Справа № 172/917/25
Провадження 2/172/399/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
24.10.2025 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого судді Філіппова Є.Є., за участі секретаря судового засідання Лук`яненко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Васильківка у відсутність сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Дубовиківської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про звільнення від сплати аліментів на неповнолітню дитину та визначення місця проживання дитини, -
До суду надійшов вищевказаний позов. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача ОСОБА_3 вказує, що позивач з відповідачкою перебували у фактичних шлюбних відносинах від яких народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 донька ОСОБА_4 .
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2017 року у справі № 172/124/17 з нього стягуються аліменти на утримання неповнолітньої донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь матері ОСОБА_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового міниміуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 січня 2017 року до повноліття доньки. Однак, на даний час донька проживає разом з ним та знаходиться на його повному матеріальному утриманні, у зв`язку з чим він не повинен сплачувати аліменти на користь відповідача. На сьогоднішній день сторони не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати їх донька. Позивач бажає, щоб дитина проживала разом з ним, у його будинку, що належить йому та знаходиться в АДРЕСА_1 . Позивач має змогу забезпечити її всім необхідним, постійно піклується за станом її здоров`я, має з нею психологічний контакт та прив`язаність один до одного.

Проживання доньки разом з позивачем відповідає психологічним, моральним та фізичним її інтересам. Позивач має можливість в повній мірі займатись її вихованням. Разом з тим позивач не чинить жодних перешкод для спілкування відповідачки з донькою і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена батьківського піклування. Спиртними напоями позивач не зловживає, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, добре відноситься до дітей.

Просить суд звільнити позивача ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , що стягуються на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по рішенню Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року у справі № 172/124/17. Закрити виконавче провадження по стягненню вказаних аліментів. Визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 22.04.2025 року провадження у справі відкрито та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник позивача ОСОБА_3 надав суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та його представника, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за її відсутності не скористалася та не повідомила суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала.

Орган опіки та піклування Дубовиківської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області надав заяву про розгляд справи у відсутність їх представника.

У зв`язку з викладеним, судом ухвалено рішення про заочний розгляд на підставі наявних у справі доказів.

На підставі ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України справа слухається у відсутність сторін без фіксування судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Статтею 263 ЦПК України зазначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законнимі обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_5 є батьками неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 24.05.2013 року.

Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2017 року у справі № 172/124/17 з позивача ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь матері ОСОБА_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового міниміуму на дитину відповідного віку, починаючи з 26 січня 2017 року до повноліття доньки.

Згідно акту про проведення обстеження сім`ї від 27.03.2025 року, складеного депутатом Дубовиківської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 64 встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом зі своєю донькою ОСОБА_4 та дружиною ОСОБА_6 .

Згідно акту про проведення обстеження сім`ї від 27.03.2025 року, складеного депутатом Дубовиківської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області № 65 встановлено, що позивач ОСОБА_1 , 1991 року народження, проживає за адресою АДРЕСА_1 , разом зі своєю донькою ОСОБА_4 . Сусіди засвідчують про те, що дівчинка ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 не проживає.

Відповідно до довідки №187-035 від 28.03.2025 року виданої Чаплинським старостинським округом Дубовиківської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області встановлено, що позивач ОСОБА_1 , 1991 р.н. дійсно проживає по АДРЕСА_1 , та його сім`я складається з дружини ОСОБА_6 , сина ОСОБА_7 , 2022 року народження та доньки ОСОБА_4 , 2013 року народження.

Згідно характеристики класного керівника ОСОБА_4 , 2013 р.н. комунального закладу "Шевченківський навчально-виховний комплекс- дошкільний навчальний заклад" Дубовиківської сільської ради Дніпропетровської області вбачається, що неповнолітня здібна, старання учениця. Уроки відвідує регулярно, пропускає лише по поважній причині. Для навчання в дистанційному форматі має доступ до мережі інтернет, телефон, ноутбук якщо перебуває у бабусі ОСОБА_8 . Під час перебування у матері ОСОБА_2 не систематично виходить на уроки через неякісний інтернет-зв`язок та відсутність електроенергії. На даний час батько дівчинки проходить службу в ЗСУ. Дитина проживає з бабусею, але час від часу перебуває у матері.

ОСОБА_1 має у власності житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Згідно рішення та висновку щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , 2013 р.н. №67 від 15.09.2025 року комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Дубовиківської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1 , 1991 року народження.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Отже, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини та стягнення аліментів на її утримання), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Окрім того, як зазначено в Постанові Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц щодо звільнення від сплати аліментів, з урахуванням предмета цієї категорії спорів (припинення стягнення аліментів на утримання дитини, звільнення від сплати заборгованості), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Нарахування аліментів за період, коли дитина не проживала з матір`ю, суперечить цільовому призначенню аліментів, за рахунок яких утримується дитина.

Аналіз фактичних обставин і зібраних у справі доказів свідчить про те, що неповнолітня донька ОСОБА_4 , 2013 р.н. з жовтня 2024 року проживає разом із своїм батьком позивачем ОСОБА_1 , перебуває на його утриманні.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом звільнення його від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_4 , 2013 р.н. які стягуються з позивача на підставі рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16.02.2017 року, тим самим повністю задовольнивши позов в цій частині.

Щодо вимоги позивача про визначення місця проживання неповнолітньої доньки разом з батьком суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 51 Конституції України кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 8 Конвенції про права дитини не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

За приписами ч.1, 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону).

Статтями 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення від сплати аліментів на неповнолітню дитину та визначення місця проживання дитини, що якнайкраще забезпечить інтереси дитини.

При ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, суд виходить з того, що найкращі інтереси останніх мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися. Держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по справі.

На підставі викладеного, керуючись Конвенцією ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, ст.ст. 141, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування Дубовиківської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області про звільнення від сплати аліментів на неповнолітню дитину та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

2. Звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , що стягуються на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , по рішенню Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року у справі № 172/124/17.

3. Виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 аліментів, на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкритого по рішенню Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2017 року у справі № 172/124/17 - закрити.

4. Визначити місце проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

5. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Є.Є.Філіппов