Справа № 147/1179/25
Провадження № 2/147/461/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року с-ще Тростянець

Тростянецький районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Борейко О. Г.,

із секретарем Криворучко Н. М.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - адвоката Корнійчука С. А.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача - адвоката Дудіна Л. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, у приміщенні Тростянецького районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позицій сторін.

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить збільшити розмір аліментів на утримання дітей та стягувати з нього на її корить аліменти в розмірі 10000 гривень на двох дітей щомісячно та до досягнення дітьми повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які підлягають щорічно індексації відповідно до вимог закону, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дітей; припинити стягнення аліментів, за рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області у справі №147/1133/22 від 19.01.2023 починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили; стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача.

Позовні вимоги мотивує тим, що 02 травня 2010 року сторони уклали між собою шлюб під час якого в них народилися діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подружнє життя з часом не склалося, шлюб за рішенням суду було розірвано. Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 19 січня 2023 року постановлено стягувати із відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 4000 грн щомісячно на двох дітей. Вказане рішення подано до виконання, і перебуває на виконанні в Тростянецько-Ладижинському ВДВС у Гайсинському районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ), виконавче провадження за №71506202. Аліменти які сплачуються за вказаним судовим рішенням, не забезпечують в повному обсязі матеріальні інтереси дітей. Відповідач зареєстрований як фізична особа-підприємець, здійснює господарську діяльність, має власні аптеки, автомагазин, та має змогу сплачувати аліменти в більшому розмірі. Після ухвалення вказаного судового рішення, матеріальне становище відповідача покращилось, у власності якого перебуває два автомобіля ВМW Х5 2015 року випуску та ВМW530D 2003 року випуску. Має в користуванні житловий будинок, в якому і проживає по даний час, має у власності земельну ділянку. Має у власності аптеки, в яких працюють працівники, яким оплачує заробітну плату, орендує приміщення для розташування аптек та автомагазину. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач вважає, що з відповідача необхідно щомісячно стягувати на користь позивачки для утримання двох неповнолітніх дітей аліменти в твердій грошовій сумі 10000 грн, яка підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи із дня набрання судовим рішенням законної сили. Розмір аліментів в твердій грошовій сумі 4000 грн на двох дітей позивачу не вистачає в повному обсязі, зважаючи на вартість продуктів харчування, інших речей першої необхідності, одягу тощо.

Відповідач подав відзив на позов в порядку ст. 178 ЦПК України, в якому визнає позов частково, а саме в розмірі 6500 грн на двох дітей в задоволенні решти позовним вимог просить відмовити, а також просить стягнути з позивача понесені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 10000 грн. В обґрунтування відзиву зазначив, що відповідно до довідки Тростянецько-Ладижинського ВДВС у Гайсинському районі Вінницької області ЦМУ МЮ (м. Київ) від 15.07.2025 №17279 станом на 01.07.2025 заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Відповідач заперечує обставини наведені у позовній заяві, а саме про те, що у відповідача покращилось матеріальне становище, адже автомобіль ВМW530D 2003 року випуску, житловий будинок, в якому відповідач проживає на даний час, земельна ділянка є предметом розгляду по цивільній справі №147/1209/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання договорів дарування житлового будинку з господарськими спорудами, земельної ділянки недійсними через фіктивність, поділ майна подружжя та стягнення грошової компенсації за відчужений транспортний засіб та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Оскільки зазначене майно було придбане задовго до ухвалення 19.01.2023 Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області про стягнення аліментів на утримання дітей, а тому не може підтверджувати покращення матеріального становища відповідача, а скоріше навпаки підтверджує погіршення його матеріального становища, враховуючи судовий спір та позовні вимоги про стягнення половини його вартості на користь позивачки ОСОБА_1 . Також зазначає, що здійснення підприємницької діяльності відповідачем не може бути автоматичною вказівкою на покращення матеріального становища відповідача. Зазначає про наявність заборгованостей по кредитним зобов`язанням на загальну суму 437178,01 грн. Вказаний відповідачем розмір аліментів в сумі 6500 грн, більший за рекомендований розмір (6392 грн) та на думку сторони відповідача буде достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей.

25 липня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, у якій сторона позивача зазначає, що транспортні засоби за відповідачем зареєстровано після розірвання шлюбу між сторонами, що не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами. Відповідач здійснює свою підприємницьку діяльність за багатьма КВЕДами, окрім того відповідач не надав інформацію щодо своїх доходів задекларованих в податковому органі, а також витрат на заробітну плату найманим працівникам (в аптеках, магазинах тощо). Зазначає, що відповідач не спростував тих обставин, що транспортні засоби ним було придбано після розірвання шлюбу, і стягнення аліментів, тому ці обставини підтверджують покращення його майнового стану. Також відповідач не спростував тих обставин, що ним орендуються приміщення магазину, аптек у різних населених пунктах Вінницької області, має найманих працівників, яким оплачує регулярно заробітну плату, і відсутня заборгованість по виплаті заробітної плати, що також додатково підтверджує можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж він сплачує позивачу.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 09 липня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання за участю сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов.

24 липня 2025 року надійшов відзив на позов в порядку ст. 178 ЦПК України (Т. 1, а.с. 57-81).

25 липня 2025 року надійшла відповідь на відзив (Т. 1, а.с. 82-85).

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 04 вересня 2025 року постановлено задовольнити клопотання представника позивача та витребувано від ПрАТ «ВОПАС 10599» та від ГУ ДПС у Вінницькій області додаткові докази.

22 вересня 2025 року від ГУ ДПС у Вінницькій області надійшли витребувані докази (Т. 1, а.с. 11-112).

Також, 22 вересня 2025 року від ПрАТ «Вінницьке обласне підприємство автобусних станцій 10599» надійшли витребувані докази (Т.1, а.с. 120-232).

09 жовтня 2025 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення додаткових доказів, а саме висновку експертизи щодо вартості автомобіля ВМW530D 2003 року випуску (Т.2, а.с. 1-40).

Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити в повному обсязі, оскільки матеріальне становище відповідача покращилось, а витрати на утримання дітей значно збільшились. Також представником позивача заявлено, що протягом п`яти днів ним будуть надані докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Відповідач та його представник позов визнають частково в розмірі 6500 грн на двох дітей, зазначивши, що стороною позивача не доведено факту поліпшення матеріального становища відповідача, натомість він любить своїх дітей і вважає, що з урахуванням рівного обов`язку обох батьків щодо утримання дітей сума, яку відповідач визнав буде достатньою для їхнього гармонійного розвитку. Додатково зазначили, що сплатою аліментів відповідач не обмежується, і додатково надає їм допомогу, нещодавно надав кошти для того, щоб діти відпочили за кордоном.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірваний рішенням суду.

Від шлюбу народилися діти: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 19 січня 2023 року у справі №147/1133/22 постановлено стягувати із відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 4000 грн щомісячно на двох дітей, на підставі якого винесено виконавчий лист.

Факт проживання дітей з позивачкою ОСОБА_1 визнається учасниками справи, а тому не підлягають доказуванню відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Між сторонами виник спір щодо збільшення витрат на утримання дітей та наявності підстав для збільшення розміру аліментів.

Оцінка суду.

Суд, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, надані на обґрунтування позову, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно зі ст. 18 Конвенції ООН про права дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно із ч. 1 ст.192 СК України та роз`ясненнями, викладеними у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

У справі ЄСПЛ «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§76). На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. У §54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

На думку суду, при вирішенні спорів, що стосуються дітей (в тому числі справи щодо стягнення аліментів) суд зобов`язаний керуватися найкращими інтересами дитини, оскільки, така категорія спорів є особливою через те, що дитина це не завжди захищений учасник суспільних відносин, а тому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен брати до уваги найкращі інтереси дитини.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи:

(а) погляди дитини,

(б) індивідуальність дитини,

(в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин,

(г) піклування, захист і безпека дитини,

(ґ) вразливе положення,

(д) право дитини на здоров`я,

(е) право дитини на освіту (висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №654/4307/19).

Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що діти проживають з нею. Розмір утримання, яких потребує збільшенню: діти зростають, суми аліментів, які сплачує відповідач на даний час не вистачає для того, щоб забезпечити нормальні умови їхнього життя, розвитку та харчування.

Водночас, суд часткового погоджується із тим, що заявлений розмір аліментів не відповідає критерію розумності, об`єктивності та справедливості, а також не підтверджений належними та допустимими доказами з огляду на наступне.

Суд звертає увагу на те, що звертаючись до суду із позовною заявою про стягнення аліментів, позивачем не надано будь-яких доказів того, що на момент звернення до суду, відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дітей у заявленому позивачкою розмірі.

Витребувані на вимогу сторони позивача документи не дають змоги визначити реальний дохід та витрати ОСОБА_2 , як особи яка займається підприємницькою діяльністю, а тому такі докази на думку суду не свідчить про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому позивачкою розмірі.

Державою встановлюється мінімальна та максимальна сума аліментів, перша з яких становить 50% від прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідної вікової категорії.

Відповідно до Державного бюджету на 2025 рік прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає 3196 гривень.

При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд звертає увагу на наступне.

Позивачка просить стягувати з відповідача аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини та вказує щомісячну суму аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача, а саме у розмірі 10000 гривень на обох дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Окрім того, суд враховує той факт, що відповідач частково визнав позовні вимоги, а саме в розмірі 6500 грн.

На думку суду, часткове визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Враховуючи часткове визнання позову відповідачем, та ту обставину, що, станом на день розгляду справи, діти сторін проживають разом з позивачкою, остання несе витрати по утриманню дітей, забезпечує їхнє лікуванням в разі потреби, займається вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, беззаперечне право неповнолітніх дітей на утримання обома батьками, виходячи з найкращих інтересів дітей, керуючись принципом розумності і справедливості, врахувавши розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, мінімальний рекомендований розмір аліментів, на одну дитину, матеріальне становище дітей, матеріальне становище сторін по справі, інші обставини справи, суд вважає, що аліменти в стягнутому розмірі є недостатніми, та дійшов висновку, що справедливими та розумними, необхідними та достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дітей буде стягнення аліментів з відповідача в розмірі 7000 гривень на двох дітей (тобто по 3500 гривень на одну дитину) щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття, збільшивши розмір стягуваних аліментів.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов переконання, що позов в цій частині варто задовольнити.

Відповідно до положень ч. 1 ст 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Індексація розміру аліментів, визначеного у твердій грошовій сумі, проводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи у договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку. Індексація розміру аліментів проводиться щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів.

Таким чином індексація розміру аліментів проводиться виконавцем.

Не належить до задоволення вимога позивача в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки як зазначено вище прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років станом на 2025 рік складає 3196 грн, в той час як судом ухвалено стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 3500 грн на кожного, що перевищує розмір прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідної вікової категорії.

Виходячи з вимог ст.430 ЦПК України, варто допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Одночасно суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч.1ст.192 Сімейного кодексу України, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Інші доводи сторін не впливають на зазначений вище висновок суду.

У рішенні у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) (заява 49684.99 від 27.09.2001) (п. 30), ЄСПЛ відзначив, що: «…Незважаючи на те, що п. 1 ст. 6 Конвенції прав людини зобов`язує суди мотивувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент…».

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що у випадку, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Із статті 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів.

Враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, в якій містяться вимоги щодо стягнення аліментів, тому суд вважає, що з відповідача ОСОБА_2 варто стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн в дохід держави.

Згідно із ч.1, 2, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Положеннями ч.1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому чилі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За загальним правилом, при розподілі судових витрат у резолютивній частині судового рішення за результатами розгляду та вирішення справи встановлюється обов`язок сторони, не на користь якої ухвалено таке судове рішення, відшкодувати (компенсувати) іншій стороні понесені судові витрати з вказівкою на чіткий розмір відповідних судових витрат.

Разом з тим, представник позивача заявив про те, що докази на підтвердження розрахунку суми судових витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Отже, питання про розподіл судових витрат понесених позивачем, відповідно до п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України буде розглянуто в судовому засіданні.

Водночас відповідачем заявлено про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн, на підтвердження чого надає:договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 15 липня 2025 року (Т. 1, а.с. 76-77), розрахунок суми гонорару за надану професійну правничу допомогу від 15.07.2025 (Т. 1, а.с. 78); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №587 на ім`я ОСОБА_6 (Т. 1, а .с. 80); ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АВ №1104407 (Т. 1, а.с. 81).

Відповідно до п.2.1. Договору вартість наданих послуг правничої допомоги сторони встановили у фіксованому розмірі 10000 грн.

Частиною ч.1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд задовольнив позовні вимоги позивача на 70%, тому відповідач має право на відшкодування з позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 30%.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення позову з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача належить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 3000 грн, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, ст. 51 Конституції України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 141, 180, 181, 182, 184, 192СК України та керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 282, 289 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей - сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 7000 (сім тисяч) гривень 00 копійок, на двох дітей, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, та до досягнення старшою дитиною повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Виконавчий лист №147/1133/22 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей - сина: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, на двох дітей, щомісячно, починаючи з 05 січня 2023 року, та до досягнення дітьми повноліття, після набрання рішенням законної сили - відкликати.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 24 жовтня 2025 року.

Суддя О. Г. Борейко