Справа № 342/984/24
Провадження № 2/161/2050/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2025 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антіпової Т.А.

за участю секретаря судового засідання Семенової І.М.,

за участю представника позивача адвоката Борщенко В.В.,

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача адвоката Лащук Ю.В.

представників виконавчого комітету

Луцької міської ради,

як органу опіки та піклування Перій С.М., Шульгана Ф.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції (дистанційного судового провадження) в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Луцьку матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Луцької міської ради про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей, -

В С Т А Н О В И В :

04 вересня 2024 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області, відповідно до ухвали Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 25.07.2024 року, надійшли матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей, в якому позивач просить суд усунути перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей та визначити спосіб участі батька у вихованні дітей.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано відповідно до рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24.05.2023 року. Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Діти зареєстровані та фактично проживають за адресою матері. Місце проживання дітей визначено за спільною згодою батьків, що цілком узгоджується з нормами ч. 1 ст. 160 СК України. Наразі відповідачка перешкоджає повністю спілкуватися з дітьми, не надає можливості спілкуватися навіть в телефонному режимі. Отже, на його думку, наразі діти є інструментом маніпуляції. Зазначає, що він бажає приймати участь у вихованні дітей, проте, всіма можливими способами його позбавляють цього права. В інтересах ОСОБА_2 зверталися до поліції через адвокатський запит №12/24-12 від 16.04.2024 року, відповідь на який так і не було отримано. Окрім цього, 12.04.2024 року надсилали запит до служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, на яку конкретної відповіді не отримано, окрім надання інформації про те, що ОСОБА_1 разом із дітьми наразі перебувають на території Королівства Норвегії. Окрім цього, на адвокатський запит Державною прикордонною службою повідомлено про те, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнули державний кордон на виїзд з України у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Рава-Руська» 27.11.2022 року о 14:00 на підставі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 і серії НОМЕР_2 , відповідно. Інформація про нотаріально засвідчену згоду батька в Базі даних відсутня. Відтак, з огляду на те, що відповідач відкрито чинить позивачу перешкоди у побаченні з дітьми, відмовляючи йому в цьому, він повністю позбавлений можливості спілкуватись з дітьми, хоча дуже любить своїх дітей та бажає з ними бачитися, брати участь у їх фізичному та духовному розвитку, бути частиною їх життя. Діти також дуже люблять свого батька та бажають проводити з ним час. Зазначає про те, що позбавлення дітей можливості спілкуватися зі своїм батьком особисто, може призвести до того, що стійкий психологічний зв`язок між ними так і не буде відновлений, і діти не зможуть сприймати позивача, як одного зі своїх батьків, який бажає брати участь у житті і вихованні дітей. Враховуючи постійне проживання дітей разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме із нею, обумовлення побачень батька з дітьми виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною. Враховуючи, що у договірному порядку вирішити питання щодо участі батька у вихованні дітей, не вдалося за можливе, позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 вересня 2024 року у даній справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження (а.с. 49 Том 1).

22 жовтня 2024 року представник відповідача - ОСОБА_7 подала відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач, та представник відповідача вважають позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення, оскільки у позовній заяві відсутні докази у вчинення відповідачем перешкод у спілкуванні позивача з дітьми. Враховуючи малий вік дітей, їхні інтереси, особливості психоемоційного розвитку, а також те, що діти тривалий час проживають з матір`ю, належить встановити порядок участі і спілкування батька із дитиною із дотриманням розумного балансу. Просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с. 82-87 Том 1). Також зазначила про те, що після розірвання шлюбу в 2023 році, спільним дітям сторін було лише 1 рік та 3 місяці, тому після розірвання шлюбу питання про місця проживання дітей позивачем не піднімалось, оскільки діти двоє близнят, були досить маленькими та фізіологічно потребували мами. Проте, просила суд звернути увагу на те, що досить короткого часу перебування в шлюбі з позивачем, відповідачеві вистачило для того, щоб зрозуміти, що це за людина. Так, постановою Києво-Святошинського районного суду від 27.02.2023 року у справі № 369/12641/22 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення у виді домашнього насильства, проте, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення вказане правопорушення закрито. Як вбачається з даної постанови, 13.12.2022 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відбулася чергова сварка, під час якої останній висловлювався нецензурною лайкою, після прибуття поліції на останнього складено тимчасовий заборонний припис. При цьому, станом на день цих подій, дітям сторін по справі було лише 10 місяців, і вся протиправна поведінка батька по відношенню до матері дітей відбувалась на їх очах. Окрім цього, наголошує, що такі дії з боку позивача по відношенню до колишньої дружини, вчинялися неодноразово, а виклик поліції 13.12.2022 року, був крайнім засобом захисту від агресивної поведінки чоловіка. Також, як пізніше стало відомо ОСОБА_10 , ОСОБА_2 вироком Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 05.07.2021 року у справі № 342/1371/20 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (нанесення легких тілесних ушкоджень), вчиненого відносно його співмешканки ОСОБА_11 . Отже, відповідач, з метою збереження свого життя та життя своїх дітей, 27.11.2022 року, у зв`язку з військовою агресією рф проти України та введенням воєнного стану, вона разом із двома малолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхала за межі України, та на даний час проживає на території Королівства Норвегії. Окрім цього, зазначає про те, що позивачеві добре відомо, де на даний час знаходяться його діти, а також за яких обставин відповідач вимушена була поїхати з рідної країни на інше місце проживання. Проте, погрози, приниження зі сторони позивача продовжують переслідувати відповідача, де б вона не знаходилася. Зазначає про те, що позивач має право вільно спілкуватися зі своїми дітьми, і вона ніколи не відмовляла йому в такому спілкуванні. Проте, звертає увагу суду на той факт, що діти ще дуже малі за віком, і з врахуванням їхнього психологічного та фізичного стану необмежене спілкування засобами електронного/відео, телефонного, поштового та іншого засобів зв`язку, як про це просить позивач, суперечить інтересів дітей та не враховує їх час на відпочинок та для прогулянок на свіжому повітрі. Отже, вона не забороняє спілкуватися дітям з батьком, зважаючи на їх вік, спілкування відбувається переважно засобами відеозв`язку в присутності матері. Додатково, повідомила про те, що позивач наразі перебуває за кордоном на території Великобританії. Але, вона також, з огляду на такі обставини, не заперечує проти особистих зустрічей батька із дітьми. Більше того, повідомляє, що батько дітей неодноразово вже приїздив до Норвегії для того, щоб бачитися з дітьми. Ці зустрічі відбуваються за згодою сторін, що свідчить про відсутність перешкод з боку матері у процесі виховання та спілкування батька з дітьми. Зазначає про те, що позивачем не додано будь-які докази щодо перешкоджання відповідачем у спілкуванні позивачу з дітьми, а відтак, відсутні підстави вважати, що права позивача були порушені. Окрім цього, вважає за необхідне зазначити про те, що рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19.09.2023 року у справі № 342/754/23 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто:

-аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку;

-аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) до досягнення дітьми трирічного віку.

Проте, станом на теперішній час, позивач взагалі не надає будь-яких грошових коштів на утримання дітей, а також створюються штучні перешкоди у відкритті виконавчого провадження про стягнення вказаних сум аліментів на утримання спільних дітей. З огляду на вищевикладене, вважала позов безпідставним та необґрунтованим.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2024 року залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей, виконавчий комітет Луцької міської ради в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, замість Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області (а.с. 151-153 Том 1).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 листопада 2024 року продовжено строки підготовчого провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Луцької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей (а.с. 178 Том 1).

05.12.2024 року від представника відповідача надійшло заява про часткове визнання позовних вимог (а.с. 196-197 Том 1), відповідно до якої сторона відповідача визнає позовні вимоги частково, а саме шляхом:

1) надання позивачу можливості для спілкування з дітьми через відеозв`язок за допомогою мобільних застосунків в кожну середу тижня по дві години з 19 год. 00 хвилин по 20 год. 00 хвилин, і кожну неділю тижня з 09 год. 00 хвилин по 10 год. 00 хвилин;

2) надсилати повідомлення ОСОБА_1 за допомогою мобільних застосунків кожного дня з 18 год. 00 хвилин по 19 год 00 хвилин. Надсилання ОСОБА_1 фото та відео файлів про дітей по мірі можливості протягом тижня;

3) проведення зустрічей ОСОБА_2 з дітьми кожну четверту суботу та неділю місяця з 12 год 00 хвилин до 17 год. 00 хвилин в присутності ОСОБА_1 в громадських місцях у місті проживання відповідачки з дітьми в країні їх перебування.

Дана заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , як мати дітей, усвідомлює те, що діти мають право на спілкування та підтримання відносин з обома батьками, а батько дітей має можливість спілкуватися з дітьми за допомогою мобільних застосунків, бачити їх на фото та відео. Проте, відповідач заперечує проти позовної вимоги щодо необмеженого спілкування з дітьми, з огляду на таке. Забезпечити зі сторони відповідача вимоги щодо необмеженого спілкування позивача з дітьми особисто, засобами відеозв`язку через месенджери не представляється за можливе, оскільки у дітей є режим дня, у який входить відвідування закладу дошкільної освіти, прогулянки на свіжому повітрі, перерви для харчування та періоду сну. Крім того, відповідачеві необхідно самостійно забезпечити обов`язок щодо приготування їжі, прання білизни, прибирання в будинку, купівлі продуктів харчування, та необхідних речей для сім`ї, забезпечення доставки дітей в заклад дошкільної освіти, а ввечері додому, прогулянки на свіжому повітрі, вчинення дій щодо навчання та виховання дітей, лікування дітей, в разі їх захворювання, походи до лікаря, та вчинення інших обов`язків як одинокої матері у вихованні двох маленьких хлопчиків. Окрім цього щодо позовної вимоги ОСОБА_2 про зобов`язання відповідача надавати доступ до дітей за місцезнаходженням матері кожну четверту суботу місяця, відповідач категорично заперечує, оскільки позивач має доступ до дітей на нейтральній території в країні Королівства Норвегія за попередньою домовленістю за участю поліції та адвоката; та поведінка позивача, яку він демонстрував перед відповідачем та дітьми - немовлятами в період перебування сторін у шлюбі, змусила ОСОБА_1 змінити місце проживання з метою уникнення впливу на дітей, як фізичної, так і психічної небезпеки зі сторони позивача.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 січня 2025 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Луцької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей направлено до Верховного Суду для визначення підсудності у порядку ст. 29 ЦПК України (а.с. 227-228 Том 1).

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2025 року визначено підсудність вказаної цивільної справи Луцькому міськрайонному суду Волинської області (а.с. 233-234 Том 1).

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, головуючим у справі №342/984/24, провадження 2/161/2050/25, визначено суддю Антіпову Т.А. (а.с. 241 Том 1).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області 24 лютого 2025 року прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Луцької міської ради про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей, призначено її до підготовчого засідання (а.с. 1 Том 2).

28 квітня 2025 року на адресу суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява в редакції від 25.04.2025 року про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей (а.с. 24-27 Том 2).

У вказаній заяві представник позивача просить суд:

-зобов`язати ОСОБА_1 , не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- забезпечити ОСОБА_2 необмежене спілкування з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особисто, засобами відеозв`язку через месенджери ( Вайбер, телеграм, Вацап та інші доступні месенджери та соціальні мережі).

- зобов`язати матір, ОСОБА_1 , надавати доступ до дітей, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцезнаходженням матері кожну четверту суботу місяця.

- зобов`язати матір, ОСОБА_1 , надавати доступ до дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцезнаходженням батька, ОСОБА_2 , один раз на півроку ( шість місяців).

Також просить стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 ( двадцять тисяч ) гривень.

Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30.05.2025 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 адвоката Борщенко В.В. про витребування доказів - задоволено частково: витребувано з Виконавчого комітету Луцької міської ради, висновок (рішення), стосовно вимог ОСОБА_2 , про:

- зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- забезпечити ОСОБА_2 необмежене спілкування з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особисто, засобами відеозв`язку через месенджери ( Вайбер, телеграм, Вацап та інші доступні месенджери та соціальні мережі).

- зобов`язати матір, ОСОБА_1 , надавати доступ до дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцезнаходженням матері кожну четверту суботу місяця.

- зобов`язати матір, ОСОБА_1 , надавати доступ до дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцезнаходженням батька, ОСОБА_2 , один раз на півроку ( шість місяців) (а.с. 90-97 Том 2).

10.07.2025 року від представника відповідача надійшло клопотання про стягнення з позивача судових витрат, а саме: просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. (а.с. 155-156 Том 2).

10.07.2025 року від представника виконавчого комітету Луцької міської ради, як органу опіки та піклування, суду надано Рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 04.06.2025 року № 355-1 «Про затвердження висновку служби у справах дітей від 02.06.2025 року № 139 «Про визначення ОСОБА_2 способу участі у вихованні дітей» (а.с. 170-176 Том 2).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області 14 липня 2025 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Борщенко В.В. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Луцької міської ради про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей (а.с. 198-201 Том 2).

Окрім цього, відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: виконавчий комітет Луцької міської ради про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей, до судового розгляду по суті на 04 вересня 2025 року на 14 годину 00 хвилин (а.с. 202-204 Том 2).

18.09.2025 року представником позивача адвокатом Борщенко В.В. подано до суду позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей (уточнена в редакції від 17.09.2025 року зі зміненим предметом позову) (а.с. 1-8 Том 3). Відповідно до вимог даної заяви позивач просить суд:

- зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- забезпечити ОСОБА_2 необмежене спілкування з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особисто, засобами відеозв`язку через месенджери ( Вайбер, телеграм, Вацап та інші доступні месенджери та соціальні мережі).

- зобов`язати матір, ОСОБА_1 , надавати доступ до дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцезнаходженням матері кожну четверту суботу місяця.

- зобов`язати матір, ОСОБА_1 , надавати доступ до дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцезнаходженням батька, ОСОБА_2 , один раз на 3 (три місяця) до досягнення дітьми восьмирічного віку за участі матері. Строк безперешкодного спілкування за місцезнаходженням батька в продовж 7 (семи) днів поспіль. Трансфер до місцезнаходження ОСОБА_2 оплачується батьком;

- зобов`язати матір ОСОБА_1 , надавати доступ до дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцезнаходженням батька, ОСОБА_2 , на день народження батька ОСОБА_2 , день народження дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на Різдво та Великдень. Трансфер до місцезнаходження ОСОБА_2 оплачується батьком.

Окрім цього, просили стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Дана позовна заява із зміненим предметом позову обґрунтована стороною позивача тим, що при зверненні позивача до суду з позовом до відповідача, ОСОБА_1 та діти проживали в Королівстві Норвегія, тому трансфер позивача для побачення з дітьми був більш реальним до виконання. Наразі відповідач повністю обмежує спілкування по відеозв`язку, мотивуючи це тим, що позивач не в той час телефонує. При знаходженні відповідача за кордоном, позивач звертався до фахівців в галузі права для організації зустрічей з дітьми. Такі зустрічі були поодинокі та нерегулярні. Таким чином, щоб діти не були інструментом маніпуляції відповідача, щоб кожен зі сторін міг розраховувати свій час, та розумів процедуру реалізації свого права на побачення з дітьми, позивач вимушений звернутись до суду з «уточненою позовною заявою, заявою про зміну предмету позову», для захисту прав батька, можливості його участі у житті дітей. Отже, позивач вимушений уточнити вимоги в частині побачень за місцезнаходженням батька, один раз на три місяця, в присутності матері до восьми років, та без присутності матері після восьми років, строком сім днів, один раз на три місяця. Додатково, вважає доцільним забезпечити зустрічі дітей за місцезнаходженням батька на такі свята: день народження батька, день народження дітей, Різдво, Великдень.

Відповідно до протокольної ухвали суду від 19.09.2025 року (час ухвалення: 11:58:38) відмовлено в прийнятті позовної заяви зі зміненим предметом позову, з огляду на те, що заява подана після закриття підготовчого провадження та початку розгляду справи по суті, ухвалено здійснювати розгляд справи в межах позовної заяви ОСОБА_2 в редакції від 25.04.2025 року (а.с. 29 Том 3)

06.10.2025 року від представника позивача до суду надійшла заява про відвід судді Антіпової Т.А. (а.с. 43-45 Том 3).

Відповідно до ухвали судді Луцького міськрайонного суду Волинської області Антіпової Т.А.. від 06.10.2025 року вказана заява про відвід визнана необґрунтованою, справу передано для визначення іншому судді згідно ст. 33 ч. 1 ЦПК України (а.с. 49-51 Том 3).

Згідно з ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.10.2025 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_12 про відвід головуючого судді Антіпової Т.А. у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про усунення перешкод в спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей (а.с. 52 Том 3).

13 жовтня 2025 року представником позивача ОСОБА_2 , адвокатом Борщенко В.В. знов подано до суду позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дітей та визначення способів участі батька у вихованні дітей (уточнена в редакції від 10.10.2025 року зі зміненим предметом позову) (а.с. 54-59 Том 3). Відповідно до вимог даної заяви позивач просить суд:

- зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- забезпечити ОСОБА_2 необмежене спілкування з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , особисто, засобами відеозв`язку через месенджери ( Вайбер, телеграм, Вацап та інші доступні месенджери та соціальні мережі).

- зобов`язати матір, ОСОБА_1 , надавати доступ до дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцезнаходженням матері кожну четверту суботу місяця.

- зобов`язати матір, ОСОБА_1 , надавати доступ до дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцезнаходженням батька, ОСОБА_2 , один раз на 3 (три місяця) до досягнення дітьми восьмирічного віку за участі матері. Строк безперешкодного спілкування за місцезнаходженням батька в продовж 7 (семи) днів поспіль. Трансфер до місцезнаходження ОСОБА_2 оплачується батьком;

- зобов`язати матір ОСОБА_1 , надавати доступ до дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцезнаходженням батька, ОСОБА_2 , на день народження батька ОСОБА_2 , день народження дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на Різдво та Великдень. Трансфер до місцезнаходження ОСОБА_2 оплачується батьком.

Окрім цього, просили стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Також, просили поновити строк на подачу заяви про зміну предмета позову (уточнену позовну заяву від 10.10.2025 року), в обґрунтування якого зазначала про те, що сторони рівні в своїх правах, а відповідачу надавалась можливість залучення документів після закриття підготовчого провадження. Посилається на те, що підставою та необхідністю зміни предмету позову обумовлено тим, що позов подавався із врахуванням перебування відповідача в Королівстві Норвегія, та позивач мав процесуальну можливість за допомогою соціальних служб, мати періодичні особисті зустрічі з дітьми. Проте, під час розгляду справи відповідач приїхала з дітьми на територію України, та одразу позивачу було незрозуміло чи такий переїзд мав мінливий характер, наче відповідач приїхала у відпустку, але після закриття підготовчого засідання, встановлено що діти записані та ходять до дитячого садка, тобто такі дії є послідовними та направлені саме на постійне перебування відповідача на території України, тому вчасно відреагувати вийшло тільки після закриття підготовчого провадження. Вважає, що, оскільки сторони ще не надали своїх пояснень, то позивач має право на подання позовної заяви із зміненим предметом позову.

Відповідно до протокольної ухвали суду від 13.10.2025 року позовна заява зі зміненим предметом позову (в редакції від 10.10.2025 року) залишена без розгляду на підставі того, що дана справа розглядається в порядку загального позовного провадження, отже проводились підготовчі дії на стадії підготовчого провадження, яке відповідно до ухвали суду від 14.07.2025 року було закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. Про обставини повернення відповідача разом з дітьми до України, стороні позивача достеменно було відомо ще на стадії підготовчого провадження, про що свідчать особиста участь відповідача ОСОБА_1 у всіх підготовчих та судових засіданнях особисто, починаючи з 28.05.2025 року; надані до матеріалів справи відповідачем документи на підтвердження її повернення до України разом із дітьми, а також в поданій до суду заяві про вжиття заходів забезпечення позову від 07.07.2025 року, представником позивача зазначається про те, що «Наразі відповідачка повернулась з Норвегії в Україну, що обмежило можливість навіть на мінімальні та нерегулярні побачення…», що свідчить про достеменну обізнаність сторони позивача про перебування відповідача разом із дітьми на території України. Окрім цього, при підготовці органом опіки та піклування висновку від 02.06.2025 року «Про визначення ОСОБА_2 способу участі у вихованні дітей», зазначалось про те, що ОСОБА_1 до травня 2025 року проживала на території Королівства Норвегії. На цей час вона разом із дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де є належні умови проживання для ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що підтверджено актом обстеження від 30.05.2025 року.

Отже, відповідно до положень ст. 126 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків передбачених цим Кодексом.

Таким чином, з огляду на те, що заява про збільшення позовних вимог, була подана Позивачем 18.09.2025 року та 13.10.2025 року, тобто після закінчення підготовчого засідання, відсутність поважних причин подання позивачем позовної заяви зі збільшеними позовними вимогами (зміненим предметом позову) після закриття підготовчого провадження, вже на стадії судового розгляду справи по суті, що підтверджується протоколом судового засідання, суд не вбачає підстав для поновлення строку на подання позовної заяви із зміненим предметом позову, та залишає позовну заяву в редакції від 10.10.2025 року без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві в редакції від 25.04.2025 року. Додатково пояснила суду, що, зі слів її довірителя, відповідач по справі систематично перешкоджає позивачу спілкуватися та бачитися з дітьми, особливо ситуація ускладнилася після повернення ОСОБА_1 разом із дітьми з Норвегії до України. Так, зазначає, про те, що відповідач не забезпечує позивачу регулярного спілкування з дітьми, зокрема, шляхом відеозв`язку. Частими є випадки, коли відповідач не відповідає на дзвінки позивача та не передзвонює, що позбавляє ОСОБА_2 , як батька дітей, на можливість регулярного спілкування з дітьми та прийняття участі у вихованні дітей. Посилається на те, що позивач любить своїх дітей та бажає приймати активну участь у їх житті та вихованні, в зв`язку із чим і звернувся до суду з даним позовом. Окрім цього, представник позивача пояснила, що під час перебування відповідача з дітьми в Норвегії, відбувалось спілкування позивача з їх спільними дітьми, зокрема, й шляхом особистих побачень. Проте, після повернення відповідача до України, єдиним на сьогоднішній день варіантом спілкування є спілкування за допомогою мобільних застосунків. Тому, просила суд задовольнити позовні вимоги, зокрема, й шляхом забезпечення ОСОБА_2 необмеженого спілкування з дітьми. Щодо висновку органу опіки та піклування, яким визначено ОСОБА_2 способу участі у вихованні дітей, зазначила, що при підготовці даного висновку службою у справах дітей не було з`ясовано думку позивача, як батька дітей, не було проведено з ним бесіди, що має наслідком однобокість даного висновку, лише з врахуванням інтересів та позиції відповідача по справі. Представник позивача не заперечувала факт того, що випадки ненадання можливості спілкуватися позивачу з дітьми не носять систематичного характеру, а носять періодичний характер, проте, такий порядок речей позивача не влаштовує та він просить зобов`язати відповідача забезпечити саме необмежене спілкування його з дітьми. Окрім цього, просить задовольнити також позовні вимоги про:

-зобов`язання ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- зобов`язання матір, ОСОБА_1 , надавати доступ до дітей, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцезнаходженням матері кожну четверту суботу місяця.

- зобов`язання матір, ОСОБА_1 , надавати доступ до дітей, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцезнаходженням батька, ОСОБА_2 , один раз на півроку ( шість місяців).

Також просить стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 1211,20 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 ( двадцять тисяч ) гривень.

Відповідач та її представник позовні вимоги ОСОБА_2 визнали частково, а саме шляхом:

1) надання позивачу можливості для спілкування з дітьми через відеозв`язок за допомогою мобільних застосунків в кожну середу тижня по дві години з 19 год. 00 хвилин по 20 год. 00 хвилин, і кожну неділю тижня з 09 год. 00 хвилин по 10 год. 00 хвилин;

2) надсилати повідомлення ОСОБА_1 за допомогою мобільних застосунків кожного дня з 18 год. 00 хвилин по 19 год 00 хвилин. Надсилання ОСОБА_1 фото та відео файлів про дітей по мірі можливості протягом тижня;

3) проведення зустрічей ОСОБА_2 з дітьми кожну четверту суботу та неділю місяця з 12 год 00 хвилин до 17 год. 00 хвилин в присутності ОСОБА_1 в громадських місцях у місті проживання відповідачки з дітьми в країні їх перебування.

В обґрунтування своєї позиції відповідача посилалась на те, що стороною позивача не надано суду жодних доказів на доведення фактів, викладених в позовній заяві, а саме, що вона перешкоджає повністю спілкуватися з дітьми, не надає можливості навіть спілкуватись в телефонному режимі, а також того, що вона відкрито чинить перешкоди у побаченні з дітьми, відмовляючи позивачу в побаченнях з дітьми. На підтвердження чого нею надано суду скрін-шоти із застосунку Viber електронного спілкування сторін спору щодо дітей. Так, відповідач пояснила, що після того, як вона з дітьми повернулась до України, діти пішли в садочок, режим роботи якого: з 08:00 до 18:00 години. Тож, в ті часи, коли позивач дзвонив та бажав поспілкуватися з дітьми, вони вже перебували в дитячому садочку. Проте, напередодні, коли був вихідний день неділя, позивач не вийшов на зв`язок, хоча діти чекали спілкування з ним і були вільні. Окрім цього, зазначила, що вона розуміє важливість спілкування дітей з їх батьком, тому не заперечує щодо забезпечення такого спілкування, проте воно повинно бути виваженим, з урахуванням якнайкращих інтересів дітей, з огляду на їх розпорядок дня, а також те, що діти відвідують дитячий садок, а ввечері, після садочка їх необхідно нагодувати, викупати та покласти до ліжечка, і всім цим займається відповідач самостійно, без сторонньої допомоги, що унеможливлює забезпечення позивачу необмеженого спілкування з дітьми, тобто тоді, коли він цього забажає. Окрім цього, пояснила, що з одного боку позивач заявляє про своє бажання приймати участь у житті синів, їх вихованні, а з іншого боку, не виконує своїх батьківських обов`язків щодо сплати аліментів, не надаючи відповідачу матеріальної допомоги для дітей та чинить перешкоди в отриманні дубліката виконавчого листа щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітніх дітей та на утримання відповідача. Окрім цього, зазначає про те, що під час перебування в шлюбу з позивачем, вона потерпала від домашнього насильства з його боку, про що надані відповідні докази суду. Перебуваючи в Королівстві Норвегія, під час організації проведення зустрічей батька з дітьми, були присутні відповідні соціальні служби, з огляду на те, що позивач поводив себе агресивно по відношенню до неї в присутності малолітніх дітей. Всі ці фактори змушують її обмежувати спілкування дітей з батьком з тою періодичністю, яка запропонована у висновку органу опіки та піклування та яка визнається нею, відповідно до заяви про часткове визнання позовних вимог. Щодо стягнення з неї витрат на правову допомогу, а також сплаченого судового збору, заперечувала з посиланням на те, що самостійно виховує та утримує двох малолітніх дітей, єдиним джерелом доходу є соціальні виплати на дітей та допомога рідних. Враховуючи, що позивач не сплачує аліменти, не надає жодної матеріальної допомоги, вважала такі вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах закону.

Представник відповідача додатково пояснила, що відповідач ОСОБА_1 самотужки виховує та забезпечує двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В той час, як позивач по справі ОСОБА_2 жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, а тільки вимагає від відповідача забезпечення йому необмеженого спілкування з дітьми, постійно принижуючи та ображаючи при цьому свою колишню дружину, ОСОБА_1 . Просила звернути увагу суду на той факт, що відповідач частково визнає позовні вимоги ОСОБА_2 та пропонує такий варіант спілкування батька з дітьми, який був би адекватним та співрозмірним з забезпеченням їх дозвілля, розпорядку дня та з врахуванням необхідності потреб дітей. Отже, жодних перешкод в наданні спілкування позивачу з дітьми, відповідач не чинить, випадки, коли неможливо забезпечити відеозв`язок батька з дітьми, є періодичними та обґрунтовуються певними, поважними для цього причинами. Окрім цього, просила суд звернути увагу на те, що під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, коли їх спільні діти були зовсім маленькими, позивач вчиняв щодо ОСОБА_1 домашнє насильство, яке відбувалось в присутності малолітніх дітей, про що суду надані відповідні докази. Окрім цього, позивач в 2021 році був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Під час особистих зустрічей позивача з дітьми, які відбувались на території Королівства Норвегії в присутності відповідача, іноді перебував в стані алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно по відношенню до ОСОБА_1 в присутності дітей, що мало наслідком виклику відповідних служб для забезпечення захисту відповідача і дітей. Вчиняє щодо ОСОБА_1 психологічне насильство під час комунікації засобами телефонного зв`язку. Такі дії свідчать про неналежну поведінку позивача, як батька синів, який повинен, зокрема, й подавати дітям приклад того, як треба відноситися до жінки та матері. Отже, просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 частково, з урахуванням висновку органу опіки та піклування та, відповідно до заяви відповідача про часткове визнання позовних вимог. Також, просила стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Представник виконавчого комітету Луцької міської ради, як органу опіки та піклування, посилався на затверджений висновок служби у справах дітей від 02.06.2025 року № 139 «Про визначення ОСОБА_2 способу участі у вихованні дітей», де відображена позиція третьої особи по даному спору. Так, з врахуванням даного висновку, беручи до уваги вік та інтереси дітей, вважав за доцільне визначити ОСОБА_2 такий спосіб участі у вихованні малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

-спілкування з дітьми тривалістю 30 хвилин засобами відеозв`язку через месенджери (Вайбер, Телеграм, Вацап та інші доступні месенджери і соціальні мережі) щосереди у період з 19.00 до 20.00 та щонеділі у період з 09.00 до 10.00 за часом країни, в якій перебувають діти;

-зустрічі батька з дітьми у кожну четверту суботу місяця з 12.00 до 17.00 за місцем проживання дітей у країні їхнього перебування;

-до досягнення дітьми віку шості років спілкування батька з дітьми та зустрічі з ними проводити в присутності матері дітей ОСОБА_1 , після цього без її присутності;

-зустрічі батька з дітьми один раз на півроку без присутності матері з можливістю перебування дітей за місцем проживання батька після досягнення дітьми віку шости років за попереднім узгодженням з ОСОБА_1 дати часу початку і закінчення цих зустрічей;

-початок і закінчення усіх зустрічей двір будинку, де проживає (перебуває) матір з дітьми.

Окрім цього, пояснив, що під час складання висновку службою у справах дітей з батьком дітей, ОСОБА_2 фахівці служби намагались зв`язатися за номером телефону, який був зазначений позивачем: НОМЕР_3 , проте позивач на зв`язок з представником служби у справах дітей не вийшов.

Отже, просив частково задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 , з урахуванням якнайкращих інтересів дітей та відповідно до висновку служби у справах дітей № 139 від 02.06.2025 року.

Заслухавши осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, суд приходить до наступного висновку.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічні норми закону викладені і в ст. ст. 15, 16 ЦК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 17 вересня 2021 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

У шлюбі у сторін народилися сини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_4 , відповідно (а.с. 19, 20, Том 1).

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24 травня 2023 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 14-18, Том 1).

Сторони проживають окремо, їх діти на час розгляду справи у суді проживають разом із матір`ю ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.174 Том 2).

Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2023 року у справі № 342/754/23 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дітей відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно, аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) до досягнення дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку (а.с. 132-139, Том 1).

В жовтні 2024 року ОСОБА_1 зверталась до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в Івано-Франківській області щодо надання інформації чи відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів (а.с. 140-141 Том 1).

Станом на час розгляду справи, зі слів відповідача, аліменти позивачем не сплачуються, існує спір щодо видачі дубліката виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей та на утримання ОСОБА_1 .

Доказів зворотного стороною позивача суду не надано, як і не заперечувався факт судового спору з цього приводу.

Як вбачається з відповіді Державної прикордонної служби України від 17.12.2024 року, громадянин України ОСОБА_2 ( ОСОБА_15 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , документ НОМЕР_5 , здійснив перетин кордону 10.01.2023 о 10:21:40 год. у пункті пропуску Шегині в напрямку «виїзд» (характеристики ТЗ НОМЕР_6 ) (а.с. 209-214 Том 1).

Відомості щодо повернення позивача на територію України з 10.01.2023 року по теперішній час відсутні, що й не заперечувалось представником позивача під час судового розгляду справи.

Відповідач у справі ОСОБА_1 є громадянкою України, яка в листопаді 2022 року в зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України разом з двома малолітніми дітьми виїхала за межі України, та до 30.04.2025 року проживала на території Королівства Норвегія, що підтверджується дозволом на перебування в Норвегії (а.с. 88-92 Том 1), після чого, 30.04.2025 року повернулась до України, де проживає на теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 85-89, 174 Том 2).

Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.02.2023 року за наслідками розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП було закрито провадження у даній справі на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Проте, даною постановою було встановлено те, що влаштована 13.12.2022 року кривдником ОСОБА_16 сварка із застосуванням ненормативної лексики є насильством психологічного характеру, яке завдало шкоди психічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_1 (а.с. 93-94 Том 1).

Окрім цього, 07.06.2025 року ОСОБА_1 зверталася до правоохоронних органів із заявою з приводу вчинення позивачем домашнього насильства та просила видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 (а.с. 143-144 Том 2).

За наслідками розгляду даної заяви ОСОБА_1 було роз`яснено, що, відповідно до ст. 26 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис це спеціальний захід, який застосовується судом з метою захисту постраждалої особи від домашнього насильства, тому було рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду (а.с.145 Том 2).

Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що під час перебування відповідача з дітьми на території Королівства Норвегії, а позивача у Великій Британії, зустрічі ОСОБА_2 з дітьми організовувались через представників адвокатів та проходили в громадських місцях Королівства Норвегії, які визначались позивачем ОСОБА_2 , в присутності матері дітей ОСОБА_1 та представників служби у справах дітей Норвегії. Окрім цього, комунікація між сторонами велася виключно через представників - адвокатів (а.с. 180-185, 189, 219-220, 230-242 Том 2).

Отже, встановлені судом обставини свідчать про наявність між батьками сталих неприязних відносин, зокрема, наявний спір щодо участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

Із висновку служби у справах дітей Луцької міської ради № 139 від 02.06.2025 року вбачається, що 17.09.2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_17 уклали шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_6 у них народилися діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Сімейні стосунки між батьками дітей не склалися і з березня 2022 року вони почали проживати окремо. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 24.05.2023 року їхній шлюб було розірвано. ОСОБА_2 у січні 2023 року виїхав за межі України та проживає у Великій Британії. ОСОБА_1 у листопаді 2022 року разом із двома малолітніми дітьми виїхала за межі України та до травня 2025 року проживала на території Королівства Норвегії. На цей час вона разом із дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де є належні умови для проживання ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , що підтверджено актом обстеження від 30.05.2025 року. 02.06.2025 року проведено бесіду з матір`ю дітей ОСОБА_1 . Вона повідомила, що не заперечує проти спілкування дітей з їхнім батьком та зустрічей з ним, але за умови визначення чіткого графіка цих зустрічей і спілкування та у її присутності. Провести бесіду з батьком дітей ОСОБА_2 не виявилося можливим через його перебування за межами України. На підставі викладеного та беручи до уваги вік та інтереси дітей, служба у справах дітей вважає за доцільне визначити ОСОБА_2 такий спосіб участі у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які народилися ІНФОРМАЦІЯ_6 :

- спілкування з дітьми тривалістю 30 хвилин засобами відеозв`язку через месенджери (Вайбер, Телеграм, Вацап та інші доступні месенджери і соціальні мережі) щосереди у період з 19.00 до 20.00 та щонеділі у період з 09.00 до 10.00 за часом країни, в якій перебувають діти;

- зустрічі батька з дітьми у кожну четверту суботу місяця з 12.00 до 17.00 за місцем проживання дітей у країні їхнього перебування;

- до досягнення дітьми віку шості років спілкування батька з дітьми та зустрічі з ними проводити в присутності матері дітей ОСОБА_1 , після цього без її присутності;

- зустрічі батька з дітьми один раз на півроку без присутності матері з можливістю перебування дітей за місцем проживання батька після досягнення дітьми віку шості років за попереднім узгодженням з ОСОБА_1 дати часу початку і закінчення цих зустрічей;

- початок і закінчення усіх зустрічей двір будинку, де проживає (перебуває) матір з дітьми (а.с. 174-176 Том 2).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша, друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року).

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України (стаття 141 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (стаття 158 СК України).

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша, друга статті 159 СК України).

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками.

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Позивач, заперечуючи проти вищезазначеного висновку служби у справах дітей Луцької міської ради, як органу опіки та піклування, доказів на спростування наданого висновку суду не надав. Будь-яких інших належних доказів на підтвердження факту чинення відповідачем систематичних перешкод позивачу у спілкуванні та вихованні дітей матеріали справи не містять.

Отже, належним чином оцінивши зазначений висновок органу опіки та піклування, суд виходить із того, що такий висновок зроблений відповідним державним органом з урахуванням інтересів дітей та на підставі вивчення обставин взаємовідносин сторін та їх дітей.

На підставі викладеного, враховуючи висновок служби у справах дітей Луцької міської ради, як органу опіки та піклування, часткове визнання позовних вимог ОСОБА_2 відповідачем, ОСОБА_1 , врахувавши інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне, стабільне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми синами, наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дітей, відсутність підтверджених належними та достатніми доказами обставин, які б могли бути підставою для суттєвого обмеження права батька на спілкування з дітьми, суд дійшов висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень ОСОБА_2 з дітьми та їх періодичного спілкування засобами відеозв`язку через месенджери (Вайбер, Телеграм, Вацап та інші доступні месенджери і соціальні мережі), оскільки право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а спілкування малолітніх дітей з батьком відповідає їхнім інтересам.

Отже, на переконання суду, визначений спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дітьми є достатнім для відновлення порушеного права і відповідає інтересам дітей.

Суд звертає увагу на те, що у більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає за доцільне звернути увагу сторін на те, що з урахуванням вікових змін дітей, їхнього розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дітей, що буде відповідати інтересам дітей.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про усунення позивачу перешкод у спілкування та вихованні дітей, та визначення способів участі батька у вихованні дітей.

Враховуючи результат вирішення спору, керуючись ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Крім цього, позивач заявив до стягнення 20 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, в обґрунтування чого посилався на те, що ним були понесені такі витрати: розрахунок на дату подачі заяви до поліції 2000,00 грн.; заява до служби у справах дітей 2000,00 грн.; заява до Держпогранслужби 2000,00 грн.; за підготовку та подачу позовної заяви до суду 8000,00 грн., зава про витребування доказів 2000,00 грн.; письмові пояснення з процесуальних питань 2000,00 грн.; участь в одному судовому засіданні по відеоконференції 2000,00 грн., разом дорівнює 20000,00 грн.

Представником відповідача також було подано заяву про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем, в розмірі 20 000,00 грн.

При вирішенні вимог представника позивача та відповідача про стягнення судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч.1ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

За п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3ст. 137ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження№ 61-15441св19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з частиною першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо.

Відповідно до ч.3 ст. 136 ЦПК України, з підстав зазначених у ч.1 цієї статті, суд, у порядку передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Так, як вбачається з письмових документів позивача (позовної заяви, уточненої позовної заяви в редакції від 25.04.2025 року) представником позивача зазначалось про те, що акт прийому-передачі послуг від клієнта буде наданий перед прийняттям рішення, оскільки розгляд справи ще продовжується (а.с. 38 Том 2).

Проте, під час розгляду справи у встановлений процесуальним законодавством строк стороною позивача не надано суду ні доказів надання правової допомоги (примірник договору про надання правничої допомоги, розрахунок наданих послуг, фактичної передачі наданих адвокатом послуг, які, зокрема, можуть міститися у акті приймання-передачі послуг за договором), ні доказів на підтвердження витрат, понесених на надання правничої допомоги.

Більше того, під час виступу з заключним словом в судових дебатах, представник позивача підтримала вимоги позовної заяви щодо стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн., проте не зробила відповідну заяву, що такі докази надання правничої допомоги будуть надані представником позивача до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

З огляду на викладене, враховуючи відсутність жодних доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи вимоги заяви відповідача про стягнення з позивача витрат на правову допомогу, судом було встановлено та враховано, щопредставником відповідача подано до суду заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн., до якої долучені наступні докази: копію Договору про надання правової допомоги № 17-10/03 від 17.10.2024 року; копію Додаткової угоди № 1 до Договору про надання правової допомоги № 17-10/03 від 17.10.2024 року; копію Акту приймання-передачі виконаних робіт від 09.07.2025 року на загальну суму 20000,00 грн.; копію квитанції до прибуткового касового ордеру № 27-05/01 від 27.05.2025 року на суму 20000,00 грн. (а.с. 158-160 Том 2).

Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді відповідачу, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, участь у судових засіданнях, та вважає, що стягнення витрат за надання професійної допомоги адвоката, які поніс відповідач, пропорційно задоволеним позовним вимогам позивача, підлягають до задоволення частково.

При цьому, суд також враховує позицію представника позивача, яка під час судового розгляду справи не заперечувала щодо стягнення з позивача 20000,00 грн. витрат на правничу допомогу відповідачеві.

За наведених обставин, враховуючи відсутність заперечення сторони позивача щодо розміру витрат на правничу допомогу відповідачеві, часткове задоволення позовних вимог позивача, суд зменшує розмір сплаченої відповідачем правничої допомоги, та вважає, що слід стягнути з позивача на користь відповідача 10000,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12,81,141, 264-268, 273, 354, 355 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні з їх дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначити ОСОБА_2 , наступний спосіб у спілкуванні та вихованні дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- спілкування з дітьми тривалістю 30 хвилин засобами відеозв`язку через месенджери (Вайбер, Телеграм, Вацап та інші доступні месенджери і соціальні мережі) щосереди у період з 19.00 до 20.00 та щонеділі у період з 09.00 до 10.00 за часом країни, в якій перебувають діти;

- зустрічі батька з дітьми у кожну четверту суботу місяця з 12.00 до 17.00 за місцем проживання дітей у країні їхнього перебування;

- до досягнення дітьми віку шості років спілкування батька з дітьми та зустрічі з ними проводити в присутності матері дітей ОСОБА_1 , після цього без її присутності;

- зустрічі батька з дітьми один раз на півроку без присутності матері з можливістю перебування дітей за місцем проживання батька після досягнення дітьми віку шості років за попереднім узгодженням з ОСОБА_1 дати часу початку і закінчення цих зустрічей;

- початок і закінчення усіх зустрічей двір будинку, де проживає (перебуває) матір з дітьми

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 (однієї тисячі двісті одинадцять) грн. 20 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 (десять тисяч) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України- з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.А. Антіпова