного виконавця Скрипника В.Л. перебуває виконавче провадження №75926841, відкрите постановою від 29.08.2024 відносно ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа №524/5680/19, виданого 19.06.2023 Автозаводським районним судом міста Кременчука (а.с. 24).

Постановою від 27.11.2024 у цьому виконавчому провадженні накладено арешт на майнові (корпоративні) права, що належать ОСОБА_1 , а саме частку у статутному капіталі ТОВ «Будтехмонтажінвест» та частку у статутному капіталі ФГ «Трудовик-12» (а.с. 24 зворот, 25), а постановою від 12.02.2025 - про опис та арешт майна (а.с. 31-32).

Постановою від 04.03.2025 у виконавчому провадженні №75926841 призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» в особі директора Скобкіна Д.С. (а.с. 8-9).

Так, за доводами скаржника, постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності винесена без проведення процедур, передбачених частинами першою-четвертою статті 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Так, на підтвердження дотримання наведеної у цій нормі процедури приватний виконавець надав суду, зокрема: копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 29.08.2024 №75926841; копію постанови про арешт майна боржника від 27.11.2024; копію повідомлення про намір звернути стягнення на частку учасника товариства (боржника) від 27.11.2024 №55991; копію конверту поштового відправлення 06 009 882 913 39; копію повідомлення про намір звернути стягнення на частку учасника товариства (боржника) від 27.11.2024 №55990; копію конверту поштового відправлення 06 009 882 891 48; копію постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 12.02.2025 (а.с. 24-32).

Натомість, посилаючись на не проведення приватним виконавцем, передбачених частинами першою-четвертою статті 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» процедур при призначенні суб`єкта оціночної діяльності, скаржник не зазначає, які саме процедури не були проведені приватним виконавцем.

Щодо заяви приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. про стягнення витрат на правничу допомогу.

Скарга ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. від 04.03.2025 про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №75926841, відкритого на підставі виконавчого листа за №524/5680/19 від 19.06.2023, була розглянута судом 28.04.2025 з постановленням ухвали про відмову у задоволенні скарги (а.с. 65-66).

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що розгляд скарги було здійснено у відсутності залучених учасників справи.

Приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Скрипник В.Л. у письмових поясненнях на скаргу вказав про попереднє орієнтовне понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 4 500 грн (а.с. 21-23).

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. адвокатом Лейковською А.О. було надано копія договору про надання правничої допомоги №03-01/25 від 03.01.2025, укладеного між приватним виконавцем та адвокатом Лейковською А.О., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Лейковської А.О., копію акту приймання-передачі наданих послуг за №2 від 30.04.2025, копія рахунку на оплату послуг №2 від 30.04.2025 (а.с. 73-75).

З рахунку на оплату послуг №2 від 30.04.2025 вбачається, що приватний виконавець та адвокат домовилися про розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 4 500 грн за підготовку пояснень приватного виконавця на скаргу (а.с. 74 зворот).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

За приписами статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 48 Закону №1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Зі змісту Закону №1404-VIII убачається, що державний виконавець наділений широким спектром повноважень щодо забезпечення примусового виконання рішень. Разом з тим, усі заходи щодо примусового виконання рішень мають здійснюватись у межах виконавчого провадження. Такий висновок відповідає, зокрема, змісту статті 18 цього Закону.

За правилами частин першої четвертої статті 22 Закону України від 06.02.2018 №2275-VIII «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів, на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку боржника або майнового поручителя, яка передана у заставу в забезпечення власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи, або відповідно до способу позасудового звернення стягнення на частку учасника товариства, що передбачений договором застави частки у статутному капіталі товариства та відповідає позасудовим способам звернення стягнення, встановленим Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». У разі звернення стягнення на частку у статутному капіталі товариства на підставі виконавчого документа виконавець повідомляє товариство про намір звернути стягнення на частку учасника товариства (боржника) та надсилає постанову про накладення арешту на частку. Товариство повинне протягом 30 днів з дня одержання такого повідомлення надати відомості, необхідні для розрахунку вартості частки боржника відповідно до частини четвертої цієї статті. З дня одержання повідомлення, передбаченого частиною другою цієї статті, товариство зобов`язане надавати виконавцю та боржнику доступ до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості частки боржника. Протягом 15 днів з дня закінчення строку, визначеного частиною другою цієї статті, суб`єкт оціночної діяльності, якого залучає виконавець на підставі своєї постанови або виконавець здійснює розрахунок вартості частки боржника відповідно до частини восьмої статті 24 цього Закону станом на день, що передував накладенню арешту на частку.

Пунктами 1,4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами 1-6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Згідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; і поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, аналізуючи норми ЦПК України щодо визначення розміру судових витрат та їх розподілу між сторонами можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (пункт 268).

Верховний Суд у постанові від 19.02.2024 у справі №490/7096/21 та від 22.05.2024 у справі №205/5969/15-ц вказав, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 22.05.2024 у справі №205/5969/15-ц також зауважено, що подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 у справі №756/6927/20, від 04.04.2024 у справі №701/804/21, від 10.04.2024 у справі №530/259/21, від 10.04.2024 у справі №367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

При цьому суд врахував також і правові позиції касаційного суду, а саме які були викладені у постанові Верховного Суду від 18.12.2024 у справі №921/357/20 про відшкодування витрат на будь-якій стадії судового провадження, у тому числі і на стадії судового контролю за виконанням судового рішення; постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі №686/28627/18 щодо оплати витрат як оплачених, так і таких, що підлягають оплаті у майбутньому.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даної скарги є визнання протиправною та скасуваня постанови від 04.03.2025 про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, винесену приватним виконавцем Скрипником В.Л. у виконавчому провадженні №75926841 за виконавчим листом №524/5680/19 від 19.06.2023.

Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами (пункт 1 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження»).

За змістом частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (пункт 3 частини третьої наведеної норми Закону).

Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна (частина четверта статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За змістом частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

За правилами частин першої четвертої статті 22 Закону України від 06.02.2018 №2275-VIII «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» звернення стягнення на частку учасника товариства здійснюється на виконання виконавчого документа про стягнення з учасника грошових коштів, на підставі виконавчого документа про звернення стягнення на частку боржника або майнового поручителя, яка передана у заставу в забезпечення власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи, або відповідно до способу позасудового звернення стягнення на частку учасника товариства, що передбачений договором застави частки у статутному капіталі товариства та відповідає позасудовим способам звернення стягнення, встановленим Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». У разі звернення стягнення на частку у статутному капіталі товариства на підставі виконавчого документа виконавець повідомляє товариство про намір звернути стягнення на частку учасника товариства (боржника) та надсилає постанову про накладення арешту на частку. Товариство повинне протягом 30 днів з дня одержання такого повідомлення надати відомості, необхідні для розрахунку вартості частки боржника відповідно до частини четвертої цієї статті. З дня одержання повідомлення, передбаченого частиною другою цієї статті, товариство зобов`язане надавати виконавцю та боржнику доступ до документів фінансової звітності, інших документів, необхідних для визначення вартості частки боржника. Протягом 15 днів з дня закінчення строку, визначеного частиною другою цієї статті, суб`єкт оціночної діяльності, якого залучає виконавець на підставі своєї постанови або виконавець здійснює розрахунок вартості частки боржника відповідно до частини восьмої статті 24 цього Закону станом на день, що передував накладенню арешту на частку.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.02.2021 у справі №910/15888/17.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, на виконанні у приватного виконавця Скрипника В.Л. перебуває виконавче провадження №75926841, відкрите постановою від 29.08.2024 відносно ОСОБА_1 з примусового виконання виконавчого листа №524/5680/19, виданого 19.06.2023 Автозаводським районним судом міста Кременчука (а.с. 24).

Постановою від 27.11.2024 у цьому виконавчому провадженні накладено арешт на майнові (корпоративні) права, що належать ОСОБА_1 , а саме частку у статутному капіталі ТОВ «Будтехмонтажінвест» та частку у статутному капіталі ФГ «Трудовик-12» (а.с. 24 зворот, 25), а постановою від 12.02.2025 - про опис та арешт майна (а.с. 31-32).

Постановою від 04.03.2025 у виконавчому провадженні №75926841 призначено суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи» в особі директора Скобкіна Д.С. (а.с. 8-9).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. від 01.04.2025 скасовано постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні №75926841 від 04.03.2025 (а.с. 50-51).

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності винесена приватним виконавцем Скрипником В.Л. передчасно (без проведення процедур, передбачених частинами першою-четвертою статті 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю») всупереч порядку звернення стягнення на частку учасника товариства з обмеженою відповідальністю, встановленого статтею 53-1 Закону України «Про виконавче провадження», та у незаконний спосіб обмежує право користування і розпорядження частками учасника товариств, які є у власності боржника (бо проведення у незаконний спосіб оцінки має на меті подальше відчуження часток учасника товариств), тобто порушує права та інтереси ОСОБА_1 . При цьому суд першої інстанції врахував, що хоча підставою для самостійного скасування постанови від 04.03.2025 про призначення суб`єкта оціночної діяльності у виконавчому провадженні №75926841 приватний виконавець у постанові від 01.04.2025 зазначив направлення повідомлень ТОВ «Будтехмонтажінвест» та ФГ «Трудовик-12» за поштовими адресами, які не відповідають актуальній інформації з ЄРД, однак, звертаючись до суду зі скаргою про визнання протиправною та скасування постанови від 04.03.2025 ОСОБА_1 таких підстав не зазначав.

Щодо ухвали Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 травня 2025 року, якою заява приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 500 грн, то вона постановлена судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, підстав для її скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності винесена приватним виконавцем Скрипником В.Л. передчасно (без проведення процедур, передбачених ч.1-ч.4 ст. 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю») всупереч порядку звернення стягнення на частку учасника товариства з обмеженою відповідальністю, встановленого ст.53-1 Закону України «Про виконавче провадження», та у незаконний спосіб обмежує право користування і розпорядження частками учасника товариств, які є у власності боржника (бо проведення у незаконний спосіб оцінки має на меті подальше відчуження часток учасника товариств), тобто порушує права та інтереси ОСОБА_1 , то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки підстав вважати, що такі дії приватного виконавця Скрипника В.Л. спрямовані на позбавлення власності боржника всупереч процедур та правил поведінки, обов`язкових для учасників правовідносин з примусового виконання рішення, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, колегія суддів не вбачає, оскільки доказів на підтвердження порушень вимог Закону України «Про виконавче провадження» при постановленні оскаржуваної постанови боржником суду не надано. Натомість, у межах заявленого спору питання звернення стягнення на корпоративні права не вирішується, що виключає підстави для застосування положень статі 53-1 Закону України «Про виконавче провадження» та статті 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю».

Доводи апеляційної скарги щодо порушеного права та охоронюваного інтересу, яке ОСОБА_1 пов`язує, з нібито, намаганням приватного виконавця позбавити його права власності, то такі доводи є безпідставними та не підтверджуються жодними належними й допустимими доказами. Вони не мають юридичного значення та не свідчать про наявність реального або потенційного порушення прав боржника у розумінні вимог процесуального законодавства. Виконавча дія приватного виконавця щодо винесення постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні передбачена нормами Закону України «Про виконавче провадження».

Доводи апеляційної скарги про те, що відстоюючи правомірність свого рішення, приватний виконавець Скрипник В.Л. продовжував свою професійну функцію, а заявлені приватним виконавцем Скрипником В.Л. витрати на правничу допомогу у зв`язку із розглядом скарги не є фактичними, неминучими й обгрунтованими, у зв`язку з чим вони оплаті не підлягають, то ці доводи колегія суддів апеляційного суду не бере до уваги, оскільки зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню на користь приватного виконавця, суд першої інстанції, враховуючи складність справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, значимість таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, із дотриманням принципу співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, дійшов правильного висновку про те, що витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500 грн є завищеними та належним чином не мотивованими.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а ухвалу суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Автозаводського районного суду м. Креремчука Полтавської області від 28 квітня 2025 року та ухвалу цього ж суду від 19 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи здійснювався у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 жовтня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов О. В. Чумак