Справа № 487/5118/25
Провадження № 2/487/2709/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої судді Скоринчук К.М.,

секретаря судового засідання Тутової С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У Заводський районного суд м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_2 , якому належала квартира АДРЕСА_1 . Батько помер на території російської федерації. За життя ОСОБА_1 , а саме 23.06.2011залишив заповіт, але заяв від інших спадкоємців не надходило. Після смерті батька за заявою позивача було заведено спадкову справу №290/2024, однак, оскільки свідоцтво про смерть батька видано російською федерацією, а на території України факт його смерті не є доведеним, нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. За цих обставин позивач звернувся до суду та просить ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті його батька.

11 серпня 2025 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

08 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

Представник позивача адвокат Заливчий Я.В., який діє на підставі ордера серія ВЕ №1171208 від 09.10.2025, подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача.

Представник відповідача - Миколаївської міської ради Коган А.О., яка діє на підставі відповідача просила справу розглянути без її участі, думку щодо позовних вимог не висловила.

Дослідивши матеріали справи, надані докази та надавши їм оцінку, суд ураховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.09.1996 ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Позивач звернувся до Першої миколаївської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини та оформлення спадкових прав. За результатом звернення 01.09.2024 заведено спадкову справу №290/2024.

29 травня 2025 року Першою миколаївською державною нотаріальною конторою ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину, з підстав відсутності оригіналу свідоцтва про смерть батька позивача, неможливості визначення коло спадкоємців та відсутності оригіналу свідоцтва про право власності на спадкову квартиру.

Позивач зазначив, що ОСОБА_2 склав заповіт, посвідчений 23.06.2011 приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Князєвою Ю.А.

Однак, доказів на підтвердження зазначеного суду не надано. В матеріалах витребуваної копії спадкової справи №290/2024 така інформація відсутня.

Позивачем долучено копію паспорта його батька - ОСОБА_2 , громадянина України, із відміткою зареєстрованого місця проживання у АДРЕСА_2 (а.с. 14-15).

Водночас позивач зазначає, що його батько ОСОБА_2 помер на території російської федерації за місцем постійного проживання та реєстрації. У підтвердження надав копію свідоцтва про його смерть, виданого російською федерацією (а.с. 27), згідно якого місцем смерті ОСОБА_2 , громадянина російської федерації, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Миколаєві та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є с. Мале Василеве Кримського району Тверської області (а.с. 27).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації 01.12.2022 був прийнятий Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року».

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ста. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо спадкодавець мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається відповідно до Закону України "Про міжнародне приватне право".

До відносин спадкування будуть застосовуватися положення Закону України «Про міжнародне приватне право» за наявності хоча б однієї із ознак вираження іноземного елемента:

1) спадкодавець або спадкоємець є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

2) спадщина знаходиться на території іноземної держави;

3) юридичний факт, який створює, змінює чи припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави (наприклад, смерть спадкодавця на території іншої держави чи народження дитини, спадкові права якої захищалися до її народження в іншій державі, тощо).

Також підпунктом 1.12 пункту 1 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2022 №296/5, передбачено, що якщо спадкодавець, якому належить майно на території України, мав останнє місце проживання на території іноземної держави, місце відкриття спадщини визначається на підставі Закону України «Про міжнародне приватне право».

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає реєстрації в Україні - правом України.

Згідно правової позиції Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2023 №398/1796/20 зазначено, що спадкування права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України регулюється правом України. У випадку, коли спадкодавець на час смерті проживав за межами України, і до складу спадщини входять права на нерухоме майно, яке знаходиться на території України, прийняття спадщини відбувається у спосіб звернення спадкоємця з відповідною заявою до компетентного органу, уповноваженого на вчинення нотаріальних дій, за місцем знаходження нерухомого майна, тобто, в Україні; подання заяви про прийняття спадщини за законодавством російської федерації не звільняє спадкоємця від подання заяви про спадкування за місцем знаходження нерухомого майна, як це передбачено ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» та ст. 1269 ЦК України; якщо спадкоємець не подав у визначений законом строк нотаріусу за місцем знаходження нерухомого майна заяву про прийняття спадщини, він не може вважатись таким, що прийняв спадщину. Спадкування права на нерухоме майно, розташованого за межами України, не свідчить про прийняття спадщини, яка знаходиться в Україні. Такий факт не має юридичного значення для успадкування іншої частини права не нерухоме майно, розташованого на території України, оскільки як міжнародним, так і національним законодавством задекларована незалежність та самостійність відповідних спадкових процесів. Обставини прийняття спадщини за кордоном можуть лише підтверджувати обізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця.

Таким чином, прийняття у спадщину нерухомого майна, що належало спадкодавцю, який помер на території іншої країни спадкоємцю необхідно подати відповідну заяву за місцем знаходження нерухомого майна, тобто в Україні та за законодавством місцезнаходження цього майна, законодавством України.

Згідно з вимогами підпунктів 1.2 підпункту 1 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2022 №296/5, при зверненні спадкоємців у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявність заповіту, наявність спадкового майна, його складу та місце знаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Позивач бажає реалізувати своє право на спадщину, однак, звернувшись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину, отримав відмову з підстав не доведення факту смерті ОСОБА_2 , відсутності оригіналу свідоцтва про право власності на спадкову квартиру та неможливості встановити коло спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до абз. 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження.

Як визначено в статтях 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Позивачем не надано суду жодної інформації та жодних доказів щодо наявності чи відсутності інших спадкоємців, а витребуваною копією спадкової справи це питання не вирішилося.

Окрім того, суд зазначає, що спадкування можливе лише після смерті особи, яка підтверджена у визначений законодавством України спосіб свідоцтво про смерть, встановлення факту смерті, визнання особи померлою.

Однак, доказів у підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , громадянина України, позивачем суду не надано.

Частинами 1 та 2 стаття 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка кореспондує з положеннями ч. 1 ст. ст. 81 ЦПК України, якою встановлений обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 80 ЦП К України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надаючи оцінку поданим позивачем доказам в сукупності, суд підсумовує, що матеріали справи містять підтверджуючу інформацію щодо родинних стосунків позивача із ОСОБА_2 , громадянином України, останнє відоме зареєстроване місце проживання якого є АДРЕСА_2 . Також матеріали справи містять інформацію щодо смерті ОСОБА_2 , громадянина російської федерації, місцем смерті якого є с. Мале Василеве Кримського району Тверської області. При цьому будь-які докази на підтвердження місця проживання та реєстрації батька позивача - громадянина України ОСОБА_2 , на території російської федерації, відсутні як і відсутні докази факту його смерті.

Ураховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки позивачем при зверненні до суду не доведено факт смерті громадянина України - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі викладеного та керуючись статтями 13, 81, 141, 223, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності на спадкове майно.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: Миколаївська міська рада, ЄДРПОУ: 2656573, адреса: Миколаївська область, місто Миколаїв, вулиця Адміральська, 20.

Суддя: К.М. Скоринчук