Справа № 465/7781/21 Головуючий у 1 інстанції Мартьянова С. М.
Провадження № 22-ц/811/3997/24 Доповідач в 2-й інстанції Бойко С. М.
Провадження №22-ц/811/3843/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Хоцяновича О.В.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2024 року та додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати недійсними договір купівлі-продажу 9/10 ідеальних часток житлового будинку по АДРЕСА_1 (зареєстрований в реєстрі за №1478) та договір купівлі-продажу 1/10 ідеальної частки зазначеного житлового будинку (зареєстрований в реєстрі за №1480), що укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 14.03.2018 року; витребувати від ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної власності належав в цілому житловий будинок по АДРЕСА_1 .

14.03.2018 року між позивачкою та відповідачем укладено договір купівлі-продажу 9/10 ідеальних часток житлового будинку по АДРЕСА_1 . Цього ж дня, між тими самими сторонами укладено ще договір купівлі-продажу 1/10 ідеальної частки зазначеного житлового будинку.

Відтак, 14.03.2018 року ОСОБА_2 продала ОСОБА_3 цілий житловий будинок, а не його частину.

Зазначала, що між сторонами було укладено договори купівлі-продажу часток житлового будинку (хоча, насправді, мало місце відчуження всього будинку), оскільки ними не було досягнуто згоди щодо купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 досягли згоди про те, що між ними буде укладено додатковий договір щодо земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , після того як позивачка оформить всі необхідні документи на земельну ділянку (технічна документація, внесення даних до ДЗК, тощо). При цьому, відчуження такої земельної ділянки повинно було відбутися на окремих умовах та за окрему оплату вартості ділянки (відмінну від вартості будинку). На користь даного твердження свідчить те, що у вартості будинку не врахована вартість земельної ділянки.

За позицією позивачки, 14.03.2018 року відбулася купівля-продаж цілого будинку, а укладені договори купівлі-продажу його частин були вчинені з метою приховати такий правочин щодо купівлі-продажу цілого будинку, тому зазначені договори є удаваними правочинами, а отже, є недійсними.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2024 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн.

Обидва судові рішення оскаржила позивач ОСОБА_2 , просила їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, а відповідачу відмовити у стягненні судових витрат.

13.10.2025 року позивач ОСОБА_2 подала письмову заяву про відмову від позову та закриття провадження в даній справі у зв`язку з мирним врегулюванням спору між сторонами.

В судове засідання апеляційного суду відповідач не з`явився, представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності їхньої сторони.

Заслухавши пояснення представника позивача адвоката Талалаєвої О.Ю., яка підтримала вказану заяву, перевіривши матеріали справи та законність вимог позивача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення заяви з наступних підстав.

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 49 ЦПК України визначено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Пунктом 1 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач вправі відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

За загальним положенням, яке міститься в частині першій статті 206 ЦПК України, також передбачено, що позивач може відмовитись від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Статтею 373 ЦПК України передбачено, що у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову відповідно до загальних правил про цю процесуальну дію, незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Частиною третьою статті 206, пунктом 4 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження по справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Частиною другою статті 256 ЦПК України визначено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Враховуючи викладене та вимоги статті 13 ЦПК України, в якій закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства розгляд цивільної справи не інакше як за зверненням особи, та подану позивачем письмову заяву про відмову від позову, яка відповідає вимогам статті 206 цього Кодексу, колегія суддів дійшла висновку про прийняття відмови позивача від позову, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно визнати нечинними і закрити провадження у справі.

Керуючись ст.ст.206, 367, 373, 381, 389 ЦПК України, суд

постановив:

прийняти відмову ОСОБА_2 від позову до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 листопада 2024 року та додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 20 листопада 2024 року визнати нечинними.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її постановлення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали. Повний текст ухвали складений 20 жовтня 2025 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич