ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/8101/23 Головуючий суддя І інстанції Ізмайлов І. К.
Провадження № 22-ц/818/3041/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: за заповітом
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2024 року, у цивільній справі № 644/8101/23 за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа Державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 в особі представника адвоката Жовнер О.А. звернувся з позовом до Харківської міської ради, ОСОБА_1 , третя особа Державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_3 , після смерті якої залишилася спадщина. Іншою спадкоємицею, яка б могла прийняти спадщину є ОСОБА_1 . Після звернення до нотаріуса з питання оформлення спадщини після смерті матері, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки пропущено встановлений законом строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Вважає, що пропустив вказаний строк з поважних причин, оскільки після початку війни на території України вимушений був з матір`ю ОСОБА_3 переселитись до смт. Білики Полтавської області і до серпня 2023 перебував на території Полтавської області.

У серпні 2022 звернувся до нотаріальної контори у м. Кобеляки Полтавської області, щоб дізнатись про перелік документів, які необхідні для подачі заяви на прийняття спадщини. Отримав перелік документів необхідних для подачі заяви на прийняття спадщини та роз`яснення, що відповідно до п. 3 Постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Однак йому не було відомо, що в подальшому зазначений пункт було виключено.

Вважаючи, що час для прийняття спадщини продовжений до кінця воєнного стану, вирішив подати документи після повернення до міста. Відповідно, звернутися до нотаріуса в визначений законом шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини після смерті матері не міг з поважних причин

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2024 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким окрім надання додаткового строку для прийняття спадщини ОСОБА_2 також надати їй, ОСОБА_4 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 тривалістю три місяці.

Вказала, що її матір ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла належну на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,12 га, цільове призначення: для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - ОСОБА_2 , а належний гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 18,5 кв.м, який знаходиться в ГК «Жигулі» за адресою: АДРЕСА_3 заповіла доньці - ОСОБА_1 .

Зазначила, що після початку війни на території України вимушена була виїхати з м. Харкова до країни Словакії де і перебуває до цього часу, у зв`язку з чим нею був пропущений строк на прийняття спадщини.

Суд першої інстанції не дослідив наявність у неї також права на спадкування майна за заповітом та можливості заявлення нею зустрічних вимог з наданням їй також додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки її вимоги виникають від одних і тих же самих правовідносин, а саме спадкування за заповітом ОСОБА_3 .

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Рішення суду мотивовано тим, що наведені позивачем причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини є поважними.

При цьому суд першої інстанції обґрунтував свої висновки наступним.

У ситуації дії військового стану, невизначеності у правовому регулюванні перебігу строку прийняття спадщини позивач небезпідставно помилився стосовно кінцевої дати на прийняття спадщини і така помилка є об`єктивною та істотною перешкодою для подання заяви про прийняття спадщини у визначений законом 6-ти місячний строк, а тому з урахуванням інших наведених позивачем у своєму позові негативних чинників для прийняття спадщини, пов`язаних з воєнним станом, які змістили пріоритети для кожного, хто перебуває у зоні воєнних дій у бік першочергових гарантій безпеки для життя та здоров`я, вони у своїй сукупності є поважними причинами, які перешкодили позивачу вчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому відповідно дост. 1272 ЦК України суд задовольняє позов та надає позивачу додатковий строк для прийняття спадщини, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, який відповідно до загального принципу цивільного законодавства, розумності, добросовісності та справедливості суд визначає терміном у два місяці.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (стаття 1223 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1 статті 1270 ЦК України).

З початку повномасштабної війни законодавцем було запроваджено правило зупинення на весь час дії воєнного стану перебігу шестимісячного строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття.

Так, згідно пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» в первісній редакції від 06 березня 2022 року на час воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

У подальшому до законодавства були внесені зміни згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719 та роз`яснення Міністерства юстиції України від 11 липня 2022 року, за змістом яких перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на 4 місяці.

Постановою Кабінету Міністрів України № 469 від 09 травня 2023 року пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 виключено. Зміни набрали чинності 18 червня 2023 року.

Проте, правила щодо строку на прийняття спадщини (початок перебігу, наслідки спливу) регулюються ЦК України, який прийнятий Верховною Радою України і є основним актом цивільного законодавства України.

Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, щоІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 20 червня 2022 Кобеляцьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 309.

За життя ОСОБА_3 залишила заповіт від 03.09.2019 посвідчений державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М. за реєстром № 3-847, за яким ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповіла належну на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,12 га, цільове призначення: для ведення садівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_2 ; належний гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 18,5 кв.м, який знаходиться в ГК «Жигулі» за адресою: АДРЕСА_3 заповіла дочці, ОСОБА_1 .

З початком повномасштабного вторгнення рф та введення по всій країні воєнного стану 28 березня 2022 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 разом виїхали з міста Харкова до смт Білики Полтавського району Полтавської області, де зареєструвалися як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується довідками від 28 березня 2022 (а.с. 19,20).

23 серпня 2023 року державним нотаріусом Четвертої Харківської міської нотаріальної контори Козелько Т.М. заведено спадкову справу № 71132563 (№ 666/2023) після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 73688375 (а.с. 18).

Постановою державного нотаріуса Четвертої Харківської міської нотаріальної контори Козелько Т.М. від 23 серпня 2023 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмова нотаріуса вмотивована там, що ОСОБА_2 звернувся з заявою про прийняття спадщини після спливу шестимісячного строку встановленого ст. 1270 ЦК України, а отже вважається таким, що пропустив строк для прийняття спадщини.

Строк на прийняття спадщини по своїй сутності є присікальним (статті 1270, 1272 ЦК), оскільки його сплив призводить до того, що спадкоємець вважається таким, який не прийняв спадщину. Тобто сплив строку «присікає» право на прийняття спадщини. Проте в законі, вочевидь з урахуванням сутності права на прийняття спадщини як майнового, передбачена можливість: за згодою самих спадкоємців, що прийняли спадщину, подати заяву про прийняття спадщини (частина 2 статті 1272 ЦК України); для спадкоємця звернутися з позовною вимогою та за наявності поважної причини суд визначає додатковий строк на прийняття спадщини (частина 3 статті 1272 ЦК України).

Законодавець як у статті 1270 ЦК України, так і в інших нормах ЦК України, не передбачає допустимості існування такої конструкції як «зупинення перебігу строку на прийняття спадщини» та можливості в постанові Кабінету Міністрів України визначати інші правила щодо строку на прийняття спадщини.

Пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

Такі висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21 (провадження № 61-8014св22), від 21 червня 2023 року у справі № 175/1404/19 (провадження № 61-5707св23).

Підпунктами 2.1, 2.6 пункту 2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану спадкова справа заводиться за зверненням заявника будь-яким нотаріусом України, незалежно від місця відкриття спадщини.

В умовах воєнного або надзвичайного стану за відсутності доступу до Спадкового реєстру нотаріус заводить спадкову справу без використання цього реєстру та перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту протягом п`яти робочих днів з дня відновлення такого доступу.

За змістом частин 1 та 3 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18.

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила частини 3 статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Як свідчить тлумачення частини 3 статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19).

Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Вжиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, необхідно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17-ц, від 01 червня 2020 року у справі № 185/777/17.

Як встановлено судом, спадкодавиця ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже останній день шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини припав на 20 грудня 2022 року.

Позивач у серпні 2022 звернувся до нотаріальної контори у м. Кобеляки Полтавської області, щоб дізнатись про перелік документів, які необхідні для подачі заяви на прийняття спадщини. Отримав перелік документів необхідних для подачі заяви на прийняття спадщини та роз`яснення, що відповідно до п. 3 Постанови КМУ від 28 лютого 2022 р. № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану», перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини. Однак йому не було відомо, що в подальшому зазначений пункт було виключено.

Отже, протягом цього часу позивач - спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 не подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, оскільки вважав, що у зв`язку зі змінами у законодавстві та запровадженням воєнного стану, обмеженням протягом певного часу доступу до державних реєстрів такий строк триватиме до закінчення воєнного стану.

З відповідною заявою до нотаріуса він звернувся лише у серпні 2023 року, тобто з пропуском строку на 8 місяців.

Надаючи оцінку поважності причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини судова колегія виходить з того, що на час виникнення спірних правовідносин 28 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанова № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (далі постанова від 28 лютого 2022 року № 164), яка постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2022 року № 209 доповнена пунктом 3, яким встановлено, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2022 року № 719 редакцію пункту 3 постанови № 164 від 28 лютого 2022 року змінено та викладено в наступній редакції: «Перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини».

Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року № 676/47/21 дійшов висновку, що пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 суперечить статтям 1270, 1272 ЦК України, а тому не підлягає застосуванню.

На підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 09 травня 2023 року № 469 пункт 3 виключено із постанови від 28 лютого 2022 року № 164.

Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону».

Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля.

Дійсно, як неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах, вищевказана норма постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» суперечить вимогам ЦК України.

Однак позивач, керуючись наявними на той час нормами і роз`ясненнями, та з огляду на невизначеність правового регулювання у спірний період добросовісно помилявся щодо тривалості строку на прийняття спадщини.

У ситуації невизначеності у правовому регулюванні перебігу строку прийняття спадщини позивач небезпідставно помилився щодо кінцевої дати подачі заяви на прийняття спадщини, та така помилка є об`єктивною та істотною перешкодою для прийняття позивачем рішення про прийняття спадщини у визначений законом строк, а тому з урахуванням наведених позивачем у своєму позові негативних чинників, пов`язаних з воєнним станом, які змістили пріоритети для кожного, хто перебуває у зоні воєнних дій, у бік першочергових гарантій безпеки для життя та здоров`я, викладені ним обставини є поважними причинами, які перешкодили позивачу вчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Нечіткість норм національного законодавства стосовно строку на прийняття спадщини в період дії воєнного стану можна розцінювати як поважну причину пропуску строку для прийняття спадщини.

Враховуючи обставини цієї конкретної справи, а саме введення у країні воєнного стану, пов`язаного із військовою агресією російської федерації проти України, активні бойові дії та бомбардування м. Харкова та Харківської області, реальне існування загрози життю позивача, неодноразову зміну законодавства щодо прийняття спадщини у період дії воєнного стану, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Близькі за змістом висновки містяться в постановах Верховного Суду від 10 липня 2024 року в справі № 522/13476/23 (провадження № 61-7645св24), від 14 серпня 2024 року в справі № 537/3556/22 (провадження № 61-2839св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 553/6658/22 (провадження № 61-1827св24).

Встановивши наведені обставини, керуючись принципом пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 та наявність підстав для встановлення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у два місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що вона також є спадкоємицею за заповітом ОСОБА_3 , однак після початку війни на території України вимушена була виїхати з м. Харкова до країни Словакії де і перебуває до цього часу, у зв`язку з чим нею був пропущений строк на прийняття спадщини; суд першої інстанції не дослідив наявність у неї також права на спадкування майна за заповітом та можливості заявлення нею зустрічних вимог з наданням їй також додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки її вимоги виникають від одних і тих же самих правовідносин, а саме спадкування за заповітом ОСОБА_3 , - колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що ОСОБА_1 по справі є відповідачем та не позбавлена можливості звернутися із своїм самостійним позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. По суті у доводах скарги вона не навела обґрунтованих аргументів на спростування висновків суду.

Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 27 жовтня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина

Судді колегії Ю.М. Мальований

Н.П. Пилипчук