Справа № 945/790/25
н/п 2/490/3095/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Семиполець В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою,

ВСТАНОВИВ:

22.04.2025 року до Миколаївського районного суду Миколаївської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою.

Свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що 26.12.2007 року ОСОБА_3 - мати позивачки, надала в борг відповідачці ОСОБА_2 кошти в сумі 25000 доларів США, про що в той же день було складено відповідну розписку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла та позивачка прийняла спадщину після смерті матері. Позивачка зверталася до відповідачки з вимогою про повернення боргу, але відповідачка ухиляється від виконання свого обов`язку щодо повернення коштів. З огляду на вищевикладене та враховуючи курс долара США станом на 19.03.2025 року, позивачка просить стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 1039145,00 грн.

Ухвалою судді Миколаївського районного суду Миколаївської області Шароновою Н.О. від 24.04.2025 року вищезазначену позовну заяву було передано на розгляд за підсудністю до Центрального районного суду м. Миколаєва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

05.06.2025 року матеріали справи передано на розгляд судді.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 10.06.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за розпискою. Розгляд справи постановлено проводити в порядку загального позовного провадження, почато підготовче провадження, призначено проведення підготовчого засідання та витребувано у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сірякової О.В. спадкову справу номер у спадковому реєстрі 68396527 (номер у нотаріуса 46/2021).

18.06.2025 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сіряковою О.В. на виконання вимог ухвали судді від 10.06.2025 року надано до суду копію спадкової справи №46/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Протокольною ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 28.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

15.09.2025 року позивачкою через канцелярію суду надано для долучення до матеріалів справи оригінал розписки від 26.12.2007 року.

Відповідачка, яка належним чином повідомлена про дату час та місце розгляду справи в судове засідання повторно не з`явилась, про наявність поважних причин, які перешкоджають явці в судове засідання не повідомила, відзив на позов не надала. З урахування наведеного, розгляд справи здійснюється за відсутності відповідачки.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав наведених в ньому та просив стягнути з відповідачки на користь позивачки 1039145,00 грн боргу, а також сплачений позивачкою судовий збір, при цьому, представник позивачки зазначив, що позивачка не має наміру заявляти до стягненя витрати на правову допомогу та не буде надавати відповідні докази.

Суд, заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається зі свідоцтва про смерть від 12 травня 2021 року серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Миколаєві, про що 12 травня 2021 року складено відповідний актовий запис №2067.

30.09.2021 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сіряковою О.В. було заведено спадкову справу №46/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 .

Зі змісту спадкової справи №46/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 вбачається, що спадкоємицею померлої ОСОБА_3 є її донька ОСОБА_1 , яка в установлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини.

Судом досліджено оригінал боргової розписки від 26.12.2007 року, з якої вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_3 25000,00 доларів США, які зобов`язалася повернути на першу вимогу ОСОБА_3 .

В матеріалах справи міститься письмова вимога ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів в сумі 25000 доларів США згідно розписки від 26.12.2007 року до 01.09.2024 року та зазначені реквізити картки "ПриватБанк" на яку слід перерахувати кошти.

Як вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №797, відповідачка ОСОБА_2 , отримала поштове відправленння 27.08.2024 року, про що у відповідній графі міститься відповідний підпис.

Частинами першою - третьою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, крім іншого, є: повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Статею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частинами першою та третьою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

В статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами першою, четвертою - шостою статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Цивільні обов`язки згідно з вимогами частини першої статті 14 ЦК України виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК Українивизначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до правової позиції, викладеній у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №369/3340/16-ц від 22.08.2019 за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно з частиною третьою статті 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми (постанови Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі №319/1669/16, від 08 липня 2019 року у справі №524/4946/16, від 12 вересня 2019 року у справі №604/1038/16 та від 23 квітня 2020 року у справі №501/1773/16-ц, від 10 травня 2022 року у справі №153/943/19, від 14 вересня 2022 року у справі №130/82/2015, від 28 лютого 2024 року у справі №369/5625/16-ц).

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц).

Об`єктивно, розписка від 26.12.2007 року містить необхідні умови договору позики, зокрема, дату її складання, отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та зобов`язання щодо їх повернення, при цьому написана власноручно відповідачкою, а відтак суд вважає доведеним отримання позичальницею ОСОБА_2 у борг 25000 доларів США від ОСОБА_3 , із зобов`язанням їх повернення за першою вимогою останньої.

У відповідності до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. При цьому, згідно частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Зобов`язання за статтею 599 ЦК України припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

При цьому, статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до частини першої статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Натомість, перелік прав та обов`язків особи, які не входять до складу спадщини наведені в статті 1219 ЦК України, згідно з якою не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

При цьому, частиною другою статті 608 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора.

Судом встановлено, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 та прийняттям спадщини її донькою ОСОБА_1 відбулася заміна кредитора у зобов`язанні позики згідно з розпискою від 26.12.2007 року. При цьому, судом не встановлено обставин наведених в частині третій статті 512, частині другій статті 608 та статті 1219 ЦК України, які б виключали перехід прав кредитора в зобов`язанні позики згідно з розпискою від 26.12.2007 року від ОСОБА_3 до позивачки ОСОБА_1 .

Таким чином, після отримання відповідачкою ОСОБА_2 27.08.2024 року вимоги позивачки ОСОБА_1 про повернення боргу за розпискою від 26.12.2007 року, у відповідачки ОСОБА_2 виник обов`язок щодо повернення вже безпосередньо позивачці ОСОБА_1 , в строк до 01.09.2024 року отриманих в борг від ОСОБА_3 згідно розписки від 26.12.2007 року коштів в сумі 25000 доларів США.

Будь-яких доказів, які б підтверджували погашення заборгованості відповідачкою ОСОБА_2 , в строк до 01.09.2024 року суду не надано. Також, на час розгляду справи судом, відповідачкою не надано суду беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідачки від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно достатті 617 ЦК України.

В позовній заяві позивачка навела розрахунок заборгованості, яку просить стягнути з відповідачки, виходячи з курсу долара США який станом на 19.03.2025 року складав 41,56 грн та позивачка просить стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 1039145,00 грн, ні позивачкою ні її представником під час розгляду справи не заявлялось клопотань про збільшення позовних вимог у зв`язку зі зміною курсу долара США.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідачка ОСОБА_2 не виконала взяті на себе зобов`язання та не повернула позивачці кошти в сумі 25000 доларів США до 01.09.2024 року, суд, враховуючи принцип диспозитивності та в межах заявлених вимог, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки заборгованості у розмірі 1039145,00 грн, підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі судом враховано положення стятті 141 ЦПК України якою встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною восьмої статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як вбачається з платіжної інструкції №0.0..1 від 14.03.2025 року позивачкапри зверненні до суду з позовною заявою сплатила 10542,50 грн.

Таким чином, судом встановлено, що представником позивачки підтверджені відповідними документами понесені позивачкою витрати пов`язані з розглядом справи, а саме - 10542,50 грн судового збору сплаченого позивачкою при подачі позовної заяви, які з урахуванням задоволення позову в повному обсязі, підлягають стягненню з відповідачки.

Керуючись статтями 2, 12, 13, 76, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості за розпискою, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 1039145 (один мільйон тридцять дев`ять тисяч сто сорок п`ять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 10542,50 грн (десять тисяч п`ятсот сорок дві) гривні 50 копійок - судовий збір сплачений позивачкою при подачі позовної заяви.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Саламатін О.В.