АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року

м. Чернівці

справа № 926/5558/23

провадження 822/735/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Скулеби А.І.,

учасники справи:

позивач Чернівецька міська рада,

відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернівці Девелопмент»,

треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик Марія Олексіївна, Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Куніцина Ірина Євгеніївна,

апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівці Девелопмент» на рішення Чернівецького районного суду м.Чернівці від 05 червня 2025 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Стоцька Л.А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року Чернівецька міська рада звернулась з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівці Девелопмент» (далі ТОВ «Чернівці Девелопмент») та ОСОБА_1 , у якому просила суд:

- визнати недійсним односторонній правочин, оформлений актом приймання-передачі нерухомого майна ТзОВ «Чернівці Девелопмент» на користь ОСОБА_1 ;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 70081757 від 06 листопада 2023 року, прийняте приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Куніциною І.Є. про реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: адміністративну будівлю літ. «А», загальною площею 378,50 кв. м, котельню літ. «А», загальною площею 8,30 кв. м, прохідну літ. «Б» загальною площею 14,40 кв. м, майстерню літ «В», загальною площею 191,90 кв. м, склад літ. «Ж», загальною площею 249,70 кв. м, майстерню літ. «М», загальною площею 121,50 кв. м, гараж літ. «Р», загальною площею 248,10 кв. м.

В обгрунтування позову посилались на те, що оспорюваний правочин (акт приймання-передачі нерухомого майна) вчинено ТзОВ «Чернівці Девелопмент», з метою уникнути звернення стягнення державною виконавчою службою на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за виконавчим провадженням про стягнення з ТзОВ «Чернівці Девелопмент» заборгованості у розмірі 380 276,21 гривень. Чернівецька міська рада вважає, що оспорюваний акт прийому-передачі майна підлягає визнанню недійсним, як такий, що спрямований на уникнення стягнення на майно боржника, посилаючись на статтю 215 Цивільного кодексу України та його фраудаторність.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чернівецького районного суду м.Чернівці від 05 червня 2025 року позов Чернівецької міської ради до ОСОБА_1 , ТзОВ «Чернівці Девелопмент», треті особи: Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик М. О., Приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Куніцина І. Є. про визнання недійсним правочину та скасування рішення про державну реєстрацію задоволено.

Визнано недійсним односторонній правочин, оформлений актом приймання-передачі нерухомого майна ТзОВ «Чернівці Девелопмент» на користь ОСОБА_1 ;

Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 70081757 від 06 листопада 2023 року, прийняте приватним нотаріусом Чернівцького міського нотаріального округу Куніциною І.Є. про реєстрацію права власності на нерухоме майно - нежитлові будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: адміністративну будівлю літ. «А», загальною площею 378,50 кв. м, котельню літ. «А», загальною площею 8,30 кв. м, прохідну літ. «Б», загальною площею 14,40 кв. м, майстерню літ «В», загальною площею 191,90 кв. м, склад літ. «Ж», загальною площею 249,70 кв. м, майстерню літ. «М», загальною площею 121,50 кв. м, гараж літ. «Р», загальною площею 248,10 кв. м.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТзОВ «Чернівці Девелопмент» формально передав об`єкти нерухомого майна, а саме: адміністративна будівля літ. «А» заг. пл. 378.50 кв. м., котельня літ. «А», загальною площею 8,30 кв. м., прохідна літ. «Б», загальною площею 14,40 кв. м., майстерня літ. «В», загальною площею 191,90 кв. м., склал літ. «Ж», загальною площею 249,70 кв. м., майстерня літ. «М», загальною площею 121,50 кв. м., гараж літ. «Р», загальною площею 248,10 кв. м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 до свого бенефіціарного власника, що не несе собою зміни прав та обов`язків ТзОВ «Чернівці Девелопмент» і має ознаки фіктивності, виходячи з того, що єдиним власником ТзОВ «Чернівці Девелопмент» є ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТзОВ «Чернівці Девелопмент» просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позову допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апелянта в основному зводяться до того, що оспорюваний акт прийому-передачі нерухомого майна від 02 листопада 2023 року №2951, 2952 не може бути оскаржений, оскільки не є правочином.

ТзОВ «Чернівці Девелопмент» є платоспроможним, його господарська діяльність є прибутковою, він може відповідати за своїми зобов`язаннями, що підтверджує відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину та прямо виключає наявність у оспорюваному правочині ознак фраудаторності.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Чернівецька міська рада подала до суду відзив на апеляційну скаргу. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Посилаються на те, що аргументи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 23 травня 2023 року у справі №926/552/23, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 03 жовтня 2023 року, позов Чернівецької міської ради до ТзОВ «Чернівці Девелопмент» про стягнення безпідставно збережених коштів в розмірі орендної плати за землю в сумі 380 276 гривень 61 копійок задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Чернівці Девелопмент» на користь Чернівецької міської ради безпідставно збережені кошти з орендної плати за землю в сумі 380 276 гривень 61 копійок та 5 704 гривні 15 копійок витрат зі сплати судового збору.

На виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 23 травня 2023 року, з урахуванням ухвали Господарського суду Чернівецької області від 31 травня 2023 року по справі № 926/552/23, видано наказ.

На підставі зазначеного наказу Господарського суду Чернівецької області Чернівецька міська рада звернулась з заявою до приватного виконавця Фесик М.О. про відкриття виконавчого провадження.

28 листопада 2023 року Приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73451701.

Під час вчинення виконавчих дій щодо виявлення зареєстрованого за ТзОВ «Чернівці Девелопмент» майна Приватним виконавцем встановлено, що у боржника відсутнє будь-яке рухоме те нерухоме майно, рух грошових коштів по рахунках відбувався до листопада 2023 року, тобто до відкриття виконавчого провадження, наразі на рахунках активи відсутні.

ТзОВ «Чернівці Девелопмент» 03 листопада 2023 року здійснило відчуження належних йому об`єктів нерухомого майна, а саме: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, адміністративної будівлі літ. «А», загальною площею 378,50 кв. м, котельні літ. «А», загальною площею. 8,30 кв. м, прохідної літ. «Б», загальною площею 14,40 кв. м, майстерні літ. «В», загальною площею 191,90 кв. м, складу літ. «Ж», загальною площею 249,70 кв. м, майстерні літ. «М» загальною площею 121,50 кв. м, гаражу літ. «Р», загальною площею 248,10 кв. м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на користь бенефіціарного власника ТзОВ «Чернівці Девелопмент» ОСОБА_1 (інформаційна довідка з ДРРІНМ від 16.12.2023 № 358744227).

Приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Куніциною І. Є., на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна № 2951, № 2952, виданого 02 листопада 2023 року, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 06 листопада 2023 року № 70081757 та внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 52411855 про право власності ОСОБА_1 на адміністративну будівлю літ. «А», загальною площею 378,50 кв. м, котельню літ. «А», загальною площею 8,30 кв. м, прохідну літ. «Б» загальною площею 14.40 кв. м, майстерню літ. «В» загальною площею 191,90 кв. м, склад літ. «Ж» загальною площею 249,70 кв. м, майстерню літ. «М» загальною площею 121,50 кв. м, гараж літ. «Р», загальною площею 248,10 кв. м.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені норми визначають об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

При цьому, захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У частині 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування. Зазначені правові позиції неодноразово висловлювались Великою Палатою Верховного Суду і Верховним Судом та узагальнено викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19.

Предметом спору у цій справі є позовні вимоги про визнання недійсним правочину щодо передання нерухомого майна ОСОБА_1 , що оформлений актом № 2951, №2952 приймання-передачі нерухомого майна від 02 листопада 2023 року та скасування рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Куніциної І.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно (реєстраційний номер 101).

Як на підставу позовних вимог позивач послався на те, що відповідний правочин та реєстраційний запис вчинені відповідачами на шкоду позивачу, як кредитору, для уникнення виконання Товариством своїх зобов`язань перед позивачем, за судовим рішенням, про стягнення з Товариства заборгованості та підлягають скасуванню, як фраудаторний правочин.

Відповідно до частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

В юридичній науці та судовій практиці договори, дії, бездіяльність та рішення органів, що вчиняються з метою завдати шкоди кредитору і така мета досягнута, називають фраудаторними правочинами. Правочин, вчинений боржником у період виникнення у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину як такого, що вчинений боржником на шкоду кредиторам. Фраудаторний правочин укладається боржником у період проведення виконавчого провадження з метою виведення свого майна з-під стягнення (пункти 47, 48, 51 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022року у справі № 2-591/11).

Водночас, оцінюючи оспорюваний позивачем акт приймання-передачі нерухомого майна, колегія суддів зазначає, що він був прийнятий на виконання рішення засновника Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівці Девелопмент", яке оформлено протоколом від 02 лютого 2023 року.

Так, відповідним рішенням єдиного засновника було вирішено зменшити статутний капітал Товариства до розміру 100 000 гривень.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11 серпня 2022 року у справі № 916/546/21 зазначила, що залежно від встановлених судами обставин конкретної справи, документ, який сторони справи іменують як "акт приймання-передачі", може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як змісту такого акта приймання-передачі, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Таким чином, суд досліджує акт в кожному конкретному випадку та надає йому оцінку в залежності від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином та щодо ефективного способу захисту.

Із аналізу пункту 3 частини п`ятої статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" вбачається можливість внесення змін до відомостей про розмір статутного капіталу, розміри часток у статутному капіталі чи склад учасників товариства з обмеженою відповідальністю, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, на підставі подання лише акта приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства.

Отже, чинним законодавством передбачена можливість реєстрації змін у складі учасників, розмірі часток у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю на підставі лише акта приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства.

Надаючи належну оцінку оспорюваному акту колегія суддів дійшла до висновку про те, що акт приймання-передачі майна є правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки - набуття та припинення права власності на корпоративні права.

Відтак такий двосторонній акт у цих правовідносинах свідчить про погоджену дію шляхом волевиявлення обох сторін цього двостороннього правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків. Оскарження правочину, оформленого актом (у розумінні статті 202 ЦК України) в цьому випадку є належним способом захисту цивільних прав та обов`язків у розумінні статті 16 ЦК України, статті 20 ГК України.

Схожі правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11.09.2018 у справі № 918/1377/16, від 12.06.2019 у справі №927/352/18, від 10.09.2019 у справі № 918/370/18, від 25.02.2020 у справі №915/1299/18 тощо.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц, постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17 зроблено висновки про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

У постанові Верховного Суду від 14 січня 2020 року у справі № 489/5148/18 суд касаційної інстанції вказав, що правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору). При цьому та обставина, що правочин з третьою особою якому боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

У постановах Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 910/7547/17, від 28 листопада 2019 року у справі № 910/8357/18, від 03 березня 2020 року у справі № 904/7905/16, від 26 травня 2020 року у справі № 922/3796/16, від 17 вересня 2020 року у справі № 904/4262/17 зроблений висновок, що з конструкції частини третьої статті 13 ЦК України випливає, що дії особи, які полягають у реалізації такою особою свого права, однак вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, є формою зловживання правом.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що оспорюваний правочин є фіктивними, оскільки дії сторін під час їх укладання були направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором, а з метою приховання цього майна від виконання.

Разом з тим, суд помилково зазначив, що вказаний правочин є одностороннім, однак це не вплинуло на обгрунтованість рішення суду першої інстанції.

Доводи апелянта про те, що оспорюваний акт прийому-передачі нерухомого майна від 02 листопада 2023 року №2951, 2952 не може бути оскаржений, оскільки не є правочином, суперечать нормам матеріального права та не узгоджуються з практикою Верховного Суду.

Таке питання було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №916/379/23 (постанова від 18 грудня 2024 року), де наведені правові висновки щодо правової природи акта приймання-передачі майна до складу статутного капіталу товариства. У цій постанові зазначено, що встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як його змісту, так й інших доказів, наявних у матеріалах справи.

З матеріалів цієї справи убачається, що акт приймання-передачі нерухомого майна зі складу статутного капіталу ТзОВ «Чернівці Девелопмент» підписано, на підставі рішення засновника товариства, що вказує про волевиявлення сторін та має правові наслідки, такі як факт переходу права власності на нерухоме майно.

Ухвалення рішення та укладення акта приймання-передачі нерухомого майна від 02 листопада 2023 року, як свідчать матеріали цієї справи, вчинені з метою передачі майна зі складу статутного капіталу ТОВ «Чернівці Девелопмент» до ОСОБА_1 та вказують про погоджену дію, шляхом волевиявлення обох сторін правочину на набуття певних цивільних прав та обов`язків.

Засновник товариства своїм рішенням виразив волю товариства, яку в подальшому було реалізовано підписанням уповноваженими особами акта приймання-передачі.

Отже, до цього рішення підлягають застосуванню положення, які визначають підстави та правові наслідки недійсності правочину, який може бути оскаржений та визнаний недійсним кінцевий результат комплексу дій з передачі майна зі складу статутного капіталу ТзОВ «Чернівці Девелопмент» - правочин, оформлений актом приймання-передачі нерухомого майна від 02 листопада 2023 року.

Висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №522/22473/15-ц, полягають у тому, що однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність, і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Відповідно до ч. 2 і 3 статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах, тобто дії особи мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Надуманими є твердження апелянта про те, що ТзОВ «Чернівці Девелопмент» є платоспроможним, його господарська діяльність є прибутковою, він може відповідати за своїми зобов`язаннями, що підтверджує відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину та прямо виключає наявність в оспорюваному правочині ознак фраудаторності.

Як установлено судом першої інстанції наслідком ухваленого рішення засновника товариства стало відчуження майна ТзОВ «Чернівці Девелопмент» на користь ОСОБА_1 для уникнення виконання рішення суду про стягнення заборгованості.

Під час виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 23 травня 2025 року у справі №926/552/23 приватний виконавець встановив відсутність майна боржника, на яке можна звернути стягнення, крім адміністративної будівля літ. «А», а все інше майно ТзОВ «Чернівці Девелопмент» було передано на користь ОСОБА_1 . Така обставина також свідчить про безпідставність твердження в апеляційній скарзі про те, що на момент вчинення оскаржуваного правочину ТзОВ «Чернівці Девелопмент» не мав статусу боржника.

Приватним виконавцем вжито всіх необхідних заходів з метою примусового виконання рішення суду в межах виконавчого провадження №73451701, однак жодного результату не відбулось з метою погашення заборгованості. Крім того, Відповідачем 1, станом на сьогодні, не здійснено жодних заходів з метою погашення заборгованості перед Чернівецькою міською радою, що є прямим доказом його недобросовісної поведінки та введення суду в оману.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі №910/16579/20 також є висновки щодо фраудаторності правочину та зазначено, що зловживання правом це є особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм у межах дозволеного їй законом загального типу поведінки. Формулювання «зловживання правом» передбачає у собі певну суперечність. Так, особа, яка користується власним правом, має дозвіл на певну поведінку, а якщо її дія не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права (дія без права). Такі випадки трапляються, якщо особа діє недобросовісно, всупереч меті наданого їй права.

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є «вживанням права на зло». Метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що погоджується з висновками, зробленими у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2019 року у справі № 646/3972/16-ц (провадження № 61-28761св18) та зазначає, що позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 Цивільного кодексу України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 Цивільного кодексу України.

Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 (провадження № 61-17511св19) зробив висновок, що «договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору.

До таких обставин, зокрема, належать такі обставини як момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника)».

Згідно з постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі №754/5841/17 (провадження №61-17966св19) «приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили. Зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що: особа (особи) «використовувала/використовували право на зло»; наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); враховується правовий статус особи /осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин)».

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівці Девелопмент» залишити без задоволення.

Рішення Чернівецького районного суду м.Чернівці від 05 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 05 листопада 2025 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О. О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна