ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5820/24
провадження № 2/753/2470/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позову без розгляду

"10" червня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Якусика О.В., секретаря судового засідання Гайової С.Г., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2024 року ОСОБА_3 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зобов`язати внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_5 , складеного виконавчим комітетом Гончарівської сільської ради Сватівського району Луганської області, Україна, включивши відомості про батька, зазначивши батьком дитини - ОСОБА_2 .

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 березня 2024 року справу передано на розгляд судді Якусику О.В.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 квітня 2024 року відкрито провадження у справі № 753/5820/24 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 22 травня 2024 року.

22 травня 2024 року підготовче засідання відкладено на 09 липня 2024 року.

09 липня 2024 року підготовче засідання відкладено на 07 листопада 2024 року.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 07 листопада 2024 року призначено у цивільній справі № 753/5820/24 судову молекулярно-генетичну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, провадження на час проведення судової експертизи зупинено.

24 квітня 2025 року від експертів надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 28 квітня 2025 року поновлено провадження у справі, призначено судове засідання на 10 червня 2025 року.

Сторони у судове засідання 10 червня 2025 року не прибули, відповідач до початку засіданя подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами другою-третьою цієї статті встановлено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

До основних засад (принципів) цивільного судочинства належить, зокрема, диспозитивність.

Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 44 ЦПК України закріплює неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Так, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду за заявою позивача у справу було призначено судово-медичну генетичну експертизу для встановлення батьківства відповідача.

Тобто процесуальні права надано законом тим особам, які беруть участь у процесі, для сприяння суду під час розгляду справ, їх правильному вирішенню. І кожного разу, коли сторона у справі вчиняє будь-яку процесуальну дію не із цією метою, а задля досягнення якихось сторонніх цілей (для введення суду в оману, затягування розгляду, створення перешкод опоненту, тощо), вона виходить за межі дійсного змісту свого права, тобто використовує його всупереч основним засадам цивільного судочинства, а отже, зловживає ним.

13 лютого 2025 року від ДСУ «Київське міське бюро судово-медичної експертизи» надійшло клопотання експерта про забезпечення явки учасників для відбору зразків крові, у якому експерт повідомив про необхідність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з дитиною, ОСОБА_4 , одночасно з`явитися 14 березня 2025 року об 11 год. 30 хв. до відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизиза адресою: м. Київ, вул. Докучаєвська, 4, для відбору зразків крові.

Судовою повісткою від 13 лютого 2025 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було повідомлено про необхідність разом з дитиною, ОСОБА_4 , одночасно з`явитися 14 березня 2025 року об 11 год. 30 хв. до відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизиза адресою: м. Київ, вул. Докучаєвська, 4, для відбору зразків крові.

18 березня 2025 року від ДСУ «Київське міське бюро судово-медичної експертизи» надійшло клопотання експерта про забезпечення явки учасників для зразків крові та повідомлено про необхідність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з дитиною, ОСОБА_4 , одночасно з`явитися 18 березня 2025 року о 10 год. 00 хв. до відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизиза адресою: м. Київ, вул. Докучаєвська, 4, для відбору зразків крові.

Судовою повісткою від 19 березня 2025 року ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було повідомлено про необхідність разом з дитиною, ОСОБА_4 , одночасно з`явитися 18 квітня 2025 року о 10 год. 00 хв. до відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизиза адресою: м. Київ, вул. Докучаєвська, 4, для відбору зразків крові.

Водночас, як повідомило ДСУ «Київське міське бюро судово-медичної експертизи», на неодноразові виклики сторони не прибули, у зв`язку з чим експертиза проведена не була.

Заявами від 20 травня 2024 року та 06 червня 2025 року ОСОБА_2 визнав позовні вимоги.

Як вбачається з поданих сторонами заяв, дитина ОСОБА_4 , проживає разом з ОСОБА_2 , однак відповідач маючи можливість самостійно звернутись до експертної установи для отримання висновку щодо його батьківства, не звернувся та не надав до суду відповідного висновку.

Як передбачено статтею 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені.

Всупереч наявній можливості реєстрації ОСОБА_2 батьком дитини, сторони до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану не зверталися, про причини неможливості реалізації вказаної процедури визначення походження дитини від батька не повідомили.

Також позивач, будучи ініціатором цього позову та проведення у цій справі судової експеризи, на відбір зразків разом з дитиною не неодноразово не прибула і не повідомила поважні причини її неявки.

Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЦПК України якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Крім цього частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Тобто, суд зобов`язаний виявляти зловживання сторонами своїми процесуальними правами та протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи.

Верховний Суд у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 761/27076/19 (провадження № 61-14448 св 20) зазначив, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи висловлення явної неповаги до суду чи учасників справи.

Також Верховний Суд у постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 345/2935/21 (провадження № № 61-2472 св 22) вказав на те, що зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом - це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право (постанова Верховного Суду у справі 910/1873/17 від 08 травня 2018 року).

Крім цього ЄСПЛ у рішеннях від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України", від 02 грудня 2010 року у справі "Шульга проти України", від 20 січня 2011 року у справі "Мусієнко проти України" неодноразово наголошував на тому, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції.

Таким чином, оскільки сторони до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану не зверталися, не виконали вимоги ухвали про призначення експертизи, не з`явились до експертів для відібрання зразків крові, самостійно висновку не надали, суд дійшов висновку, що такі дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, і свідчать про недобросовісне використання ОСОБА_3 її процесуальних прав, в тому числі подання позову за відсутності предмета спору і який очевидно має штучний характер, що є підставою залишення такої заяви без розгляду.

Керуючись статтями 2, 13, 44, 257, 260, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання батьківства залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Повний текст ухвали складено 24 жовтня 2025 року.

Суддя Олександр ЯКУСИК