Справа № 761/6524/24
Провадження № 2/761/1947/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Яцишина А.О.,

прокурора Кубаєвої В.В.,

представника позивача: Юрченка Ю.В.,

представника відповідача: Гребенченка О.А.,

розглянувши в судовому засіданні клопотання в загальному позовну провадженні цивільну справу за позовом першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності, витребування майна та закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи, -

встановив:

У провадженні Шевченківського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа за позовом першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності, витребування майна та закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справ, відповідно до якої сторона позивача просить суд:

1.Скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Криворучка Віктора Петровича про державно реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47185782 від 04.06.2019 та проведену на його підставі державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_1 ) на нежитлове приміщення 57, загальною площею 45,3 кв.м., по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).

2.Витребувати від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежитлові приміщення з №1 по №5 (група приміщень №57), І-поверх, літ. «А» загальною площею 45,3 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), які зареєстровані за ОСОБА_2 , як нежитлове приміщення 57, загальною площею 45,3 кв.м., по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00).

3.Скасувати державу реєстрацію прав власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення 57, загальною площею 45,3 кв.м.. за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), проведену 05.08.2019 державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Леонтьєвою Ніною Йосипівною, припинивши право власності ОСОБА_2 на об`єкт нерухомості з реєстраційний номером: 000.

4.Зарити розділ Державного реєстр прав та реєстраційну справу на об`єкт нерухомості з реєстраційним номером: 000 та скасувати реєстраційний номер об`єкта: 000.

5.Розподілити судові витрати.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 28.02.2022 року вказану цивільну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження.

Судом в судовому засіданні було поставлено на обговорення питання щодо залишення позову без руху з огляду на вимоги Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача».

Прокурор та представник позивача не підтримали клопотання, при цьому, представник позивача Київської міської ради заперечував проти залишення позову без руху з огляду на те, що на правовідносини, що виникли у даній справі, не поширюється дія Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача»

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Гребенченко О.А. просив залишити позову без руху з огляду на вимоги Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали позовної заяви, суд звертає увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» було внесено зміни, зокрема, до ст. ст. 261, 388, 390 і 391 ЦК України.

Законом України № 4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року, який набув чинності 09 квітня 2025 року, було внесено зміни, зокрема, до ст. ст. 261, 388, 390 і 391 ЦК України.

Згідно з ч. 5 ст. 390 ЦК України суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Відповідно до ч. 2 ст. 391 ЦК України, якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 390 ЦК України, суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Згідно з п. 2 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 4292-ІХ, положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо:

- нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом;

- нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, у разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

Оскільки вказаний закон має зворотну силу, а провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), коли судом може бути застосована лише та процесуальна норма, яка є чинною на момент проведення тієї чи іншої процесуальної дії та/або прийняття процесуального рішення, а відтак, вирішуючи питання про відповідність позовної заяви вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, судом встановлено, що позовна заява вимогам ч. 4 ст. 177 ЦПК України не відповідає.

Разом з тим, судом враховано, що законом України №4292-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» від 12 березня 2025 року ч. 4 ст. 177 ЦПК України доповнено абз. 2 такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Статтю 265 ЦПК України доповнено частиною 14 такого змісту: «14. У разі відмови у задоволенні позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду суд вирішує питання про повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів як компенсації вартості майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, а у разі задоволення позову - про перерахування грошових коштів на користь добросовісного набувача».

Аналізуючи вищенаведені норми, суд зауважує, що положення п. 2 р. ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 4292-ІХ, поширюється не тільки на конкретно визначенні статті, а загалом на положення цього Закону в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

В статті 58 Основного Закону України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частиною 4 статті 3 ЦПК України передбачено, що Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Своє розуміння зворотної дії закону в часі Конституційний Суд України виклав у Рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, зазначивши, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Крім того, Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (рішення КСУ від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019).

Правовідносини щодо розгляду в суді поданого першим заступником керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва позову виникли до набрання чинності положеннями Закону № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року, однак вони продовжують існувати і після його ухвалення, тому повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням.

При цьому, вимога про необхідність додавання до позову документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, не є встановленням нового обов`язку для учасника судового процесу, а є однією з процесуальних вимог до позовної заяви органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову.

Обов`язковість врахування положень Закону України від 12 березня 2025 року № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» також відображено у постановах ВС, зокрема у постановах від 30 квітня 2025 року у справі № 686/14711/21, 07 травня 2025 року у справі № 128/680/21, від 21 травня 2025 року у справі № 678/1280/21.

Щодо доводів представника позивача, що до правовідносин, які виникли у даній справі, не поширюється дія Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», оскільки позов пред`явлено як до недобросовісного власника, слід зазначити чи наступне.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 виснувала, зокрема, що перевірка добросовісності набувача цього майна здійснюється саме при вирішенні питання про витребування/повернення майна.

Добросовісність чи недобросовісність особи це правовий висновок, який робиться судом на підставі встановлених обставин справи, які можуть про це свідчити. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/20528/21.

Згідно ч. 5 ст. 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто, незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (постанова ВП ВС від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16).

Отже, обставини добросовісності або недобросовісності набувачів (відповідачів) досліджуються та встановлюються судом безпосередньо під час розгляду справи по суті, а не на стадії відкриття провадження. При цьому, факт недобросовісності набувача встановлюється судом на основі наданих сторонами та досліджених в ході судового розгляду доказів під час ухвалення судом рішення по суті спору, а не виключно через вказівку позивача про його недобросовісність у поданому позові.

Таким чином, суд приходить до висновку про поширення вимог Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» на даний спір.

Згідно ч. 2 ст. 185 ЦПК України якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму.

Відповідно до ч. 11 ст. 187 ЦПК України, суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177цьогоКодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Таким чином, зважаючи на те, що предметом даного спору є, серед іншого, вимога витребування від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради нежитлові приміщення з №1 по №5 (група приміщень №57), І-поверх, літ. «А» загальною площею 45,3 кв.м. по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000), які зареєстровані за ОСОБА_2 , як нежитлове приміщення 57, загальною площею 45,3 кв.м., по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00), положення Закону №4292-ІХ щодо зворотної дії в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна підлягають застосуванню у даній справі, в якій судом на момент набрання ним чинності не ухвалене відповідне рішення.

Враховуючи вищевикладене, позивачу необхідно у строк, визначений судом, усунути недоліки позовної заяви, які викладені вище в цій ухвалі, шляхом подання доказів внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості нежитлових приміщень згідно експертно-грошової оцінки станом на день звернення із вказаним позовом до суду.

У зв`язку з наведеним, позивачу необхідно виправити вказані в ухвалі недоліки.

В свою чергу, відповідно до ч.11 ст.187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про залишення заяви без руху та надання позивачу часу для усунення вказаних недоліків.

Також слід зазначити, що згідно до положень п. 8 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Відповідно до ч.13 ст. 187 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 187, 259-261, 353 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

позовну заяву першого заступника керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності, витребування майна та закриття розділу Державного реєстру прав та реєстраційної справи, - залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати П`ЯТИ днів з дня отримання ухвали про залишення позову без руху.

Ухвала окремо від рішення оскарженню не підлягає.

Суддя: