Єдиний унікальний номер справи 183/2789/25
Провадження № 2/183/3025/25

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року м. Самар Дніпропетровської області

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання Федорової Є. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності на спадкове майна та зобов`язання вчинення дій,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року позивач ОСОБА_1 через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС, звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 . За життя її батько заповіту не складав, після його смерті відкрилась спадщина та вона є спадкоємицею першої черги спадкування за законом після його смерті.

З метою реалізації своїх спадкових прав після смерті батька, вона 25 червня 2024 року звернулась до Сьомої київської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини за законом, де державним нотаріусом Гасс В. Ю. було заведено спадкову справу. На підставі відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, наданої у відповідь нотаріусу, останнім 10 жовтня 2024 року їй було видано спадщину за законом на недоотримані виплати спадкодавця у розмірі 36 379,14 грн., про що видано відповідне свідоцтво про право на спадщину.

Позивач зазначає про те, що 01 січня 2023 року набув чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі Закон № 1105-XIV), який викладений в новій редакції. Відповідно до ст. 4 якого уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку є Пенсійний фонд України та його територіальні органи. Уповноважений орган управління та його територіальні органи зобов`язані в тому числі забезпечувати фінансування та здійснення страхових виплат, надання соціальних послуг, передбачених цим Законом. У свою чергу Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізовано шляхом їх приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Отже, з 01 січня 2023 року відбулося фактичне процесуальне правонаступництво, за яким здійснено приєднання Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду в тому числі і Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до Пенсійного фонду України та його територіальних органів, в тому числі й до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Позивач зазначає, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя, а саме з 01 січня 2011 року та безстроково отримував страхові виплати, пов`язані із втратою працездатності.

З метою визначення обсягу спадкового майна, державним нотаріусом було направлено на адресу відповідача запит про надання інформації щодо недоотриманих за життя спадкодавцем сум страхових виплат, однак останнім було повідомлено про відсутність таких сум станом на 03 березня 2024 року, оскільки з 31 липня 2022 року страхові виплати ОСОБА_2 були припинені та із заявою про їх поновлення в період з 01 січня 2023 року по 03 березня 2024 року він не звертався, а тому ним не було вчинено дій на поновлення виплат, у зв`язку із чим заборгованість із страхових виплат відсутня.

Ураховуючи вищезазначене повідомлення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, 17 грудня 2024 року державним нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав неможливості визначення складу спадкового майна. Позивач вважає, що відповідачем безпідставно припинено нарахування і виплата її батькові, спадкодавцеві ОСОБА_2 страхових виплат у період з 31 липня 2022 року і до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , додатково посилається на безстроковість таких виплат та вважає, що останні входять до складу спадщини за ст. 1227 ЦК України, а тому її спадкові права порушені і вона вимушена звернутись до суду із цим позовом та просить:

- визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на недоотримані страхові виплати за період з 31 липня 2022 року по 03 березня 2024 року на одержання яких за життя мав право ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області нарахувати та виплатити їй недоотримані щомісячні страхові виплати за період з 31 липня 2022 року по 03 березня 2024 року, належні спадкодавцеві ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , і вирішити питання стосовно судових витрат.

Не погоджуючись із пред`явленим позовом, 22 квітня 2025 року відповідач через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС звернувся на адресу суду із відзивом на позовну заяву, відповідно до змісту якого просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що ОСОБА_2 перебував на обліку у фонді соціального страхування на тимчасово непідконтрольній Україні території, де на теперішній час органи державної влади не здійснюють повноваження. Відділення, на обліку якого перебував ОСОБА_2 не перемістилось на підконтрольну українській владі територію, особові справи потерпілих з цього відділення залишились у приміщенні даного відділення, у відповідача відсутня можливість доступу до цих документів. З 01 серпня 2022 року припинено нарахування та виплату страхових виплат ОСОБА_2 , у зв?язку із відсутністю інформації про його місцезнаходження та неможливістю проведення верифікації персональних даних. При цьому, страхові виплати могли бути нараховані лише на підставі його заяви до робочих органів виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання, що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території. ОСОБА_2 з 01 січня 2023 року і по день його смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), не звертався з відповідною заявою до робочих органів Фонду, що знаходилась на території, підконтрольній владі Україні, а тому у зв`язку з тим, що за життя останній не скористався правом на отримання страхових виплат у такий період відповідно спадкоємець ОСОБА_1 також не має права на отримання страхових коштів, так як ці кошти не входять до складу спадщини (а.с. 45-51).

28 квітня 2025 року позивач ОСОБА_1 через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС звернулась на адресу суду із відповіддю на відзив на позовну заяву, у якій зазначила, що припинення страхових виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених страхових виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання страхових виплат (а.с. 75-78).

Ухвалою судді від 31 березня 2025 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку загального позовного провадження і відкрито провадження у справі з призначенням підготовчого засідання (а.с. 41-42).

Ухвалою суду від 03 червня 2025 року постановлено про закриття підготовчого провадження у справі, останню призначено до судового розгляду по суті (а.с. 85).

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги остання підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у справі.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області у судове засідання не з`явився, у поданому суду відзиві на позовну заяву, останній просив про розгляд справи за його відсутності.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

Судом установлено, що потерпілий ОСОБА_2 , з 10 грудня 2002 року перебував на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області, мав зареєстрований страховий випадок профзахворювання, яке отримане 04 жовтня 2002 року, зазначені обставини підтверджуються відповідним свідоцтвом про загальнообов`язкове державне соціальне страхування № НОМЕР_1 , випискою з протоколу комісії з охорони праці шахти "Довжанська-Капітальна" від 03 жовтня 2002 року, актом розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 04 жовтня 2002 року, а також постановою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області № 44042/706435/1089/23 від 11 серпня 2022 року "Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати", наданими суду в засвідчених позивачем копіях (а.с. 31-32, 33, 36-37, 71 зворот).

З 01 січня 2011 року ОСОБА_2 встановлено ступінь втрати працездатності на рівні 25 % безстроково, що підтверджується відповідною довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги серії 10 ААА № 054610 від 27 січня 2011 року, що надана суду в засвідченій позивачем копії (а.с. 29-30).

Судом установлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 28 березня 2017 року останній взятий на облік, як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною довідкою № від 28 березня 2017 року, наданою суду в засвідченій позивачем копії (а.с. 28).

Відповідно до постанови Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області № 44042/706435/1089/23 від 11 серпня 2022 року "Про припинення (затримання) щомісячної страхової виплати", наданої суду в засвідченій представником відповідача копії, ОСОБА_2 (номер справи 706435, номер випадку 1089) припинено виплату щомісячної страхової виплати в розмірі 5 283,11 грн. (а.с. 71 зворот).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер в м. Червонопартизанськ Луганської області, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 18 травня 2024 року, наданим суду в засвідченій позивачем копії (а.с. 17).

Установлено, що позивач у справі ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 07 квітня 1993 року, а також свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 від 29 квітня 2017 року, наданими суду в засвідчених позивачем копіях (а.с. 16, 21).

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 49935910 від 04 червня 2020 року, наданою суду в засвідченій позивачем копії (а.с. 19).

З метою оформлення своїх спадкових прав за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 звернулась до Сьомої київської державної нотаріальної контори, де державним нотаріусом заведено спадкову справу № 339/2024, що підтверджується відповідним Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 78695437 від 10 жовтня 2024 року (а.с. 22).

Судом установлено, що 10 жовтня 2024 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Гасс В. Ю., ОСОБА_1 , як спадкоємцеві першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , було видано спадщину у вигляді грошової суми в розмірі 36 379,14 грн., яка належала померлому, що підтверджується довідкою, виданою Управлінням з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області від 26 липня 2024 року № 1200-0503-8/19213, а також грошових внесків з відповідними відсотками та компенсаціями, що знаходяться в ТВБВ № 10012/0162, які належали померлому, що підтверджується довідкою АТ "Державний ощадний банк України" від 19 серпня 2024 року № 46/12-05/107378/2024/БТ, про що нотаріусом видано відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 1-2153 та надане суду в засвідченій позивачем копії (а.с. 24).

Як убачається з листа Управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області № 1200-0403-9/23532 від 17 вересня 2024 року, наданого у відповідь на запит державного нотаріуса, та наданого суду в засвідченій позивачем копії, сума недоотриманої страхової виплати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутня. Згідно з мігрованою базою даних Фонду соціального страхування України до бази даних ІКІС ПФУ підсистеми "Призначення та виплата деяких соціальних виплат" щомісячні страхові виплати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) припинені Фондом соціального страхування України 31 липня 2022 року. Потерпілий ОСОБА_2 з заявою про поновлення щомісячних страхових виплат в період з 01 січня 2023 року по день смерті (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не звертався. ОСОБА_2 за життя не вчинено дій спрямованих на поновлення щомісячних страхових виплат, тому Головним управлінням не проводилось нарахування та виплата щомісячної страхової виплати потерпілому. Заборгованість з щомісячних страхових виплат перед потерпілим відсутня (а.с. 25).

Постановою державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори Гасс В. Ю. № 3285/02-14 від 17 грудня 2024 року, спадкоємцеві ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на суму недоотриманої страхової виплати, яка належала її батькові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з підстав неможливості визначення складу спадкового майна (а.с. 27).

Спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на спадкування за законом, а саме право власності на спадкове майно у вигляді недоотриманої суми страхових виплат спадкодавця.

Підставою своїх позовних вимог позивач зазначає наявність у нього як спадкоємця після смерті батька права на спадкування недоотриманої суми страхових виплат.

Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Так, статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частина перша статті 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Так, частиною 1 статті 40 Закону України "Про загальнообов?язкове державне соціальне страхування" визначено, що здійснення страхових виплат і надання соціальних послуг припиняються: 1) якщо потерпілим є особа, якій оформлено документи для виїзду за кордон на постійне проживання/залишення на постійне проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що страхові виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від реабілітації у сфері охорони здоров`я чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) у разі смерті отримувача страхових виплат; 7) у разі добровільної відмови від страхової виплати потерпілим або особами, які мають право на страхові виплати в разі смерті потерпілого; 8) в інших випадках, передбачених законом.

Так, підставою для припинення виплат ОСОБА_2 страхових виплат зазначено неможливість верифікації персональних даних.

Суд критично ставиться до таких обставин, оскільки вони не грунтуються на положеннях закону, а також додатково спростовуються рішенням Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Відділу перерахунків пенсій № 1 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 15414 від 27 лютого 2024 року, наданим суду в засвідченій позивачем копії (а.с. 34).

Додатково суд зауважує, що згідно з пунктом 3 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" № 1105-ХІV (у редакції від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ) особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначає Кабінет Міністрів України.

Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.

Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV, який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ та має назву "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначає економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Статтею 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (в редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

Частиною першою статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.

Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я (ч. 6 ст. 47 статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування").

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що страхові виплати як призначаються, так і продовжуються на строк, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

Жодним законом не передбачено як призначення, так і продовження страхової виплати на період дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Як зазначалося вище, потерпілий ОСОБА_2 перебував на обліку відповідного Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та мав право на отримання страхових виплат відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" безстроково, наявність як підстав для продовження страхових виплат на певний час, так і підстав для припинення страхових виплат, передбачених статтею 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", не встановлено.

У статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" передбачено випадки припинення страхових виплат і надання соціальних послуг: на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.

Постановами Кабінету Міністрів України №№ 531, 637 та 595 встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення АТО, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам.

Указані підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Про необхідність соціального захисту осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях ідеться і в Законі України від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях".

У статті 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц, у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі № 418/2434/18.

Ураховуючи вищезазначене, суд вважає, оскільки потерпілому ОСОБА_2 , якому встановлено втрату працездатності 25 % безстроково, призначено щомісячно страхову виплату, в розмірі, яка станом на 31 липня 2022 року становила 5 283,11 грн. (а.с. 71 зворот), тому останній мав право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від звернення до робочих груп Фонду про продовження виплат. ОСОБА_2 за життя право на отримання страхових виплат не втратив, тому позивач як спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом недоотримані щомісячні страхові виплати за період з серпня 2022 року до лютого 2024 року.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджені належними і допустимим доказами, і підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання права власності на спадкове майна та зобов`язання вчинення дій задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на недоотримані щомісячні страхові виплати за період з серпня 2022 року до лютого 2024 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоотримані щомісячні страхові виплати в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з серпня 2022 року до лютого 2024 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_4 ;

- відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області, , місцезнаходження юридичної особи за адресою: 93404, Луганська область, м. Сіверськодонецьк, вул. Шевченко, 9.

Рішення суду складено і підписано 23 жовтня 2025 року.

Суддя Г.Є. Майна