ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року м. Чернівці

Справа № 718/1558/25

Провадження № 22-ц/822/873/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Литвинюк І. М.,

суддів: Височанської Н. К., Перепелюк І. Б.,

секретар: Собчук І. Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Данко Михайло Васильович, на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2025 року, головуючий у І-й інстанції Скорейко В. В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 26 липня 2012 року між нею та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Лужанської селищної ради Кіцманського району Чернівецької області, актовий запис №20.

Відповідач є батьком їхніх спільних дітей дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2022 року шлюб між ними розірвано.

Їхні спільні діти проживають разом з позивачем, а відповідач проживає окремо.

З часу розлучення відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків щодо участі у вихованні дітей, матеріально не допомагає, участі у вихованні не приймає.

Вказувала на т е, що між сторонами на момент пред`явлення даного позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей.

Просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошові кошти в твердій грошовій сумі на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 5 000 грн та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 5 000 грн щомісячно з моменту звернення до суду з даним позовом до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_6 та дочки ОСОБА_5 у розмірі по 2 600 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення їхнього повноліття, починаючи стягнення з 11 червня 2025 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах платежів за один місяць.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Діти проживають разом з матір`ю, а відповідач є їхнім батьком та на нього покладено однаковий з позивачкою обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своїх дітей, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, а тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання сина та дочки.

При цьому, розмір аліментів визначений законом як мінімально допустимий для мінімального матеріального забезпечення дитини, і не може братися судом в основу прийнятого рішення.

Батьки повинні забезпечувати належний та достатній рівень життя своєї дитини, а не прожитковий мінімум.

З урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та розміру мінімальної заробітної плати, з урахуванням потреб дитини відповідно до віку, а також враховуючи принцип рівної участі батьків у матеріальному забезпеченні дитини, часткове визнання відповідачем позову, суд визначив аліменти у розмірі по 2 600 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення повноліття.

На зазначене рішення суду представник позивача ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити, стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей по 5 000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення дітьми повноліття.

Посилається на те, що рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей є необґрунтованим та прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема, висновки, викладені в рішенні суду першої інстанції щодо достатності розміру аліментів у вигляді 2 600 грн на кожну дитину не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Вказує на те, що судом першої інстанції не враховано усі істотні обставини, що могли вплинути на визначення розміру аліментів для забезпечення необхідного та достатнього фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Визначаючи розмір аліментів у розмірі 2 600 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей, суд першої інстанції не врахував повною мірою матеріальний стан відповідача, стан здоров`я та потреби дитини, та залишив поза увагою інтереси дитини, яка має право на достатній та необхідний рівень матеріального забезпечення.

Визначений судом розмір аліментів у вигляді 2 600 грн на кожну дитину є недостатнім для утримання неповнолітніх дітей, задоволення їхніх потреб та забезпечення гармонійного розвитку.

Зазначає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі по 5 000 грн, вказаний розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, враховуючи їх потреби, інтереси, стан здоров`я та матеріальне становище.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вказує на те, що твердження позивачки про те, що він не виконує своїх батьківських обов`язків щодо участі у вихованні дітей, матеріально не допомагає дітям - не відповідає дійсності. Він жодним чином не припинив бачитись і спілкуватись з дітьми, навіть попри те, що їх матір активно налаштовує дітей проти батька. Постійно з дітьми знаходиться на зв`язку. Систематично бере участь в матеріальному забезпеченні дітей. Постійно надавав кошти, забезпечував іншими необхідними речами, брав дітей до себе. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Крім того, розмір аліментів, про стягнення яких просить позивачка, є необґрунтованим, вимога про стягнення з нього по 5 000 грн на кожну дитину не підтверджена належними і допустимими доказами та суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства)); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що сторони проживали в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2022 року у справі№ 718/2379/21.

Батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 29.10.2014 та серії НОМЕР_2 від 06.06.2013.

Встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 та ОСОБА_8 є батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Охорона дитинства в Україні визначається як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з Закону України «Про охорону дитинства», а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, декларує, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Охорона дитинства в Україні визначається як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до частини 2 статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанцій встановив, що відповідач є батьком малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому згідно зі статтею 180 СК України зобов`язаний утримувати їх до досягнення повноліття.

Відповідно до статті 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Тобто, аліменти - це платіж, спрямований на утримання дитини, і повинен бути достатнім для цього та співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі, необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, її гармонійного розвитку, з врахуванням визначеного законом рекомендованого розміру прожиткового мінімуму для дитини.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено, що у 2024 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, основним критерієм визначення судом розміру аліментів на дитину має бути достатність аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на неї можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів зауважує, що обов`язок доказування у даній категорії справ покладено саме на позивача, отже, саме позивач має довести не лише факт направлення офіційних звернень, а факт умисного ухилення від виконання обов`язку по утриманню дітей після отримання відповідного звернення. Тобто, позивач має не лише підтвердити факт надіслання офіційного звернення про необхідність виконати обов`язок по утриманню дитини, дружини, а й факт отримання або відмову в отриманні такого звернення, що підтверджуватиме ухилення особи від виконання обов`язку.

Згідно з частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та розміру мінімальної заробітної плати, з урахуванням потреб дитини відповідно до віку, а також враховуючи принцип рівної участі батьків у матеріальному забезпеченні дитини, часткове визнання відповідачем позову, розмір аліментів слід визначити у розмірі по 2 600 грн щомісячно на кожну дитину до досягнення повноліття, і такий розмір аліментів не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача на утримання малолітніх дітей аліментів у сумі по 5 000 грн щомісячно, оскільки з досліджених доказів не вбачається такої спроможності відповідача.

Проте колегія суддів не може погодитися з визначеним судом розміром аліментів, оскільки він не буде відповідати принципам розумності та співмірності.

При вирішенні цього спору суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, не врахував усі істотні обставини, що могли вплинути на визначення розміру аліментів, враховуючи інтереси дітей.

Відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатний забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і малолітніх дітей.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 червня 2021 року в справі №643/11949/19, від 29 січня 2021 року в справі № 303/369/20.

Колегія суддів вважає, що розмір аліментів, визначений судом першої інстанції у розмірі по 2600 грн на кожну дитину, не є тим, який батько в силу свого батьківського обов`язку за законом повинен сплачувати дитині та який забезпечить рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

З урахуванням вищенаведених обставин справи, апеляційний суд вважає за потрібне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей по 4 000 грн на кожного, який не є надмірним тягарем для відповідача.

Обґрунтовуючи розмір аліментів, апеляційний суд, оцінивши надані сторонами докази, виходить з того, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, має на утриманні також малолітню дитину ОСОБА_9 , що дозволяє йому сплачувати аліменти у зазначеному розмірі, сприятиме належному рівню життя, необхідному для фізичного, розумового, духовного та морального розвитку малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 08 травня 2024 року в справі № 755/18195/21.

При цьому, сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів, відповідно до частини 1 статті 192 СК України.

Згідно зі статтею 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід змінити у частині визначення розміру аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000 грн на кожну дитину, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1статті 5 Закону України «Про судовий збір»).

За подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1211,20 грн (3028,00 * 0,4).

За подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1816, 80 грн (1211,20*150%).

Оскільки позивачка в силу положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій в загальному розмірі 3028 грн (1211,20 + 1816,80).

Керуючись статтями 367, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Данко Михайло Васильович, задовольнити частково.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 26 серпня 2025 року в частині визначення розміру аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі по 4 000 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, який встановлений для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11 червня 2025 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Змінити розподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , в дохід держави судовий збір в сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І. М. Литвинюк

Судді: Н. К. Височанська

І. Б. Перепелюк